Справа № 802/125/14-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/125/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Свентух В.М.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
м.
Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Загороднюка А.Г. Сушка О.О.

при секретарі: Копійчук О.В.

за участю представників сторін:

апелянта - Качановецький П.П.

позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління державної міграційної
служби України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до управління державної
міграційної служби України у
Вінницькій області в особі
Тиврівського РС УДМС України у
Вінницькій області Байзан Н.В. про
визнання рішення незаконним та
зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Вінницького окружного
адміністративного суду знаходилась
адміністративна справа за позовом
ОСОБА_4 до управління Державної
міграційної служби України у
Вінницькій області в особі завідувача
Тиврівського РС УДМС України у
Вінницькій області Байзан Н.В. про
визнання рішення незаконним та
зобов'язання до вчинення дій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
11.01.2014р. позивачу було вручено рішення
завідувача Тиврівського РС УДМС
України у Вінницькій області Байзан
Н.В., затверджене заступником
начальника УДМС України у Вінницькій
області Кушніром В.М. про примусове
повернення позивача в країну
походження громадянина та заборону
подальшого в'їзду на територію України
терміном на 3 роки. На думку позивача,
дане рішення є незаконним та таким, що
винесено з порушенням вимог чинного
законодавства.

Вінницький окружний адміністративний
суд постановою від 19.03.2014 року вказаний
позов задовольнив повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник зауважує, що управління
використовуючи надане законодавцем
право та виключно правовий та
передбачений чинний законодавством
спосіб винесло рішення про заборону
подальшого вїзду громадянину
Російської Федерації ОСОБА_4 в Україну.

У судовому засіданні представник
апелянта вимоги скарги підтримав у
повному обсязі, окремо зауваживши, що
суд першої інстанції неповно дослідив
підстави винесення рішення про
заборону вїзду в Україну іноземцям, що
призвело до винесення протиправного
рішення.

Представник позивача проти доводів
апеляційної скарги заперечив та
посилаючись на правомірність і
обґрунтованість висновків суду першої
інстанції, просив суд у її задоволенні
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача та думку
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
ході проведення заходів, спрямованих
на протидію нелегальній міграції,
співробітниками Тиврівського РС УДМС у
Вінницькій області спільно з УСБУ у
Вінницькій області на території
Тиврівського району Вінницької
області виявлено факт проживання в
Україні громадянина Російської
Федерації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
порушенням строку перебування
іноземців в Україні, про що складено
протокол про адміністративне
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203
КУпАП.

11.01.2014 року заступником начальника УДМС
у Вінницькій області Кушніром В.М.
затверджено рішення завідувача
Тиврівського РС УДМС у Вінницькій
області Байзан Н.В. про примусове
повернення в країну походження
громадянина Росії ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
із забороною в'їзду на територію
України терміном на 3 роки, яке під
розписку вручено позивачу, яке і
слугувало предметом оскарження в суді
першої інстанції.

В свою чергу суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови та
задоволенні позову виходив з наявності
підстав для визнання протиправними і
скасування рішення завідувача
Тиврівського РС УДМС у Вінницькій
області Байзан Н.В., затвердженого
заступником начальника УДМС у
Вінницькій області Кушніром В.М., про
примусове повернення в країну
походження громадянина Російської
Федерації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
частині заборони подальшого в'їзду
позивача на територію України терміном
на 3 роки.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без
громадянства, які перебувають в
Україні, визначається Законом України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI
(далі - Закон).

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону
іноземцями та особами без
громадянства, які тимчасово
перебувають на території України є
іноземці та особи без громадянства, які
перебувають на території Україні
протягом дії візи або на період,
установлений законодавством чи
міжнародним договором України, або
якщо строк їх перебування на території
України продовжено в установленому
порядку.

Відповідно до Угоди про взаємне
визнання віз держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав від
09.10.1992 року для громадян країн-учасниць
СНД встановлено безвізовий порядок
в'їзду.

Водночас в силу вимог абз. 2 п. 2 Порядку
продовження строку перебування та
продовження або скорочення строку
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства на території
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.02.2012
року № 150 (далі - Порядок), іноземці та
особи без громадянства, які на законній
підставі прибули в Україну, можуть
тимчасово перебувати на її території
не більш як 90 днів протягом 180 днів з
дати першого в'їзду з держав з
безвізовим порядком в'їзду, якщо інший
строк не визначено міжнародними
договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб
без громадянства на території України
продовжується у разі, коли вони прибули
з держав з безвізовим порядком в'їзду
за наявності обґрунтованих підстав
(лікування, вагітність чи пологи,
догляд за хворим членом родини,
оформлення спадщини, подання заяви про
отримання дозволу на імміграцію чи
набуття громадянства України тощо) та
за умови подання підтверджувальних
документів - на період існування таких
підстав, але не більш як 180 днів з дати
останнього в'їзду в Україну (п. 6
Порядку).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону
іноземець або особа без громадянства
можуть бути примусово повернуті в
країну походження або третю країну,
якщо їх дії порушують законодавство
про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства або суперечать
інтересам забезпечення національної
безпеки України чи охорони
громадського порядку, або якщо це
необхідно для охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України за рішенням центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України або органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства, зазначених у частині
першій цієї статті, може
супроводжуватися забороною щодо
подальшого в'їзду в Україну строком на
три роки. Строк заборони щодо
подальшого в'їзду в Україну
обчислюється з дня винесення такого
рішення. Порядок виконання рішення про
заборону щодо подальшого в'їзду в
Україну визначає Кабінет Міністрів
України.

Через призму наведених правових норм
колегія суддів зауважує, що
уповноважені органи державної влади
(міграційні органи, органи Служби
безпеки України, органи охорони
державного кордону), приймаючи рішення
про примусове повернення іноземця або
особи без громадянства до країни
проходження, не зобов'язані одночасно
приймати рішення й про заборону в'їзду
цієї особи на територію України і такі
їх повноваження мають дискреційний
характер.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів не
бере до уваги посилання апелянта на
положення статті 26 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства", оскільки останньою не
визначено підстави для заборони в'їзду
в Україну іноземцю або особі без
громадянства, а лише передбачено
можливість встановлення такої
заборони строком на 3 роки у випадку
прийняття рішення про примусове
повернення.

В свою чергу, судова колегія зауважує,
що при прийнятті рішення про заборону
в'їзду на територію України іноземця
або особи без громадянства, щодо яких
приймається рішення про примусове
повернення в країну походження, суб'єкт
владних повноважень повинен
керуватися передбаченими законом
підставами для заборони в'їзду в
Україну іноземців та осіб без
громадянства, які визначені у ст. 13
Закону, відповідно до якої, в'їзд в
Україну іноземцю або особі без
громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної
безпеки України або охорони
громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України та інших осіб, які
проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну
така особа подала про себе завідомо
неправдиві відомості або підроблені
документи;

якщо паспортний документ такої особи,
віза підроблені, зіпсовані чи не
відповідають установленому зразку або
належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті
пропуску через державний кордон
України правила перетинання
державного кордону України, митні
правила, санітарні норми чи правила або
не виконала законних вимог посадових
та службових осіб органів охорони
державного кордону, органів доходів і
зборів та інших органів, що здійснюють
контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування
на території України іноземець або
особа без громадянства не виконали
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну.

При цьому суд апеляційної інстанції
звертає увагу апелянта, що вказаний
перелік підстав для заборони в'їзду в
Україну іноземцю або особі без
громадянства є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції, рішення про заборону
в'їзду на територію України іноземця
або особи без громадянства у зв'язку з
прийняттям щодо них рішення про
примусове повернення в країну
походження обов'язково має бути
обумовлене наявністю підстав,
передбачених у ст. 13 Закону.

Зазначений висновок також
кореспондується з правовою позицією
висвітленій в абзаці 2 пункту 18
постанови суду касаційної інстанції №
3 від 16.03.2012 року "Про судову практику
розгляду спорів щодо статусу біженця
та особи, яка потребує додаткового або
тимчасового захисту, примусового
повернення і примусового видворення
іноземця чи особи без громадянства з
України та спорів, пов'язаних із
перебуванням іноземця та особи без
громадянства в Україні" Пленум Вищого
адміністративного суду України
роз'яснив, що під час розгляду спорів
про заборону в'їзду в Україну судам
необхідно мати на увазі, що процедура
заборони в'їзду в Україну не є прямим
наслідком примусового видворення
іноземця чи особи без громадянства з
України. Підстави для заборони в'їзду
іноземців та осіб без громадянства в
Україну визначені статтею 13 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства".

У наведених роз'ясненнях йдеться про
заборону в'їзду іноземців та осіб без
громадянства, пов'язану з їх
видворенням, проте примусове
повернення є більш м'яким заходом
примусу щодо іноземців у порівнянні з
примусовим видворенням, підставою для
якого є, зокрема, невиконання рішення
про примусове повернення.

Зазначене в черговий раз додатково
вказує на те, що рішення про заборону
в'їзду на територію України іноземця
або особи без громадянства одночасно з
рішенням про їх примусове повернення в
країну походження може бути прийняте
суб'єктом владних повноважень виключно
з підстав, які передбачені статтею 13
Закону.

На противагу зазначеному, в
оскаржуваному рішенні взагалі
відсутні посилання на підстави, якими
керувався відповідач при прийнятті
рішення про встановлення заборони
в'їзду в Україну громадянці Російської
Федерації ОСОБА_4 строком на 3 роки,
разом з тим наявні в матеріалах справи
документи свідчать про те, що орган
державної міграційної служби
помилково ототожнив підстави для
примусового повернення позивача в
країну походження, визначені у ч. 1 ст. 26
Закону, з підставами для заборони її
в'їзду в Україну, що вірно враховано
судом першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
державної міграційної служби України у
Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
19 березня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
08 квітня 2014 року .

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Загороднюк А.Г.

Сушко О.О.