Справа № 817/625/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/625/14

31 березня 2014 року м. РівнеРівненський
окружний адміністративний суд у складі
судді Кравчук Т.О., розглянувши у
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Сарненської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
провизнання протиправною та
скасування вимоги ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернувся
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з
адміністративним позовом до
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) за єдиним внеском на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 06.02.2014 року
№Ф-21-17 в сумі 3606,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що будучи фізичною
особою-підприємцем, який обрав
спрощену систему оподаткування,
пенсіонером за віком, який набув право
на отримання пенсії за віком із
зменшенням пенсійного віку та отримує
пенсію за віком, покликаючись на
частину четверту статті четвертої
Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" позивач
стверджує про звільнення від сплати за
себе єдиного внеску та просить суд
визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
06.02.2014 року №Ф-21-17.

Відповідач позовні вимоги не визнав з
підстав, викладених у письмових
запереченнях. Обґрунтовуючи
заперечення відповідач зазначив, що
положення частини четвертої статті 4
Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" застосовуються
до осіб, яким призначено пенсію за
віком згідно Закону України від 09.07.2003
року №1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", яким
встановлюється, зокрема, пенсійний вік,
по досягненню якого особа набуває
право на призначення пенсії за віком
згідно умов статті 26 Закону України від
09.07.2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Таким чином, як стверджує
відповідач, фізичні особи-підприємці,
які перебувають на спрощеній системі
оподаткування, та отримують пенсію,
призначену відповідно до інших законів
України, зокрема Закону України від
28.02.1991 року №796-XII "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", і не досягли віку
відповідно до статті 26 Закону України
від 09.07.2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", сплачують єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальних
підставах. Оскільки позивач народився
24.11.1957 року, тобто на даний час не досяг
60-річного пенсійного віку згідно з
умовами статті 26 Закону України від
09.07.2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", він несе обов'язок зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до
вимог Закону України від 08.07.2010 року
№2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування". З таких підстав
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Ухвалою від 14.03.2014 року відкрито
провадження в адміністративній справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено судовий розгляд на 31.03.2014
року.

Про дату, час та місце судового
розгляду сторони були повідомлені
належним чином.

У призначений день і час сторони до
суду не з'явились.

У позовній заяві позивач заявив про
розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у поданих суду письмових
запереченнях заявив клопотання про
розгляд справи без участі його
представника.

За таких обставин суд на підставі
частини четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з ухвалою від 31.03.2014
року постановив про розгляд справи за
відсутності представників сторін в
порядку письмового провадження.

Дослідивши зібрані по справі
матеріали, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.07.2002 року
зареєстрований як фізична
особа-підприємець Сарненською
районною державною адміністрацією
Рівненської області та з 01.04.2012 року
здійснює підприємницьку діяльність із
застосуванням спрощеної системи
оподаткування за видом діяльності:
технічне обслуговування та ремонт
автомобілів; роздрібна торгівля на
ринках.

Як вбачається з пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1 виданого 09.08.2011 року
ОСОБА_2 призначено довічно пенсію за
віком.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2
виданого 20.09.1993 року ОСОБА_2 є
громадянином, який потерпів від
Чорнобильської катастрофи (Категорія
3).

У лютому 2014 року Сарненською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області виставлено ОСОБА_2
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
06.02.2014 року №Ф-21-17 на суму 3606,73 грн.

Не погоджуючись з вимогою відповідача
сплатити суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування позивач
звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Відповідно до пункту другого частини
першої статті 1 Закону України від
08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з пунктом четвертим частини
першої статті 4 Закону України від
08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті
4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" особи,
зазначені у пункті 4 частини 1 цієї
статті, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Порядок та умови призначення пенсій
визначаються Законом України від 09.07.2003
року №1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Так, статтею 1 Закону України від 09.07.2003
року №1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
визначено пенсійні виплати - це грошові
виплати в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, що
здійснюються у вигляді пенсії,
довічної пенсії або одноразової
виплати.

Згідно частини першої статті 9 Закону
України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Як вбачається з пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1 виданого 09.08.2011 року
ОСОБА_2 призначено довічно пенсію за
віком.

Статтею 26 Закону України від 09.07.2003 року
№1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
визначено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Разом з тим, за нормою статті 55 Закону
України від 28.02.1991 року №796-XII "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відтак, пенсія за віком може бути
надана особі, яка не досягла пенсійного
віку, встановленого Законом України
від 09.07.2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за умови, якщо остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення. Зазначена
обставина щодо позивача підтверджена
посвідченням серії НОМЕР_2 виданим
20.09.1993 року громадянинові, який
потерпів від Чорнобильської
катастрофи (Категорія 3).

Відповідно до статті 55 Закону України
від 28.02.1991 року №796-XII "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" призначення та виплата
пенсій названим категоріям
провадиться відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" і цього
Закону.

З аналізу норм Закону України від 09.07.2003
року №1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
статті 55 Закону України від 28.02.1991 року
№796-XII "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" слідує, що
надання законодавчо визначеної пільги
вираженої у заниженні віку,
необхідного для призначення пенсії, не
змінює виду пенсійного забезпечення та
не позбавляє права особи на
призначення пенсії, передбаченої
законом.

Суд зазначає, що за змістом пункту
четвертого частини першої статті 4
Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначальним є
те, що особа обрала спрощену систему
оподаткування та є зокрема,
пенсіонером за віком та отримує
відповідно до закону пенсію.

У контексті вищезазначених правових
норм призначення пенсії за віком
відповідно до Закону України від 09.07.2003
року №1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" із
зменшенням пенсійного віку відповідно
до статті 55 Закону України від 28.02.1991
року №796-XII "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не ставить в залежність можливість
звільнення від сплати єдиного внеску
згідно положень пункту четвертого
частини першої статті 4 Закону України
від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
оскільки норми діючого пенсійного
законодавства при наявності
визначених законом умов, передбачають
призначення пенсії за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
від 09.07.2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

При цьому, суд не бере до уваги
покликання відповідача на те, що ОСОБА_2
призначено пенсію відповідно до інших
законів України, зокрема Закону
України від 28.02.1991 року №796-XII "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не на
загальних підставах, передбачених
Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", оскільки
пенсійним посвідченням позивача
підтверджено призначення пенсії за
віком, а зменшення пенсійного віку за
певних умов або при наявності певних
обставин, є тільки підставою для
призначення пенсії за віком, та не
змінює виду пенсійного забезпечення -
пенсія за віком, а лише встановлює
особливий порядок та підстави для
набуття особою права на її призначення.

Так, частиною четвертою статті 4 Закону
України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначені
необхідні умови для звільнення від
сплати єдиного внеску, а саме: особа
обрала спрощену систему оподаткування
і є пенсіонером за віком або інвалідом
та отримує відповідно до закону пенсію
або соціальну допомогу. При цьому
законом не встановлено жодних обмежень
чи застережень стосовно умов та
підстав призначення пенсії.

Факт перебування на спрощеній системі
оподаткування та отримання пенсії за
віком щодо позивача підтверджуються
наявними у справі та дослідженими
судом доказами, а отже доведено
правомірність підстав звільнення
позивача від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Цією ж статтею Закону України від 08.07.2010
року №2464-VI "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначено, що
особа, яка обрала спрощену систему
оподаткування і є пенсіонером за віком
або інвалідом та отримує відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу,
може бути платником єдиного внеску
виключно за умови добровільної участі
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідних доказів на підтвердження
добровільної участі позивача у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування суду не
надано, як і не заявлялось про це
сторонами.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_2
звільнений від сплати за себе єдиного
внеску, а жодних інших обставин щодо
існування у позивача боргу відповідач
суду не показав, правові підстави для
формування оспорюваної вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2014 року
№Ф-21-17 відсутні.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, відповідачем не доведені ті
обставини, на яких ґрунтувалися
заперечення на адміністративний позов,
та не підтверджено правомірність
формування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 06.02.2014 року №Ф-21-17.

За наведених обставин позов підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 182,70 грн.
Доказів понесення інших судових витрат
позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати
судового збору у сумі 182,70 грн.
підлягають присудженню з Державного
бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) за
єдиним внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
06.02.2014 року №Ф-21-17 в сумі 3606,73 грн.

Присудити на користь позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70
коп.).

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано в установлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук
Т.О.