Справа № 2н-1757/10/0670
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Літвин
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"08" квітня 2014 р.
Справа № 2н-1757/10/0670

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Іваненко Т.В.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Міністерства
фінансів України на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "25" лютого
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Міністерства фінансів України,
Апеляційного суду Вінницької області,
Державної судової адміністрації
України, Головного управління
державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України про
стягнення ,

ВСТАНОВИВ:

Державна судова адміністрація України
звернулася до суду із заявою про
перегляд за нововиявленими
обставинами судового рішення у справі
за позовом ОСОБА_3 до Апеляційного суду
Вінницької області, Державної судової
адміністрації України, Головного
управління Державного казначейства
України при Міністерства фінансів
України, Міністерства фінансів України
про стягнення заборгованості по
заробітній платі.

В обґрунтування заяви, ДСА України
посилається на те, що постанова
Печерського райсуду м. Києва від 19
березня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_4, яка стала підставою для
прийняття постанови, що належить
переглянути, скасована. В зв'язку з цим
ДСА України просить скасувати
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 25.02.2014 року
заяву Державної судової адміністрації
України задоволено частково.

Скасовано постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 22
березня 2010 року й прийнято нову
постанову.

Стягнуто з Міністерства фінансів
України на користь ОСОБА_3 66891,53 грн. як
суми недоотриманої заробітної плати за
період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006
року.

У решті позовних вимог відмовлено за
безпідставністю.

Не погоджуючись з прийнятою судом
першої інстанції постановою,
Міністерство фінансів України
звернулось до суду з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати постанову суду та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог. Зазначило, що
заборгованість по заробітній платі і
довічному утриманню суддів не може
бути визнана державним боргом.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоч були повідомлені
належним чином про дату, час і місце
апеляційного розгляду, про що свідчать
повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень.

Згідно ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у
судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

З врахуванням приписів вищевказаних
статей, розгляд апеляційної скарги
здійснюється судовою колегією в
порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для її задоволення з огляду на
таке.

Судом встановлено, що постановою
Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року позов ОСОБА_3 до Апеляційного
суду Вінницької області, Державної
судової адміністрації України,
Головного управління Державного
казначейства України при Міністерства
фінансів України, Міністерства
фінансів України про стягнення
заборгованості по заробітній плати
задоволено частково. Стягнуто з
Державної судової адміністрації
України на користь ОСОБА_3 за період з
червня 2005 року по червень 2008 року 145721,34
грн. як суми недоотриманої заробітної
плати. Зобов'язано Державне
казначейство України провести видатки
з Державного бюджету, передбачені
Державній судовій адміністрації
України за бюджетною програмою
"Виконання рішень судій на користь
суддів". Відшкодовано ОСОБА_3 понесені
судові витрати в сумі 80,00 грн. з
Державного бюджету України через
Державне казначейство України. В
задоволенні позову до Апеляційного
суду Вінницької області та
Міністерства фінансів України
відмовлено. Вказана постанова набрала
законної сили.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд
посилався на те, що постановою
Печерського районного суду міста Києва
від 19 березня 2007 року задоволено
частково позовні вимоги ОСОБА_4 до
Держави Україна, Кабінету Міністрів
України, третіх осіб - Державного
казначейства України, Державної
судової адміністрації України про
визнання протиправною бездіяльності
та окремих положень постанови Кабінету
Міністрів України від 13 грудня 2005 року
№1310 та визнано протиправним і
скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№865 "Про оплату праці суддів".

Однак, постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 липня 2011 року у адміністративній
справі №2а-7271/11/2670 задоволено заяву
Державної судової адміністрації
України про перегляд судового рішення
за нововиявленими обставинами та
скасовано постанову Печерського
районного суду міста Києва від 19
березня 2007 року в частині визнання
протиправним та скасування пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату
праці суддів" і в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 в цій частині відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
липня 2011 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст.245 КАС України,
постанова або ухвала суду, що набрала
законної сили, може бути переглянута у
зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України,
однією з підстав для перегляду
судового рішення за нововиявленими
обставинами є скасування судового
рішення, яке стало підставою для
прийняття постанови чи постановляння
ухвали, що належить переглянути.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що оскільки постанова Печерського
районного суду міста Києва від 19
березня 2007 року в частині визнання
протиправним та скасування пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 №865 "Про оплату праці
суддів" скасована і в позові ОСОБА_4 в
цій частині відмовлено, то підлягає
частковому скасуванню і постанова
Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року по справі за позовом
ОСОБА_3 з прийняттям нової постанови
про часткове задоволення позову, а
саме, в частині стягнення
недоотриманої заробітної плати за
період з 01 січня 2006 року по червень 2008
року слід відмовити в позові, оскільки
судове рішення, що стало підставою для
задоволення позову в цій частині
скасоване.

Щодо позовних вимог про стягнення
недоотриманої заробітної плати за
період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006
року необхідно зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для прийняття рішення про
стягнення недоотриманої заробітної
плати була постанова Вищого
адміністративного суду України від 16
травня 2007 року за позовом ОСОБА_5 до
Держави України в особі Кабінету
Міністрів України, якою визнано п.5
Постанови Кабінету Міністрів від 03
вересня 2005 року №865 "Про оплату праці
суддів" незаконним. Цією ж постановою
суду допущено поворот виконання
Постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату
праці суддів", визнано, що вона підлягає
застосуванню одночасно з Постановами
Кабінету Міністрів України від 30
червня 2005 року №513 та №514 з питань
оплати праці керівників судів, тобто з
01 червня 2005 року. Вказана постанова
Вищого адміністративного суду України
на момент розгляду справи є чинною.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 з 23.12.1980 року працював суддею
Козятинського районного суду, а з 20.03.2003
року - суддею апеляційного суду
Вінницької області, і, відповідно до
Конституції України та Закону України
"Про статус суддів", мав право на
належне матеріальне та соціальне
забезпечення.

Згідно з ч. 2 ст. 44 Закону України "Про
статус суддів" (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин),
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя.

Таким чином, гарантований мінімальний
посадовий оклад судді не може бути
меншим встановленого ст. 44 цього Закону
в співвідношенні до окладу Голови
Верховного Суду України. Недодержання
цього принципу є порушенням
конституційного права суддів на
отримання заробітної плати не нижче
від визначеної Законом, та порушенням
конституційних гарантій щодо
незалежності та недоторканності
суддів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 30 червня 2005 року №513 "Про оплату
праці Голови та заступника Голови
Конституційного Суду України" та
постановою №514 "Про оплату праці
Голови, першого заступника Голови та
заступника Голови Верховного Суду
України", зокрема, Голові
Конституційного Суду України та Голові
Верховного Суду України підвищено
оклади.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату
праці суддів" суддям загальних судів
підвищено посадові оклади пропорційно
до окладів Голови та заступників
Голови Верховного Суду України. Однак
набрання чинності цієї постанови було
визначено на майбутнє - з 1січня 2006 року
(п.5 постанови Кабінету Міністрів
України).

16 травня 2007 року Вищим
адміністративним судом України
розглянуто справу за позовом ОСОБА_5 до
Держави Україна в особі Кабінету
Міністрів України й прийнято
постанову, якою п. 5 Постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№865 "Про оплату праці суддів" визнано
незаконним, допущено поворот виконання
постанови Кабінету Міністрів України
№865, та визнано, що вона підлягає
застосуванню одночасно з постановами
Кабінету Міністрів України від 30.06.2005
року №513 та №514 з питань оплати праці
керівників судів, тобто з 01 червня 2005
року.

З матеріалів справи вбачається, що в
червні-грудні 2005 року позивачу
виплачувалась заробітна плата без
врахування підвищення посадових
окладів, передбаченого постановою
Кабінету Міністрів №865 від 03 вересня 2005
року, і в подальшому, після прийняття
постанови суду по справі ОСОБА_5,
відповідачами не виділялись кошти для
погашення заборгованості по
заробітній платі суддів. У зв'язку з чим
розмір заборгованості перед позивачем
за період з червня по грудень 2005 року
включно, який підтверджений висновком
судово-економічної експертизи (а.с.48-130
т.1), становить 66891,53 грн. (а.с. 67 зворот
т.1).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції обґрунтовано
прийшов до висновку, що зазначена сума
фактично є державним боргом, оскільки
заборгованість утворилась в
результаті неефективної фінансової
політики держави в особі Кабінету
Міністрів України, який не лише прийняв
незаконну постанову, але й не вжив
заходів до усунення негативних
наслідків її застосування.

Відповідно до вст.116 Конституції
України, Кабінет Міністрів України
розробляє проект закону про Державний
бюджет України і забезпечує виконання
затвердженого бюджету.

Проте з 2007 року, незважаючи на визнання
судом незаконним пункту 5 постанови КМ
України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про
оплату праці суддів" та поворот
виконання цієї постанови, КМ України не
вжив заходів до погашення
заборгованості перед суддями по
заробітній платі у позасудовому
порядку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
суд першої інстанції правомірно
стягнув суму боргу з Міністерства
фінансів України, оскільки, відповідно
до затвердженого Указом Президента
України від 8 квітня 2011 року N 446/2011
Положення про Міністерство фінансів
України, воно є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з формування та
забезпечення реалізації державної
фінансової політики, казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
здійснює управління державним боргом,
в т.ч. здійснює його погашення (підпункт
30 пункту 4 Положення).

Підсумовуючи вищенаведене, слід
вказати, що оскаржена постанова
законна і обґрунтована, відповідає
матеріалам справи та вимогам чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Підстави для скасування постанови
відсутні, а тому апеляційний суд
залишає її без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства
фінансів України залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "25" лютого
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.В. Іваненко

судді:
Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Міністерство фінансів України вул.
Грушевського, 12/2, м.Київ,01008

4 - Апеляційний суд Вінницької області
вул. Соборна, 6, м.Вінниця, Вінницька
область,21050

5 - Державна судова адміністрація
України вул. Липська, 18/5, м. Київ,01601

6 - Головне управління державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України вул. Бастіонна,6,
м.Київ,01014

- ,