Справа № 2а-1092/11/2670
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2014 року № 2а-1092/11/2670
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Аблова Є.В.,
розглянувши у письмовому провадженні
матеріали адміністративної справи за
позовом ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі м.
Києва про скасування рішень, -
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулась ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі м. Києва, мотивуючи позовні
вимоги тим, що нарахування сум
податкових зобов'язань є помилковими,
оскільки проведене на базі невірно
визначеного валового доходу.
У позовній заяві позивач просить суд
повідомлення-рішення ДПІ у
Деснянському районі м. Києва від 08.12.2010
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17.03.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.12.2011 року,
позов задоволено частково, скасовано
рішення Державної податкової
інспекції у Деснянському районі міста
Києва № від 08.12.2010 року про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
996833,90 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18.12.2013 року постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 17.03.2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.12.2011 року
скасовано, а справу направлено на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Представник відповідача до суду не
з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про судовий розгляд
справи, відповідно до вимог статей 35, 37
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
суд встановив наступне.

24.11.2010 року співробітниками Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі міста Києва було проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1, за
результатами якої було складено акт №
7625/17-05/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення позивачем пп. "а" п. 19.1 ст. 19
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" та ст. 13 розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян", п.
2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п. 3.1 ст. 3, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп.
7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок
на додану вартість" та п.п. 1, 10, 13 ст. 3
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

08.12.2010 року на підставі висновків акту
перевірки ДПІ у Деснянському районі
міста Києва прийнято: податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
позивачу у зв'язку з порушенням пп. "а" п.
19.1 ст. 19 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" та ст. 13 розділу
IV Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян"
визначено податкові зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 43232,26 грн.; податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
позивачу у зв'язку з порушенням п. 2.3.1 п.
2.3 ст. 2, п. 3.1 ст. 3, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.7.1 п.
7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" визначено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 103074,50 грн. (в
тому числі штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 34358,50 грн.); рішення № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, яким до позивача застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
997253,90 грн. у зв'язку з порушенням п.п. 1,
10, 13 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг".

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для висновку Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі м. Києва про порушення
позивачем пп. "а" п. 19.1 ст. 19 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" та ст. 13 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" стала
встановлена відповідачем розбіжність
валового доходу за 2009-2010 роки між
задекларованою сумою та фактичною
сумою на 254101,32 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що: при перевірці правильності
відображення суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1
валового доходу були встановлені
розбіжності між показниками,
задекларованими суб'єктом
господарювання, та даними перевірки, а
саме: за 2009 рік - задекларований
платником податку валовий дохід
становив 391100,07 грн., а фактичний - 645201,39
грн. (валовий дохід сформовано по
надходженню коштів у готівковій формі
від діяльності у сфері роздрібної
торгівлі алкогольними напоями (пивом),
тютюновими виробами та продуктами
харчування, а також безалкогольними
напоями згідно книги обліку
розрахункових операцій, Z-звітів); за 1
півріччя 2010 року - задекларований
платником податку валовий дохід
становив 164272,88 грн., а фактичний - 197043,87
грн. (валовий дохід сформовано по
надходженню коштів у готівковій формі
від діяльності у сфері роздрібної
торгівлі алкогольними напоями (пивом),
тютюновими виробами та продуктами
харчування, а також безалкогольними
напоями згідно книг обліку
розрахункових операцій, Z-звітів), з
огляду на що підприємцем був занижений
оподатковуваний дохід; книг обліку
розрахункових операцій, Z-звітів
розрахунки суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 проводились у
готівковій формі у сфері роздрібної
торгівлі та валовий дохід підприємця
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищив
300000,00 грн. у липні 2009 року та склав 319993,45
грн., з огляду на що ОСОБА_1 з серпня 2009
року повинна була зареєструватись
платником податку на додану вартість
та включити у період з серпня 2009 року по
червень 2010 року включно до складу
податкових зобов'язань податок на
додану вартість на загальну суму 68719,00
грн.; в ході перевірки було здійснено
вихід на об'єкт, де здійснюється
господарська діяльність розрахунки
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), за результатами якого
було складено довідку від 03 листопада
2010 року № 141/17-05, в які було вказано, що:
перевіряючими встановлено
невідповідність сум готівкових коштів
на місці проведення розрахунків (у
розмірі 587,70 грн.) сумі коштів, яка
зазначена у денному звіті реєстратора
розрахункових операцій (587,70 грн.),
невідповідність склала 50,00 грн.,
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 не було проведено через
реєстратор розрахункових операцій
суми отриманого валового доходу у 4
кварталі 2008 року - у сумі 1014,12 грн., в 3
кварталі 2009 року - в сумі 198325,66 грн., а
також підприємцем не було надано до
перевірки контрольні стрічки.

На виконання умов ухвали Вищого
адміністративного суду України від
18.12.2013 року судом встановлено наступне.

Згідно положень пункту 22.10 статті 22
Прикінцевих положень Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб" (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), до набрання
чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької дальності, діє розділ
IV Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян",
який застосовується з урахуванням
положень пункту 9.12 статті 9 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб".

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Положеннями частини 1 статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Відповідно до частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин)
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

За приписами абзацу 1 пункту 5 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 15
"Дохід", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 29
листопада 1999 року №290 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), дохід визнається під
час збільшення активу або зменшення
зобов'язання, що зумовлює зростання
власного капіталу (за винятком
зростання капіталу за рахунок внесків
учасників підприємства), за умови, що
оцінка доходу може бути достовірно
визначена.

Пунктом 8 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 15 "Дохід",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 29 листопада 1999
року №290 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
встановлено, що дохід (виручка) від
реалізації продукції (товарів, інших
активів) визнається в разі наявності
всіх наведених нижче умов: покупцеві
передані ризики й вигоди, пов'язані з
правом власності на продукцію (товар,
інший актив); підприємство не здійснює
надалі управління та контроль за
реалізованою продукцією (товарами,
іншими активами); сума доходу (виручка)
може бути достовірно визначена; є
впевненість, що в результаті операції
відбудеться збільшення економічних
вигод підприємства, а витрати,
пов'язані з цією операцією, можуть бути
достовірно визначені.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України "Про податок на
додану вартість" (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
особа підлягає обов'язковій реєстрації
як платник податку у разі коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Згідно з абзацом 2 пункту 9.4 статті 9
Закону України "Про податок на додану
вартість" (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) якщо
обсяг оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за таким звітним податковим періодом.

Пунктами 10, 13 статті 3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
контрольні стрічки і забезпечувати їх
зберігання протягом трьох років;
забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Як вбачається з висновків акту ОСОБА_1
задекларовано валовий дохід за 2009 рік в
розмірі 391100,07 грн., за 1 півріччя 2010 року
- у розмірі 164272,88 грн.

Відповідно до Книги обліку
розрахункових операцій № та
відповідних z-звітів валовий дохід
ОСОБА_1 за 2009 рік фактично становив
645201,39 грн., а за 1 півріччя 2010 року - 197043,87
грн., з урахуванням чого податковий
орган прийшов до висновку про
заниження позивачем розміру валового
доходу за 2009 рік та за 2 квартали 2010 року
на загальну суму 286872,31 грн.

Позивач обґрунтовує заниження суми
валового доходу за звітний період
різницею, яка виникла в зв'язку з
помилковим проведенням через
реєстратор розрахункових операцій
суми розрахунку, на підтвердження чого
надано накладні та товарно-транспортні
накладні.

Водночас, пунктом 4.8 Порядку
реєстрації, опломбування та
застосування реєстраторів
розрахункових операцій за товари
(послуги), затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 01.12.2000 р. N 614 ( в редакції,
чинній на момент виникнення
правовідносин) при скасуванні
помилково проведеної через РРО суми
розрахунку складається акт про
скасування помилково проведеної через
РРО суми розрахунку, де вказуються дані
про помилкову суму та реквізити
розрахункового документа. Акти про
видачу коштів та акти про скасування
помилково проведеної через РРО суми
розрахунку передаються до бухгалтерії
СПД і зберігаються протягом 3 років. У
разі відсутності у СПД бухгалтерії
зазначені акти підклеюються на
останній сторінці відповідної книги
обліку розрахункових операцій.

Згідно частини 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Зважаючи на наведене, накладні та
товарно-транспортні накладні не можуть
вважатись належним доказом помилково
проведених через РРО сум розрахунку, а
доказів складання відповідних актів
про скасування помилково проведених
через РРО сум розрахунку, передбачених
п. 4.8 Порядку реєстрації, опломбування
та застосування реєстраторів
розрахункових операцій за товари
(послуги), суду надано не було.

Перевіркою встановлено, а позивачем не
заперечується, що остання не подавала
декларацію про доходи за 1 квартал 2009
року, обґрунтовуючи це тим, що не було
подано декларацію за два квартали 2009
року.

Відповідно до п. 4 ст.14 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" (в редакції, чинній
на момент виникнення правовідносин)
громадяни, які займаються
підприємницькою діяльністю, надають
податковому органу декларації за
наслідками кожного звітного кварталу,
а також звітного року у строки,
визначені законом. В декларації
зазначаються загальні суми одержаного
доходу, витрат i сплаченого податку за
звітний рiк або інший період, за який
здійснюється оподаткування
(оподатковуваний період).

Враховуючи, що позивачем не дотримано
порядку оформлення повернення
помилково проведених через РРО сум
розрахунку та не дотримано обов'язок
декларування доходів кожного звітного
періоду, зокрема неподання податкової
декларації про доходи за 1 квартал 2009
року, суд приходить до висновку про
наявність у податкового органу
правових підстав для донарахування
позивачу податковим
повідомленням-рішення №/0 від
08.12.2010 податкових зобов'язань з податку
з доходів фізичних осіб на загальну
суму 43232,26 грн.

Як вбачається з акту перевірки,
податковим органом також встановлено,
що ОСОБА_1 не зареєструвалася платником
ПДВ з 01.08.2009 та не сплачувала
відповідний податок з серпня 2009 року по
червень 2010 року, що є порушенням п. 2.3.1 п.
2.3 ст. 2, п. 3.1 ст. 3, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.7.1 п.
7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість".

Відповідно до пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону
України "Про податок на додану
вартість" (в редакції, чинній на момент
виникнення правовідносин) особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку у разі, коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Згідно з абз. 1 п. 9.1 ст. 9 Закону України
"Про податок на додану вартість" (в
редакції, чинній на момент виникнення
правовідносин), особи, які підпадають
під визначення пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, зобов'язані зареєструватися як
платник податку у податковому органі
за їх місцезнаходженням (місцем
проживання). Форма заяви про реєстрацію
визначається у порядку, визначеному
центральним податковим органом. Дані з
реєстру платників податку підлягають
оприлюдненню в порядку, визначеному
центральним податковим органом.

Матеріалами справи підтверджується, що
обсяг виручки, отриманий позивачем за
період з січня по липень 2009 року
становив 319993,45 грн., що свідчить про
перевищення розміру суми, встановленої
пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України "Про
податок на додану вартість", а відтак
породжує обов'язок реєстрації як
платника ПДВ, в даному випадку, з серпня
2009 року.

Відповідно до абз. 4 п. 9.4 ст. 4 Закону
України "Про податок на додану
вартість" (в редакції, чинній на момент
виникнення правовідносин) особа, що не
надсилає таку заяву у таких випадках та
у такі строки, несе відповідальність за
не нарахування або несплату цього
податку на рівні зареєстрованого
платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з серпня 2009 року по червень 2010
року позивачем було здійснено
оподатковуваних ПДВ операцій на
загальну суму 343580 грн., з урахуванням
чого сума податкових зобов'язань з ПДВ
за вказаний період становила 68716 грн.

Відповідно до змісту пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" (в редакції, чинній на момент
виникнення правовідносин) податкові
декларації подаються за базовий
податковий (звітний) період, що
дорівнює календарному місяцю (у тому
числі при сплаті місячних авансових
внесків), - протягом 20 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

Згідно з пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (в
редакції, чинній на момент виникнення
правовідносин), контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо: платник податків
не подає у встановлені строки
податкову декларацію; дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях; контролюючий
орган внаслідок проведення
камеральної перевірки виявляє
арифметичні або методологічні помилки
у поданій платником податків
податковій декларації, які призвели до
заниження або завищення суми
податкового зобов'язання; згідно з
законами з питань оподаткування
особою, відповідальною за нарахування
окремого податку або збору
(обов'язкового платежу), є контролюючий
орган.

П.п. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (в
редакції, чинній на момент виникнення
правовідносин) передбачено, що у разі
коли контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового зобов'язання
платника податків за підставами,
викладеними у підпункті "а" підпункту
4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
додатково до штрафу, встановленого
підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник
податків сплачує штраф у розмірі
десяти відсотків суми податкового
зобов'язання за кожний повний або
неповний місяць затримки податкової
декларації, але не більше п'ятдесяти
відсотків від суми нарахованого
податкового зобов'язання та не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Виходячи з наведеного, а також
враховуючи, що позивач на порушення
вимог чинного законодавства не подавав
декларації з ПДВ у період з серпня 2009
року по червень 2010 року, суд приходить
до висновку про наявність у
податкового органу підстав для
донарахування позивачу податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на загальну суму 103074,50 грн. (в
тому числі штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 34358,50 грн.).

Перевіркою встановлено, що позивачем
проведено розрахункові операції у
готівковій формі без застосування РРО,
відсутність контрольних стрічок та
незабезпечення відповідності сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
у денному звіті РРО, чим порушено п. 1, 10,
13 ст. 3 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані,
зокрема, проводити розрахункові
операції на повну суму покупки (надання
послуги) через зареєстровані,
опломбовані у встановленому порядку та
переведені у фіскальний режим роботи
реєстратори розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок,
друкувати або створювати в електронній
формі на реєстраторах розрахункових
операцій (за виключенням автоматів з
продажу товарів (послуг) контрольні
стрічки і забезпечувати їх зберігання
протягом трьох років, забезпечувати
відповідність сум готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій, а
у випадку використання розрахункової
книжки - загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Судом встановлено, що позивачем
задекларовано валові доходи за 4
квартал 2008 року у розмірі 20694,81 грн., а за
3 квартал 2009 року - у розмірі 283995,17 грн.

Водночас, у відповідних звітах РРО за 4
квартал 2008 року відображено
розрахункові операції на загальну суму
19653,69 грн., а за 3 квартал 2009 року - 283995,17
грн., що свідчить про проведення
позивачем в порушення п. 1 ст. 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" розрахункових операцій у
готівковій формі без застосування РРО
протягом 4 кварталу 2008 року та 3
кварталу 2009 року на загальну суму 199366,78
грн.

На виконання вимог ухвали Вищого
адміністративного суду України судом
витребувано довідку перевірки щодо
контролю за здійсненням розрахункових
операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктами
підприємницької діяльності №141/17-05 від
03.11.2010 року, якою зафіксовано наявність
порушення п.13 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», а саме - не забезпечено
відповідність сум готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті
РРО.

З копії наданої довідки вбачається, що
у позивача відсутні зауваження до акту
перевірки, що є підтвердженням
порушень законодавчо передбачених
вимог щодо забезпечення відповідності
сум готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі коштів,
яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій на
момент проведення перевірки.

Згідно ст. 238 ГК України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків. Види
адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 239 ГК
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування
відповідно до своїх повноважень та у
порядку, встановленому законом, можуть
застосовувати до суб'єктів
господарювання таку
адміністративно-господарську санкції
як адміністративно-господарський
штраф.

Згідно з п.п. 1, 5 ст. 17 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" за порушення вимог цього Закону
до суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних
органів державної податкової служби
України застосовуються фінансові
санкції у таких розмірах: у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність, - у разі
проведення розрахункових операцій на
неповну суму вартості проданих товарів
(наданих - послуг), у разі непроведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки;
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян - у разі невиконання
друку контрольної стрічки або її
незберігання протягом встановленого
терміну.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" у разі невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня, до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовується фінансова санкція у
п'ятикратному розмірі суми, на яку
виявлено невідповідність.

Згідно ч. 1, 2 ст. 241 ГК України
адміністративно-господарський штраф -
це грошова сума, що сплачується
суб'єктом господарювання до
відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення
господарської діяльності. Перелік
порушень, за які з суб'єкта
господарювання стягується штраф,
розмір і порядок його стягнення
визначаються законами, що регулюють
податкові та інші відносини, в яких
допущено правопорушення.

З аналізу викладених норм вбачається,
що фінансові санкції за порушення
вимог п. 1 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", передбачені п. 1 ст. 17 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг"; за порушення вимог п. 10 ст. 3
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", передбачені п. 5
ст. 17 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг"; за порушення
вимог п. 13 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", передбачені ст. 22 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", підпадають під законодавче
визначення
адміністративно-господарської санкції
та є такими санкціями за своєю
юридичною сутністю.

Відповідно до ст. 250 ГК України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
податковим органом при прийнятті
рішення № від 08.12.2010 року про
накладення штрафних (фінансових)
санкцій на позивача не дотримано вимог
ст. 250 ГК України щодо строків
застосування
адміністративно-господарських санкцій
в частині накладення штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 996833,90
грн. за проведення розрахункових
операцій у готівковій формі без
застосування РРО протягом 4 кварталу 2008
року та 3 кварталу 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не доведено суду
правомірність прийняття ним рішення
№ від 08.12.2010 в частині накладення
штрафних (фінансових) санкцій на
позивача у розмірі 996833,90 грн.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
обґрунтованими частково та такими, що
підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст. 11, 94, 158-163 КАС України, Окружний
адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у Деснянському районі міста
Києва № від 08.12.2010 року про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
996833,90 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
Є.В. Аблов