Справа № 2а/2570/3434/11
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/37507/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради до
Головного управління юстиції у
Чернігівській області про скасування
постанови про накладення штрафу,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Управління праці
та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 29
червня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради звернулося до суду з позовом до
Головного управління юстиції у
Чернігівській області про скасування
постанови про накладення штрафу.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 червня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року, позивачу в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради звернулося з касаційною скаргою, в
якій просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що оскаржувана постанова є правомірною
та прийнята на підставі Закону України
«Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 12 березня 2011 року
відповідачем прийнято постанову про
відкриття виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа №
2а/2506/1074/11 від 04 лютого 2011 року.

Однак на виконання рішення суду
позивачем не було здійснено
перерахунок та виплату суми допомоги
стягувачу.

11 травня 2011 року постановою
відповідача за невиконання рішення
суду на позивача накладено штраф у
розмірі 680,00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно статті 5 вище вказаного Закону
державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (виконавчий документ), у спосіб
і порядок, визначений виконавчим
документом.

Відповідно до статті 75 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. У разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

Частиною 1 статті 89 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, рішення суду позивачем у
повному обсязі виконано не було.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що у зв'язку з
невиконанням рішення суду, державним
виконавцем керуючись положеннями
статті 89 Закону України «Про виконавче
провадження», було правомірно винесено
постанову про накладення штрафу на
позивача.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради відхилити, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 червня 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: