Справа № 821/4766/13-а
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 р. Справа № 821/4766/13-а

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції:
Бездрабко О.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко
Л.П.судді -Домусчі С.Д.судді -Кравець О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 27
січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про скасування
вимоги та рішення, зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року фізична
особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_4
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області (далі ДПІ у м. Херсоні) про (з
урахуванням уточнень):

- скасування податкової вимоги від
16 грудня 2013 року №217-22;

- скасування рішення про опис
майна у податкову заставу від 16 грудня
2013 року №50;

- зобов'язання списати безнадійний
борг у сумі 5 440 грн., який застосований
на підставі рішень про застосування
штрафних санкцій від 08 лютого 2008 року
№ та №/0.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував, що йому визначено
адміністративно-господарську санкцію
за порушення неподаткового
законодавства, яка була нарахована у 2008
році та до теперішнього часу не
сплачена. Однак штрафні санкції, які
застосовані на підставі Законів
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», та «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» не є
податковим боргом, а тому на них не
розповсюджується засоби примусового
стягнення, передбачені ПК України. На
думку позивача, ДПІ у м. Херсоні
безпідставно відмовила йому у списанні
податкового боргу в сумі 5 440 грн.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що даний борг виник за рахунок несплати
узгодженого грошового зобов'язання,
яке нараховане згідно акту перевірки
ДПІ у м. Херсоні від 25 січня 2008 року
№21220106/0235/095 та рішень про застосування
штрафних санкцій від 08 лютого 2008 року
№№, /0. Оскільки позивач не
сплатив податковий борг, податкова
вимога та рішення про опис майна у
податкову заставу є правомірними.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року позов задоволено частково.

Скасовано податкову вимогу від 16
грудня 2013 року №217-22 та рішення про опис
майна у податкову заставу від 16 грудня
2013 року №50.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, Державна
податкова інспекція у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області подала апеляційну
скаргу, в якій апелянтом ставиться
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та прийняття нової постанови про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Посадовими особами ДПІ у м. Херсоні 25
січня 2008 року проведено перевірку за
дотриманням ФОП ОСОБА_4 вимог чинного
законодавства у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг, за
результатами якої складено акт від 25
січня 2008 року №21220106/0235/095.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.п.1, 6, 9, 10, 13 ст. 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», п.1 ст. 7 Закону
України «Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності».

На підставі акта перевірки
відповідачем винесено рішення про
застосування штрафних санкцій від 08
лютого 2008 року № на суму 5 350 грн.
та №/0 на суму 90 грн.

16 грудня 2013 року ДПІ у м. Херсоні
сформовано податкову вимогу №217-22 на
суму 5 440 грн. та прийнято рішення №50 про
опис майна ФОП ОСОБА_4 у податкову
заставу.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що до складу
податкового боргу, може бути включено
штрафну санкцію, яка застосована до
платника податків на підставі норм
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» та норм ПК України. Тому,
враховуючи, що штрафні санкції
застосовані податковим органом за
порушення норм патентування та
застосування РРО, то вони не набувають
статусу податкового боргу, відповідно,
оскаржувані податкова вимога і рішення
є необґрунтованими.

В апеляційній скарзі ДПІ у м. Херсоні
вказується, що несплачена штрафна
санкція, яка була застосована за
порушення норм патентування та
законодавства про РРО є податковим
боргом у розумінні ПК України, тому
мають бути стягнені в порядку ПК
України.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
необхідність задоволення позовних
вимог, але з інших підстав, ніж ті, на
які посилався суд першої інстанції.

Так, колегія суддів зазначає, що
існують різні правові позиції стосовно
того, чи вважалась податковим боргом, у
розумінні Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», штрафна санкція,
застосована за порушення норм
патентування або Закону про РРО.

До набрання чинності ПК України не було
іншого Закону, крім Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», який би
визначав порядок стягнення штрафних
санкцій, застосованих за порушення
норм патентування або Закону про РРО.

Разом з тим, згідно з преамбулою Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», цей Закон є спеціальним
законом з питань оподаткування, який
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), включаючи збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Таким чином, є підстави вважати, що
штрафна санкція, застосована за
порушення норм патентування або Закону
про РРО, але не сплачена своєчасно, є
простроченим зобов'язанням (податковим
боргом) у розумінні Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Разом з тим, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до пп.15.2.1 п.15.2 ст. 15 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», у разі коли податкове
зобов'язання було нараховане
податковим органом до закінчення
строку давності, визначеного у пункті
15.1 цієї статті, податковий борг, що
виник у зв'язку з відмовою у
самостійному погашенні податкового
зобов'язання, може бути стягнутий
протягом наступних 1095 календарних днів
від дня узгодження податкового
зобов'язання. Якщо платіж стягується за
рішенням суду, строки стягнення
встановлюються до повного погашення
такого платежу або до визнання боргу
безнадійним.

Згідно з п.102.4 ст. 102 ПК України, у разі
якщо грошове зобов'язання нараховане
контролюючим органом до закінчення
строку давності, визначеного у пункті
102.1 цієї статті, податковий борг, що
виник у зв'язку з відмовою у
самостійному погашенні такого
грошового зобов'язання, може бути
стягнутий протягом наступних 1095
календарних днів з дня виникнення
податкового боргу. Якщо платіж
стягується за рішенням суду, строки
стягнення встановлюються до повного
погашення такого платежу або
визначення боргу безнадійним.

Колегія суддів зазначає, що податкова
вимога і рішення про опис майна у
податкову заставу є заходами стягнення
податкового боргу.

Разом з тим, законодавство, що діяло як
на час виникнення у позивача боргу, так
і на час коли податковий орган
намагається стягнути цей борг, обмежує
вжиття цих заходів 1095-денним строком з
дня виникнення податкового боргу.

Доводи ДПІ у м. Херсоні, викладені в
запереченнях на позов (а.с.16), що ПК
України не визначає та не обмежує
строки застосування контролюючими
органами заходів, направлених на
погашення податкового боргу шляхом
надсилання боржнику податкової вимоги
та прийняття рішень про опис майна у
податкову заставу суперечить сенсу
вищенаведеної норми п.102.4 ст. 102 ПК
України.

З матеріалів справи вбачається, що борг
за рішеннями ДПІ у м. Херсоні про
застосування штрафних санкцій від 08
лютого 2008 року №№, /0 виник
не пізніше лютого 2008 року.

Таким чином, прийняття оскаржуваної
податкової вимоги та рішення про опис
майна у податкову заставу відбулося
поза межами 1095-денного строку,
встановленого для стягнення
податкового боргу, у зв'язку з чим, вони
підлягають скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції правильно вирішено
справу по суті, тому не має підстав для
скасування судового рішення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи не
допустив, у зв'язку з чим, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області - залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 27 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко Суддя:
С.Д. Домусчі Суддя: О.О. Кравець