Справа № 2а-18741/11/2670
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/9788/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.за участю
секретаряГончар Н.О.та представників
сторін: від позивача Мартинюк Н.М.від
відповідачаМаісурадзе З.А.розглянувши
у відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю «Порше
Україна»на постановуКиївського
апеляційного адміністративного суду
від 06.02.2013у справі № 2а-18741/11/2670за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Порше
Україна»доСпеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по
роботі з великими платниками
податківпровизнання протиправною та
скасування податкової консультації ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Порше Україна»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по
роботі з великими платниками податків
про визнання протиправною та
скасування податкової консультації №
17014/10/31-048 від 17.06.2011.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.01.2012 адміністративний позов
задоволено частково, визнано
протиправними положення податкової
консультації Спеціалізованої
державної податкової інспекції у м.
Києві по роботі з великими платниками
податків від 17.06.2011р. №17014/10/31-048 щодо
неможливості врахування при
визначенні об'єкта оподаткування
витрат на гарантійний ремонт
(обслуговування) або гарантійні заміни
товарів, проданих платником податку
юридичним особам, та скасовано в цій
частині податкову консультацію
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у м. Києві по роботі з
великими платниками податків від
17.06.2011р. №17014/10/31-048; в задоволенні іншої
частини адміністративного позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2013
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26.01.2012 скасовано та
прийнято нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Порше
Україна», посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.02.2013 скасувати та залишити в силі
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26.01.2012.

У судовому засіданні суду касаційної
інстанції відповідачем подано
клопотання про заміну відповідача
(Спеціалізованої державної податкової
інспекції у м. Києві по роботі з
великими платниками податків) його
правонаступником - Міжрегіональним
головним управлінням Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його обґрунтованість та
необхідність його задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального
та процесуального права, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач листом №538 від
19.05.2011 звернувся до відповідача з
проханням надати консультацію з
наступних питань: «Чи має право позивач
віднести до складу податкового кредиту
суми ПДВ, сплачені у вартості послуг з
гарантійного ремонту (обслуговування),
наданих за договорами підряду?», «Чи
має право позивач з метою
оподаткування віднести до інших витрат
суми сплачені (нараховані) за послуги з
гарантійного ремонту (обслуговування),
надані відповідно до договорів
підряду?».

Відповідач листом №87014/10/31-048 від 17.06.2011
надав відповідь, якою по першому
питанню, з посиланням на положення
статей 198 та 201 Податкового кодексу
України роз'яснив, що при здійсненні
операцій з постачання товарів/послуг,
які є об'єктом оподаткування ПДВ,
податкова накладна виписується у день
виникнення податкового зобов'язання у
продавця та є підставою для включення
до податкового кредиту покупця; та по
другому питанню, з посиланням на пп. «є»
пп.138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.140.1.4 п.140.1 ст.140
Податкового кодексу України роз'яснив,
що не можуть бути враховані при
визначенні об'єкта оподаткування
витрати на гарантійний ремонт
(обслуговування) або гарантійні заміни
товарів, проданих платником податку
юридичним особам, оскільки на таку
категорію покупців не поширюються
норми законодавства з питань захисту
прав споживачів тому, що відповідно до
визначення, наведеного в п.22 ст.1 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
споживачем є фізична особа.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції дійшов висновку про
задоволення позову в частині визнання
протиправними положення податкової
консультації щодо неможливості
врахування при визначенні об'єкта
оподаткування витрат на гарантійний
ремонт (обслуговування) або гарантійні
заміни товарів, проданих платником
податку юридичним особам, та
скасування податкової консультації в
цій частині, оскільки право платника на
включення витрат на гарантійний ремонт
(обслуговування) або гарантійні заміни
товарів до інших витрат при визначенні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток не залежить від правового
статусу покупців (чи то є фізична чи
юридична особа) одержувачів
(споживачів) послуг (робіт) з
гарантійного ремонту (обслуговування)
або гарантійної заміни товарів.
Відмовляючи в задоволенні іншої
частини позову, суд першої інстанції
виходив з того, що надана відповідачем
податкова консультація в частині
надання відповіді щодо порядку
включення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту
відповідає суті поставленого питання
платником податку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову повністю, суд апеляційної
інстанції мотивував своє рішення тим,
що податкові консультації за своїм
змістом не є рішеннями суб'єкта владних
повноважень, а також не є
нормативно-правовими актами та не
створюють і не припиняють права чи
обов'язки особи, а є лише допомогою
контролюючого органу конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону. Оскільки жодних
управлінських висновків оскаржувана
податкова консультація не містить,
вчинити будь-які обов'язкові дії
позивачу вона не приписує, та,
відповідно, не порушує права, свободи
та інтереси осіб у сфері публічно -
правових відносин, то суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що спірна
податкова консультація не відповідає
предмету адміністративного позову
відповідно до положень ст.105 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів касаційної інстанції не
може погодитися з висновками суду
апеляційної інстанції та вважає їх
помилковими. При цьому, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до пп.14.1.172 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковою консультацією є допомога
контролюючого органу конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону або нормативно-правового
акта з питань адміністрування податків
чи зборів, контроль за справлянням яких
покладено на такий контролюючий орган.

Згідно ст.52 Податкового кодексу
України за зверненням платників
податків контролюючі органи надають
безоплатно консультації з питань
практичного використання окремих норм
податкового законодавства протягом 30
календарних днів, що настають за днем
отримання такого звернення даним
контролюючим органом. Податкова
консультація має індивідуальний
характер і може використовуватися
виключно платником податків, якому
надано таку консультацію. За вибором
платника податків консультація
надається в усній, письмовій або
електронній формі. Консультації
надаються контролюючими органами.
Контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень.

За змістом пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Податкового
кодексу України платник податків має
право оскаржувати в порядку,
встановленому цим Кодексом, рішення,
дії (бездіяльність) контролюючих
органів (посадових осіб), надані
контролюючими органами податкові
консультації.

Згідно ст.53 Податкового кодексу
України не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована. Платник податків може
оскаржити до суду як правовий акт
індивідуальної дії податкову
консультацію контролюючого органу,
викладену в письмовій або електронній
формі, яка, на думку такого платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Отже, з набранням чинності Податковим
кодексом України законодавством чітко
врегульовано правовий статус
податкової консультації як акту
індивідуальної дії, який, в силу
вищенаведених норм процесуального
закону, безпосередньо може бути
предметом судового оскарження в
порядку адміністративного
судочинства.

З огляду на вищезазначене, дії платника
податку щодо оскарження наданої
контролюючим органом податкової
консультації є реалізацією його права,
наданого чинним законодавством, яке
виникає у сфері здійснення
правовідносин щодо справляння
податків і зборів.

Суд касаційної інстанції вважає
помилковими висновки суду апеляційної
інстанції про те, що надана
контролюючим органом податкова
консультація не створює і не припиняє
прав чи обов'язків позивача, оскільки
отримання позивачем індивідуальної
податкової консультації, зміст якої
відповідає нормам діючого
законодавства є юридичним фактом, що є
підставою для звільнення від
відповідальності платника податку,
який діяв у відповідності до наданих
такою консультацією роз'яснень з
питань практичного застосування
окремих норм податкового
законодавства.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були дослідженні в судовому
засіданні.

Колегія суддів не вбачає, що судом
апеляційної інстанції винесене судове
рішення з дотриманням принципів
законності та обґрунтованості у
відповідності до приписів ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Вказані обставини виключають
можливість перевірити Вищим
адміністративним судом України
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та правової оцінки
обставин справи.

Таким чином, під час нового розгляду
справи суд апеляційної інстанції, з
урахуванням предмету заявленого
позову, має розглянути вимоги по суті
та здійснити дослідження спірної
податкової консультації на предмет
відповідності її змісту нормам чинного
податкового законодавства та на
предмет її належності суті питань,
поставлених платником податку,
оскільки з'ясування цих фактичних
обставин справи має суттєве значення
для встановлення наявності підстав для
задоволення чи відмови у задоволенні
позову.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Згідно ч.4 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
апеляційної інстанції необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати та перевірити всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті,
і, в залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 55, 160, 221, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача
(Спеціалізованої державної податкової
інспекції у м. Києві по роботі з
великими платниками податків) його
правонаступником - Міжрегіональним
головним управлінням Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників.

2. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Порше
Україна» задовольнити частково.

3. Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2013 у
даній справі скасувати та справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний