Справа № 2а/1770/1281/12
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/74696/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка
А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
25.04.2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 08 листопада 2012 року у справі за
позовом фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Сарненському районі
Рівненської області про визнання
протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.04.2012 року
позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 було
задоволено. Визнано протиправною та
скасовано вимогу управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області від 15.03.2012 № Ф-369 року про сплату
недоїмки в сумі 1691,64 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2012 року
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області було залишено без задоволення,
а постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.04.2012 року -
без змін.

У касаційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області, не погоджуючись з даними
рішеннями, посилаючись на допущені
судами порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
25.04.2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 08.11.2012 року, та ухвалити нову
постанову, якою відмовити фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга управління Пенсійного фонду
України в Сарненському районі
Рівненської області задоволенню не
підлягає, оскільки рішення судів
першої та апеляційної інстанції
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необґрунтованими і не надають
підстав, які передбачені статтями 225 - 229
Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною
особою-підприємцем, платником єдиного
податку та отримує пенсію за віком,
призначену у відповідності до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

15 березня 2012 року управлінням
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області позивачу було виставлено
вимогу про сплату боргу № Ф-369,
якою встановлено наявність
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 169164 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що частиною 4 статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
визначені необхідні умови для
звільнення від сплати єдиного внеску, а
саме: особа обрала спрощену систему
оподаткування і є пенсіонером за віком
або інвалідом та отримує відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Тому, суди дійшли висновку про те, що
позивач звільнена від сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, оскільки є
пенсіонером та отримує пенсію за віком.

Відповідно до статті 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають жінки 1961 року
народження і старші після досягнення
ними такого віку: 55 років - які
народилися до 30.09.1956 року включно; 55
років 6 місяців - які народилися з 01.10.1956
року по 31.03.1957 року; 56 років - які
народилися з 01.04.1957 року по 30.09.1957 року; 56
років 6 місяців - які народилися з 01.10.1957
року по 31.03.1958 року; 57 років - які
народилися з 01.04.1958 року по 30.09.1958 року; 57
років 6 місяців - які народилися з 01.10.1958
року по 31.03.1959 року; 58 років - які
народилися з 01.04.1959 року по 30.09.1959 року; 58
років 6 місяців - які народилися з 01.10.1959
року по 31.03.1960 року; 59 років - які
народилися з 01.04.1960 року по 30.09.1960 року; 59
років 6 місяців - які народилися з 01.10.1960
року по 31.03.1961 року; 60 років - які
народилися з 01.04.1961 року по 31.12.1961 року.

Згідно із абзацом 1 статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Судами встановлено, що позивачу у
відповідності до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» була
призначена пенсія за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

При цьому, правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

06 серпня 2011 року набрала чинності
частина 4 статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», відповідно до
якої особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

За таких обставин, посилання
відповідача на те, що до ОСОБА_2 не може
бути застосовано положення частини 4
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», оскільки вона
не досягла 60-річного віку є
безпідставними, у зв'язку із тим, що
вказана норма не пов'язує звільнення
від сплати єдиного внеску із
досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску всіх пенсіонерів за віком.

Крім того, матеріали справи не містять
доказів того, що ОСОБА_2 у відповідності
до статті 12 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» уклала з Пенсійним фондом
договір про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку про те, що оскільки частина 4
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не містить
застережень щодо її незастосування до
осіб, яким пенсію за віком призначено
на підставі Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», то суди дійшли
правильного висновку про те, що з
серпня 2011 року позивач не повинен
сплачувати за себе єдиний внесок.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що при вирішенні справи судами
першої та апеляційної інстанцій вірно
застосовані норми матеріального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області - залишити без задоволення, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.04.2012 року
та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 08 листопада
2012 року у справі за позовом фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз