Справа № 826/5002/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2014 р. м. Київ
К/800/52482/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_4

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.07.2013 року

у справі № 826/5002/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.04.2013 року у справі № 826/5002/13-а позовні
вимоги задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби від 27.11.2012 року № .

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.07.2013 року
постанову суду першої інстанції
скасовано, прийнято нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить його скасувати, залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 13.04.2010 позивачем було
здійснено продаж автомобілю через
біржу на підставі біржового контракту
№ СА0041308Б ОСОБА_5 за ціною 10, 00 грн.

Позивач отримав дохід від
купівлі-продажу транспортного засобу в
розмірі 10,00 грн., сплатив до бюджету 15% (1,
50 грн.) розміру податку.

Згідно із актом експертної оцінки
транспортного засобу
(автотоварознавчого дослідження
транспортного засобу за 2010 рік № 10041303)
встановлено ринкову вартість
автомобіля INFINITI FX 35, яка складає 279 393, 00
грн.

За результатами проведеної
документальної невиїзної перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку з
доходів фізичних осіб громадянина
ОСОБА_4 за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010
року, відповідачем складено акт від
08.11.2012 року № 88/1720/НОМЕР_2, яким
встановлено порушення пп. «ж» п. 1.3 ст. 1,
пп. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4, пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8, ст. 12
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», заниження позивачем
податкових зобов`язань з податку з
доходів фізичних осіб з огляду на
сплату позивачем суми податку при
продажу автомобіля з ціни договору, а
не з ціни, згідно акту експертної
оцінки транспортного засобу
(автотоварознавчого дослідження
транспортного засобу за 2010 рік № 10041303).

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 27.11.2012 року №
, у зв'язку з чим збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб від
продажу рухомого майна у розмірі 41 909, 00
грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції прийшов до висновку щодо
необґрунтованого визначення
податковим органом податкового
зобов'язання, оскільки позивачем
податок з доходів фізичних осіб
сплачено від фактично отриманого
доходу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку, що внаслідок реалізації
транспортного засобу позивач повинен
був сплатити податок з отриманого
доходу, виходячи з оціночної вартості
автомобіля на підставі експертної
оцінки, а тому прийняте відповідачем
податкове повідомлення-рішення є
правомірним.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
товарну біржу» при проведенні біржової
операції з купівлі-продажу рухомого
майна одна зі сторін угоди (покупець)
набуває права власності на рухоме
майно, яке придбаває, а друга сторона
угоди (продавець) одержує дохід від
такого продажу тільки з моменту
реєстрації угоди на біржі.

Вказаним Законом передбачено, що під
час укладення будь-яких угод на біржі
сторонами цих угод застосовуються
вільні ціни.

Статтею 632 Цивільного кодексу України
передбачено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
Визначення ціни за договором є
істотною умовою договору
купівлі-продажу та ці умови
визначаються сторонами угоди.

З матеріалів справи вбачається, що
договір продажу автомобіля не визнаний
судом недійсним, він не є нікчемним.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» проведення оцінки майна є
обов'язковим у разі оподаткування
майна згідно із законом.

Судами попередніх інстанцій вірно
зазначено, що Закон України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні» не є
законом з питань оподаткування і не
може розповсюджувати свою дію на норми
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», який, в свою чергу, не
регламентує обов'язковість
використання експертної оцінки майна
при визначенні бази оподаткування.

В названому Законі чи інших законах,
які регулюють податкові відносини, не
передбачено вимог, що при
оподаткуванні операцій з продажу
фізичною особою рухомого майна
потрібно керуватись саме його
оціночною вартістю.

Пунктом 1.2 ст. 1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
встановлено, що дохід - сума будь-яких
коштів, вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного податкового
періоду з різних джерел як на території
України, так і за її межами.

Відповідно до пп. «ж» п. 1.3 ст. 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» дохід з джерелом його
походження з України - будь-який дохід,
одержаний платником податку або
нарахований на його користь від
здійснення будь-яких видів діяльності
на території України, у тому числі, але
не виключно, у вигляді доходів від
продажу рухомого майна, якщо факт зміни
власника (продажу об'єкта рухомого
майна) підлягає державній реєстрації
та/або нотаріальному посвідченню
згідно із законом України, або якщо
місце вручення такого рухомого майна
набувачеві знаходиться на території
України.

Отже, із зазначених вище норм випливає,
що доходом фізичної особи від продажу
об'єкта рухомого майна є сума коштів,
отриманих продавцем у власність або
нарахованих на його користь.

Під час розгляду справи судами не
встановлено отримання позивачем
доходу більшого, ніж визначено в
біржовому контракті від 13.04.2010 року.

Відповідно до пп. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються частина доходів від
операцій з майном, розмір якої
визначається згідно з положеннями
статей 11 - 12 цього Закону.

Згідно із п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» дохід
платника податку від продажу об'єкта
рухомого майна протягом звітного
податкового року оподатковується за
ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті
7 цього Закону.

Тому ставка податку для оподаткування
доходу платника податку, отриманого
від продажу об'єкта рухомого майна
(автомобіля), протягом звітного
податкового року становить 15 відсотків
від об'єкта оподаткування, що визначено
пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Застосовуючи вищенаведені правові
норми, судом першої інстанції зроблено
правильний висновок, що нормами Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» не передбачено
визначення оподатковуваного доходу
від продажу рухомого майна за
звичайними цінами.

До 1 січня 2011 року (дата набрання
чинності Податковим кодексом України)
законодавство України не містило
норми, яка б встановлювала визначення
оподатковуваного доходу від продажу
нерухомого майна за звичайними цінами.
Це питання було врегульоване нормою
абзацу третього пункту 173.1 ст. 173
Податкового кодексу України.

Висновки апеляційного суду щодо
невідповідності суми продажу ринковій
вартості цього автомобіля, підлягають
відхиленню, оскільки податкове
законодавство, що діяло на час такого
продажу, не передбачало визначення
оподатковуваного доходу фізичної
особи від продажу рухомого майна за
звичайною ціною (ринковою вартістю).

А відтак у податкового органу були
відсутні законні підстави для
донарахування позивачу грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від продажу рухомого
майна у розмірі 41 909, 00 грн., оскільки у
розглядуваному випадку податковим
органом не доведено факту отримання
позивачем від продажу транспортного
засобу доходу в іншій сумі, ніж
зазначеній у вказаному біржовому
контракті.

При цьому, з метою однакового
застосування судами загальної
юрисдикції норм законодавства України,
судом враховується позиція Вищого
адміністративного суду України у
справах даної категорії. Зокрема,
беруться до уваги ухвали Вищого
адміністративного суду України від
10.10.2012 року №К-40254/10, від 01.04.2013 року
№К/9991/51305/12, від 13.06.2013 року №К-37236/10,
якими при подібних обставинах спір
вирішено на користь приватних осіб.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Отже, прийняте апеляційним судом нове
рішення у справі про відмову в позові
підлягає скасуванню, а постанова суду
першої інстанції - залишенню в силі
відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

За таких обставин касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.07.2013 року
у справі № 826/5002/13-а скасувати.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29.04.2013 року у справі №
826/5002/13-а залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук