Справа № 2а-10385/10/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/21166/11

№ К/9991/21166/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Голубєвої Г.К., Сіроша М.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16.03.2011

у справі № 2а-10385/10/2070 Харківського
окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи-підприємця
(СПД) ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 19.11.2010 позов
задоволено частково: скасовані
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова від
20.04.2010 № /0, від 21.06.2010 № /1, від
06.08.2010 № /2 та від 22.10.2010 № /3; в
іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.03.2011
постанову суду першої інстанції в
частині задоволення позову скасовано
та відмовлено у задоволенні позову у
цій частині, а в іншій частині
постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі СПД ОСОБА_4 просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Відповідач не скористався своїм
процесуальним правом надати
заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
позивачу податкових зобов`язань із
податку на додану вартість згідно з
податковими повідомленнями-рішеннями,
з приводу правомірності яких виник
спір, стали висновки контролюючого
органу, викладені в акті перевірки від
09.04.2010 за № 2284/17-02/НОМЕР_1, про порушення
норм підпункту 7.4.5 пункту 7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (Закон № 168/97-ВР), а саме:
завищення податкового кредиту у
податковому обліку за ІІ, ІІІ, ІV
квартали 2008 року на 3067,95 грн., 6832,72 грн.,
19314,27 грн. відповідно за податковими
накладними, виписаними від імені ПФ
«ТТВ» не уповноваженою особою,
внаслідок чого занижено податкові
зобов`язання з податку на додану
вартість у податковому обліку за ІІ,
ІІІ, ІV квартали 2008 року на 3068,00 грн.,
6833,00 грн., 19314,00 грн. відповідно.

За наслідками висновків акту перевірки
та адміністративного оскарження
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 20.04.2010 №
/0, від 21.06.2010 № /1, від 06.08.2010 №
/2 та від 22.10.2010 № /3 про
визначення податкових зобов`язань з
податку на додану вартість у сумі 43822,50
грн. (у т.ч. 29215,00 грн. - основний платіж та
14607,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

У судовому процесі встановлено, що з
посиланням на виконання господарських
операцій з поставки позивачу ПФ «ТТВ»
товарів (комплектуючих до комп`ютерів
та офісної техніки) за договором від
19.06.2008 № 1/104 та додаткових угод до нього
від 20.06.2008 № 1, від 01.07.2008 № 2, від 01.08.2008 №
3, від 01.10.2008 № 4, від 03.11.2008 № 5, від 01.12.2008
№ 6, виписані від імені ПФ «ТТВ»
видаткові та податкові накладні, за
якими позивач сформував податковий
кредит у податковій звітності за вище
вказані податкові звітні періоди.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1
пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив
чинність з 1 січня 2011 року) встановлено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5
пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується
реальність оподатковуваних операцій
та витрат платника податку,
достовірність документів податкового
обліку.

За змістом наведених норм право
платника податку на включення сум
податку до податкового кредиту
обумовлено юридичним складом, до якого
входять такі юридичні факти, як
придбання платником податку у інших
платників цього податку товарів
(послуг) або основних фондів,
призначених для використання в
оподатковуваних операціях, що
відповідають цілям господарської
діяльності платника податку;
підтвердження податковою накладною,
виписаною постачальником - платником
податку, митною декларацією (іншими
подібними документами, перелік яких
встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми
нарахованого (сплаченого) податку в
ціні придбання товару (послуг).

Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті
7 Закону № 168/97 (у редакції, чинній на час
виникнення відносин, з приводу прав і
обов'язків сторін в яких виник спір)
платник податку зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну, що має
містити зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дату виписування податкової
накладної; в) назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; є) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача;
ж) ціну поставки без врахування
податку; з) ставку податку та
відповідну суму податку у цифровому
значенні;и) загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Пунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону №
168/98-ВР визначено, що податкова накладна
є звітним податковим документом і
одночасно розрахунковим документом

Відповідно до пункту 18 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженої наказом Державної
податкової адміністрації України від 30
травня 1997 року № 165, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 23 червня
1997 року за № 233/2037 (Порядок № 165), усі
складені примірники податкової
накладної підписуються особою,
уповноваженою платником податку
здійснювати поставку товарів (послуг),
та скріплюються печаткою такого
платника податку - продавця.

У постанові від 21.01.2011 у справі за
позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому
районі м. Луганська про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення Верховний Суд
України висловив правову позицію щодо
застосування цих правових норм та
зазначив, що неналежним чином
оформлена (підписана невідомою особою)
податкова накладна не може бути
підставою для нарахування податкового
кредиту за наявності фактів, що
ставлять під сумнів реальність
поставки. Ця правова позиція
Верховного Суду України згідно з
приписом частини першої ст. 244-2 КАС
України повинна враховуватись судами
при розгляді справ відповідної
категорії.

Висновок апеляційного суду, на відміну
від суду першої інстанції, про
неправомірне включення позивачам до
податкового кредиту сум ПДВ за
податковими накладними, виписаними від
імені ПФ «ТТВ», відповідає наведеній
правовій позиції Верховного Суду
України.

Так, суд апеляційної інстанції
правильно оцінив інформацію, отриману
ДПІ від Державної прикордонної служби
України від 16.03.2009, щодо факту виїзду
громадянки ОСОБА_5, зазначеної в
реєстраційних та звітних документах як
засновник, директор та бухгалтер ПФ
«ТТВ», з території України 19.03.2008, яка в
подальшому державний кордон України не
перетинала.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (Закон
№ 996-XIV) підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведенні облікові
документи можуть бути складані на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиниці виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність їх оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Враховуючи те, що податкові накладні
від імені ПФ «ТТВ» виписані на адресу
позивача із порушенням вимог пункту 18
Порядку № 165 та ст. 9 Закону № 996-XIV,
оскільки в них вказано прізвище ОСОБА_5,
яка була відсутня на дати їх
виписування на території України, ПФ
«ТТВ» відсутнє за місцезнаходженням,
за даними звітності у підприємства
відсутні матеріальні та трудові
ресурси, необхідні для здійснення
підприємницької діяльності, а позивач
не надав докази фактичного отримання
товарів (зокрема, щодо їх
транспортування), висновок судів
попередніх інстанцій про
правомірність податкових
повідомлень-рішень відповідає
правильному застосуванню норм
матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильність
вищенаведених висновків суду
апеляційної інстанції.

Враховуючи норми частини 2 ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, згідно яких суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, висновки
судів попередніх інстанцій щодо
відмови у задоволенні позовних вимог у
частині скасування податкових
повідомлень-рішень від 20.04.2010 № /0,
від 21.06.2010 № /1, від 06.08.2010 № /2
та від 22.10.2010 № /3, правильність
яких позивачем в касаційній скарзі не
оскаржують ся, не переглядаються.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування оскаржуваних судових
рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16.03.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Г.К. Голубєва М.В. Сірош