Справа № 822/4869/13-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4869/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Смілянця Е. С. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції у Хмельницькій
області, Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Березуцького Євгена
Юрійовича, Державної реєстраційної
служби про скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання незаконними дій державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Березуцького Є. Ю. щодо відмови у
проведенні державної реєстрації права
власності на квартиру, визнання
протиправним та скасування рішення
Державної реєстраційної служби
України про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 7095385
від 23.10.2013 року, зобов'язання
Реєстраційної служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції у
Хмельницькій області провести
державну реєстрацію права власності
на квартиру.

Відповідно до постанови Хмельницького
окружного адміністративного суду від 06
лютого 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду
скасувати та прийняти нову, якою
задовольнити позов в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, а
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову про
часткове задоволення позову, виходячи
з наступного.

Як підтверджується матеріалами справи
та з'ясовано судом першої інстанції,
відповідно до рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 12.09.2013 року, яке
набрало законної сили, за позивачем
визнане право власності на прибудову
до квартири АДРЕСА_1. Площа прибудови
складає 87,5 кв. м.

З метою оформлення права власності на
об'єкт нерухомості (квартиру) позивач
звернулась до Реєстраційної служби
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції у Хмельницькій
області. Останньою вказане клопотання
скероване до Реєстраційної служби
України.

Відповідно до рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Березуцького Є. Ю. від 23.10.2013
року № 7095385 у проведенні реєстрації
права власності на квартиру
відмовлено.

Відмовляючи у реєстрації, відповідач
посилався на те, що для реєстрації
права власності на самочинно
побудований об'єкт нерухомого майна
подається документ, що посвідчує
речове право на земельну ділянку,
документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта. Зроблений висновок про те, що
подані заявником документи не
відповідають вимогам та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що під час
прийняття оскарженого рішення
посадовою особою Державної
реєстраційної служби України не були
вчинені будь-які дії незаконного або
протиправного характеру, Державний
реєстратор всебічно дослідив подані
для реєстрації документи, та
встановивши їх неповноту, прийняв
законне та обґрунтоване рішення про
відмову у державній реєстрації
речового права.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції по
суті спірного питання, виходячи з
наступного.

Законом України від 1 липня 2004 року №
1952-IV «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»
(надалі - Закон № 1952-IV) визначені
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

За приписами частини першої статті 1
зазначеного Закону державна
реєстрація прав на об'єкт
незавершеного будівництва та їх
обтяжень у випадках, установлених
законом, проводиться у порядку,
визначеному цим Законом, з урахуванням
особливостей правового статусу такого
об'єкта.

Відповідно до абзацу другого частини
другої статті 15 Закону № 1952-IV перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав визначений у Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, який був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703 (надалі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 частини першої
статті 19 Закону № 1952-IV державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, і рішень судів, що
набрали законної сили.

Пунктом 27 Порядку також визначено, що
документом, який підтверджує
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, може бути рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Таким рішенням у спірних
правовідносинах є рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
12.09.2013 року.

Згідно з п.12 Порядку під час розгляду
заяви про державну реєстрацію і
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями. Перелік вимог до заяви про
державну реєстрацію є вичерпним та був
дотриманий позивачем повністю.
Порушень вказаних у п. 12 Порядку вимог
реєстратором не встановлено.

Разом з тим, у відповідності до вимог п.
5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952 та ч.10 п.27 Порядку
рішення суду є правовстановлюючим
документом, що підтверджує виникнення
права власності на нерухоме майно і
визнається підставою для державної
реєстрації такого права.

В силу пункту 23 Порядку №703, державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Так, у ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV
передбачено вичерпний перелік підстав
для відмови у державній реєстрації,
серед яких не йдеться про необхідність
введення в експлуатацію прибудови до
квартири, право власності на яку
визнане судовим рішенням, що набуло
чинності.

В свою чергу, у ч.4 вказаної статті
визначено, що відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Крім того, ст. 5 Закону № 1952-IV та абз.1 п. 4
Порядку передбачено, що у Державному
реєстрі прав реєструються речові права
та їх обтяження на земельні ділянки, а
також на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: підприємства як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення.

З аналізу наведених норм вбачається, що
право власності окремо на прибудову до
квартири не підлягає державній
реєстрації.

Водночас, положеннями п.23 Порядку
визначено, що у разі подання не в
повному обсязі документів, необхідних
для проведення державної реєстрації
прав, державний реєстратор приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію, яке містить
рекомендації щодо усунення обставин,
що були підставою для його прийняття.

Натомість, державний реєстратор
встановив відсутність при поданні
позивачем заяви документів про
прийняття в експлуатацію об'єкта та
взяв цю обставину за підставу для
відмови у державній реєстрації права
позивача.

З урахуванням конкретних обставин
справи колегія суддів приходить до
висновку про те, що в даному випадку,
виходячи з положень принципу
верховенства права, закріпленого як ст.
8 Конституції України, так і ст. 8 КАС
України, при вирішенні цього спору
підлягає застосуванню норми Закону №
1952-IV та Порядку, які встановлюють
рішення суду, що набрало законної сили,
як підставу для проведення державної
реєстрації прав.

Отже, державний реєстратор Державної
реєстраційної служби України діяв не у
спосіб, що передбачений
законодавством.

Що стосується позовних вимог до
реєстраційної служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції, то
вони задоволенню не підлягають, так як
оскаржувані дії вчиненні іншим
відповідачем - державним реєстратором
державної реєстраційної служби
України.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
прийнятті оскарженого рішення
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
оскаржена постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
задовольнити адміністративний позов
частково.

Визнати протиправними дії державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Березуцького Євгена Юрійовича
щодо відмови у проведенні державної
реєстрації права власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасування
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 7095385
від 23.10.2013 року державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Березуцького Євгена Юрійовича.

Зобов'язати Державну реєстраційну
службу України провести державну
реєстрацію права власності на
квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2.

У задоволенні іншої частини позову -
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку встановленому ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно ст 212 КАС
України.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Смілянець Е. С.

Матохнюк Д.Б.