Справа № 750/3365/14
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/3365/14
Провадження № 2-а/750/264/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м.
Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у
складі:

головуючого судді
Рахманкулової І.П.

при секретарі Разумейко К.М.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції про скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження,

третя особа - управління
Пенсійного фонду України в м.
Чернігові,-

в с т а н о в и в :

03.04.2014 року позивач звернулася до суду з
позовом до відповідача, в якому просить
скасувати постанову Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції від 11.04.2012 року про закінчення
виконавчого провадження.

Обгрунтувала позивач свої вимоги тим,
що вважає оскаржувану постанову
незаконною, оскільки судове рішення не
виконано, але виконавче провадження
безпідставно закінчене на підставі п.11
ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження». Також позивач просила
поновити строк звернення до
адміністративного суду, оскільки про
наявність оскаржуваної постанови вона
дізналася лише 24.03.2014 року під час
розгляду судом справи за її заявою про
видачу дубліката виконавчого листа,
оскільки вважала його втраченим. При
ознайомленні з матеріалами справи
позивач виявила, що виконавчий лист
знаходиться в матеріалах справи і
побачила постанову про закінчення
виконавчого провадження, а тому строк
для її оскарження пропустила з
поважних причин.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, подав через
канцелярію суду письмові заперечення
проти позову, в яких просить відмовити
позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на те, що нарахована
відповідно до рішення суду сума коштів
не виплачена позивачу через
відсутність коштів, а оскільки рішення
суду не виконано з поважних причин,
тому штрафні санкції до боржника не
застосовувалися.

Представник третьої особи - управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
проти задоволення позову заперечував,
посилаючись на відсутність вини
боржника у невиконанні судового
рішення.

У судовому засіданні встановлено, що
постановою заступника начальника
Деснянського відділу ДВС
Чернігівського міського управління
юстиції від 01.03.2012 року відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2а/2259/09,
виданого 10.10.2011 року Деснянським
районним судом м. Чернігова, яким
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Чернігові провести
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з
підвищенням її розміру на 30%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 01.01.2009 року по 12.11.2009 року
включно за відрахуванням виплачених
сум.

11.04.2012 року заступник начальника
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Шило Т.О.
винесла постанову про закінчення
виконавчого провадження з підстав,
встановлених пунктом 11 частини 1 статті
49 Закону України «Про виконавче
провадження». При цьому в
мотивувальній частині вказаної
постанови зазначено про нарахування
1044,83 грн. коштів. В частині здійснення
виплати неможливо виконати рішення
суду без участі боржника.

Таким чином, постанова суду в частині
зобов'язання боржника здійснити
позивачу виплату пенсії з підвищенням
її розміру на 30% мінімальної пенсії за
віком, встановленої Законом України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 01.01.2009 року по 12.11.2009 року
включно за відрахуванням виплачених
сум, залишилась невиконаною.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті
49 цього Закону виконавче провадження
підлягає закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому ч.3
статті 75 цього Закону.

Частиною 3 статті 75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі якщо виконати рішення суду без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

У оскаржуваній постанові державним
виконавцем не зазначено підстав, за
яких він прийшов до висновку про
неможливість виконання рішення суду
без участі боржника, враховуючи, що
боржником є юридична особа - управління
ПФУ в м. Чернігові.

Крім того, при винесенні оскаржуваної
постанови про закінчення виконавчого
провадження з підстави, передбаченої
п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження», державним
виконавцем не виконані вимоги,
встановлені ч.3 ст. 75 цього Закону щодо
обов'язкового накладення на боржника
штрафу відповідно до ст. 89 цього Закону
та внесення подання правоохоронним
органам.

Стаття 75 вказаного Закону передбачає,
що після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення.

Якщо рішення підлягає негайному
виконанню, його виконання
перевіряється не пізніше наступного
робочого дня після відкриття
виконавчого провадження. У разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Статтею 89 Закону "Про виконавче
провадження" передбачено, що у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що у разі повторного невиконання
рішення боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Суд вважає, що під поважними причинами
слід розуміти лише ті обставини, які
об'єктивно є непереборними, тобто не
залежать від волевиявлення особи,
пов'язані з дійсно істотними
обставинами, перешкодами чи
труднощами, що унеможливлюють
виконання у добровільному порядку
рішення суду. Такі обставини мають бути
підтверджені відповідними та
належними доказами.

Разом з тим, доказів невиконання
боржником виконавчого листа
Деснянського районного суду м.
Чернігова № 2а/2295/09 від 10.10.2011 року, у
зв'язку з наявністю поважних причин,
відповідачем не наведено.

Як зазначає відповідач, причиною
невиконання рішення суду щодо сплати
позивачу грошових коштів за рішенням
суду є відсутність державного
асигнування на такі виплати.

Проте, Європейським Судом з прав людини
у справі «Кечко проти України»
зазначено, що органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань.

Відповідно до статті 32 Європейської
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, юрисдикція
Європейського Суду з прав людини
поширюється на всі питання тлумачення
і застосування Конвенції та протоколів
до неї.

Згідно пункту 1 Закону України "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
першого протоколу та протоколів №2,4,7
та 11 до Конвенції", Україна повністю
визнає на своїй території юрисдикцію
Європейського Суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини", суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Таким чином, суд вважає, що відсутність
державного асигнування не є поважною
причиною для невиконання пенсійним
органом рішення суду, що набрало
законної сили.

Реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція
узгоджується з практикою Вищого
адміністративного суду України,
викладеною в ухвалах від 17 грудня 2013
року у справі № К/9991/4996/12, від 24 жовтня
2013 року у справі № К/9991/6432/12, від 12
грудня 2013 року у справі № К/9991/9003/12.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене, суд не може визнати
оскаржувану постанову правомірною, а
тому вбачає підстави для задоволення
вимог позивача.

Оскільки позивач про наявність
оскаржуваної постанови дізналася лише
24.03.2014 року під час розгляду судом
справи за її заявою про видачу
дубліката виконавчого листа, бо
вважала його втраченим, а тому суд,
вважаючи поважною причину пропуску
строку для звернення до суду з даним
позовом, поновив позивачу строк при
відкритті провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 71, 158-163, 167, 186 КАС
України, суд,-

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_2 до Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції про скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження,
задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати
постанову заступника начальника
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Шило
Тетяни Олексіївни про закінчення
виконавчого провадження від 11.04.2012 року
щодо виконання виконавчого листа
№2а/2259/09, виданого 10.10.2011 року
Деснянським районним судом м.
Чернігова, яким зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
провести перерахунок та виплату пенсії
ОСОБА_2 з підвищенням її розміру на 30%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 01.01.2009 року по 12.11.2009 року
включно за відрахуванням виплачених
сум.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_2 73 грн. 08 коп.
на відшкодування сплаченого судового
збору.

Постанову може бути оскаржено до
Київського апеляційного
адміністративного суду протягом 10 днів
з дня її проголошення, в порядку
встановленому статтею 186 КАС України.

Суддя: