Справа № 817/44/14
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/44/14

03 квітня 2014 року 17 год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Шарапи В.М. за участю
секретаря судового засідання Климчук
В.В. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник Мушкеєв В.В.,

відповідача: представник не прибув,

третьої особи ОСОБА_2: не прибула,

третьої особи ОСОБА_3: представник
ОСОБА_4,

Публічного акціонерного товариства
"Фідокомбанк" до Реєстраційної
служби Рівненського міського
управління юстиції Рівненської
області треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
скасування рішення та зобов'язання
вчинення певних дій ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Фідокомбанк" звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому з урахування
заяви про зміну позовних вимог, просить
скасувати рішення про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, зобов'язати відповідача внести
до Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно запис про скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав. На
їх обґрунтування пояснив, що між банком
та ОСОБА_2 укладено кредитні договори
від 18.06.2008 року та 03.10.2008 року. На
забезпечення виконання зобов'язань за
даними договорам боржником передано в
іпотеку банку нежитлове приміщення,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Проте, ухвалою Рівненського міського
суду Рівненської області від 31.05.2010
року по справі №2-8034/10р. затверджено
мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, якою
визнано право власності ОСОБА_3 на
вказане нежитлове приміщення. На
підставі ухвали суду ОСОБА_3
зареєструвала право власності на дане
нежитлове приміщення у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно.
Представник позивача вказав, що після
того як банк дізнався про існування
ухвали суду, остання оскаржена ним в
апеляційному порядку. Ухвалою
Апеляційного суду Рівненської області
від 05.12.2012 року по справі №2/2-ц1790/2159/2012
ухвалу Рівненського міського суду
Рівненської області від 31.05.2010 року по
справі №2-8034/10р. скасовано. Разом з тим,
12.07.2013 року державним реєстратором прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області здійснено
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_3 на нежитлове приміщення, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, про що прийнято
оспорюване рішення. Підставою для
державної реєстрації стала ухвала
Рівненського міського суду
Рівненської області від 31.05.2010 року по
справі №2-8034/10р. Представник позивача
наголосив, що на час здійснення
державної реєстрації, вказана ухвала
суду фактично не мала законної сили,
тому рішення державного реєстратора є
неправомірним, а запис про державну
реєстрацію підлягає скасуванню.
Просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив. На обґрунтування своїх
заперечень пояснив, що позивач
дізнався про те, що право власності на
нежитлове приміщення, яке знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 під
час апеляційного оскарження ухвали
Рівненського міського суду
Рівненської області від 31.05.2010 року по
справі №2-8034/10р. Тому, представник
відповідача вважає, що позивачем
пропущено строк звернення до суду. Крім
того, представник відповідача вказав,
що під час реєстрації права власності
на нерухоме майно за ОСОБА_3 державним
реєстратором фактично було здійснено
перенесення відомостей з Реєстру прав
на нерухоме майно до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
яке не передбачало перевірку їх
достовірності. Представник
відповідача вважає, що державний
реєстратор діяв на підставі та в межах
власних повноважень, тому оспорюване
рішення є правомірним. Просить у
задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 у
судове засідання не прибув. Про дату,
час та місце судового розгляду
повідомлявся належним чином. Про
причини своєї неявки суд не повідомляв,
заперечень на адміністративний позов
не подав.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача, ОСОБА_3
проти позовних вимог заперечив. На
обґрунтування своїх заперечень
пояснив, що право власності на нерухоме
майно виникає та припиняється з
моменту його державної реєстрації.
Тому, вважає, що, попри ту обставину, що
ухвалою Апеляційного суду Рівненської
області від 05.12.2012 року по справі
№2/2-ц1790/2159/2012 було скасовано ухвалу
Рівненського міського суду
Рівненської області від 31.05.2010 року по
справі №2-8034/10р., ОСОБА_3 на час
прийняття оспорюваного рішення була
власником нежитлового приміщення, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Представник третьої особи ОСОБА_3 також
пояснив, що саме він на підставі
довіреності подавав заяву про державну
реєстрацію права власності у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно від імені ОСОБА_3 і на
момент її подання знав про скасування
ухвали Рівненського міського суду
Рівненської області від 31.05.2010 року по
справі №2-8034/10р. Крім того представник
третьої особи ОСОБА_3 погодився із
позицією представника відповідача
щодо пропуску позивачем строків
звернення до суду. Просить у
задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
осіб, які беруть участь у справі, повно
і всебічно з'ясувавши всі обставини
справи в їх сукупності на підставі
чинного законодавства, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення
частково.

Судом встановлено, що згідно статуту
Публічного акціонерного товариства
"Фідокомбанк" (в редакції від 29.04.2013
року), даний банк є правонаступником
Відкритого акціонерного товариства
"Ерсте Банк" та Публічного акціонерного
товариства "Ерсте Банк" (а.с. 17-18, 41-44).

18.06.2008 року Відкритим акціонерним
товариством "Ерсте Банк" (Кредитор) та
ОСОБА_2 (Позичальник) укладено
кредитний договір з фізичною особою
№014/16545/9/17969, предметом якого стало
надання кредиту у сумі 50000,00 дол. США зі
строком користування кредитними
коштами до 17.06.2015 року, зі сплатою 15%
річних (а.с. 66-77).

18.06.2008 року Відкритим акціонерним
товариством "Ерсте Банк"
(Іпотекодержатель) та ОСОБА_2
(Іпотекодавець) укладено договір
іпотеки №014/16545/9/17969/1, предметом якого
стало забезпечення вимог
Іпотекодержателя за договором від
18.06.2008 року №014/16545/9/17969 шляхом передачі
в іпотеку нежитлового приміщення
першого поверху загальною площею 134,30 м.
кв., яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та належить Іпотекодавцю на
праві власності (а.с. 61-65).

Під час нотаріального оформлення
даного договору нотаріусом накладено
заборону відчуження зазначеного у
договорі нерухомого майна, яку
зареєстровано у Єдиному реєстрі
заборон відчуження нерухомого майна
18.06.2008 року за №2612 (а.с. 65).

03.10.2008 року Відкритим акціонерним
товариством "Ерсте Банк" (Кредитор) та
ОСОБА_2 (Позичальник) укладено
кредитний договір з фізичною особою
№014/16545/4/24045, предметом якого стало
надання кредиту у сумі 30000,00 дол. США зі
строком користування кредитними
коштами до 02.10.2018 року зі сплатою 13%
річних (а.с. 50-60).

03.10.2008 року Відкритим акціонерним
товариством "Ерсте Банк"
(Іпотекодержатель) та ОСОБА_2
(Іпотекодавець) укладено договір
іпотеки №014/16545/4/24045/1, предметом якого
стало забезпечення вимог
Іпотекодержателя за договором від
03.08.2008 року №014/16545/4/24045 шляхом передачі
в іпотеку нежитлового приміщення
першого поверху загальною площею 134,30 м.
кв., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
та належить Іпотекодавцю на праві
власності (а.с.7-10, 46-49).

Під час нотаріального оформлення
даного договору нотаріусом накладено
заборону відчуження зазначеного у
договорі нерухомого майна, яку
зареєстровано у Єдиному реєстрі
заборон відчуження нерухомого майна
03.10.2008 року за №4127 (а.с. 10, 45, 49).

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 22.02.2011 року по
справі №2-409/11 позов Публічного
акціонерного товариства "Ерсте Банк" до
ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості задоволено частково.
Присуджено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_7
на користь Публічного акціонерного
товариства "Ерсте Банк", солідарно,
заборгованість по непогашеному
кредиту у сумі 654380,44 грн. (а.с. 78-82).

На виконання даного рішення суду 05.04.2011
року Рівненським міським судом
Рівненської області видано виконавчий
лист №2-409. Вказаний виконавчий лист
предявлено до виконання до відділу
державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції (виконавче провадження №26146904)
(а.с. 83-92).

Разом з тим, ухвалою Рівненського
міського суду Рівненської області від
31.05.2010 року по справі №2-8034/10р.
затверджено мирову угоду по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості. Припинено право
власності ОСОБА_2 на нежитлове
приміщення першого поверху загальною
площею 134,30 м. кв., яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3
право власності на нежитлове
приміщення першого поверху загальною
площею 134,30 м. кв., яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

26.10.2012 року Комунальним підприємством
"Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації" на підставі ухвали
Рівненського міського суду
Рівненської області від 31.05.2010 року по
справі №2-8034/10р. проведено державну
реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення першого поверху
загальною площею 134,30 м. кв., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_3. Об'єкту нерухомого майна
присвоєно реєстраційний №7707788, про що
до Реєстру прав власності на нерухоме
майно внесено запис №82-1462 в книзі 12 (а.с.
96).

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської
області від 05.12.2012 року по справі
№2/2-ц1790/2159/2012 ухвалу Рівненського
міського суду Рівненської області від
31.05.2010 року по справі №2-8034/10р.
скасовано. Вказане судове рішення
набрало законної сили з моменту
проголошення (а.с. 14-16).

Водночас, 10.07.2013 року уповноваженою
особою ОСОБА_3 - ОСОБА_4 від імені першої
подано до Реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області заяву
реєстраційний №1939099 про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно - нежитлове приміщення першого
поверху, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. У графі "вид реєстрації" заяви
зазначено "виникнення", до заяви додано
необхідні для реєстрації документи,
зокрема, ухвалу Рівненського міського
суду Рівненської області від 31.05.2010
року по справі №2-8034/10р. (а.с. 172-181).

За результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області
Зелінським Романом Віталійовичем
прийнято рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
12.07.2013 року №3902885, яким проведено
державну реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення першого поверху,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3, відкрито розділ у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
та реєстраційну справу на об'єкт
нерухомого майна (а.с. 182-190).

12.07.2013 року державним реєстратором прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області
Зелінським Романом Віталійовичем
сформовано витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №6108731,
згідно якого об'єкту нерухомого майна -
нежитлове приміщення першого поверху
загальною площею 134,30 м. кв., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
присвоєно реєстраційний №01 (а.с.
191).

Суд не погоджується із підставами,
покладеними державним реєстратором в
основу прийняття оспорюваного рішення,
вважає, що державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно здійснено
із порушенням вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, та їх
обтяжень визначені Законом України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" від
01.07.2004 року №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV).

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV,
державною реєстрацією речових прав на
нерухоме майно є офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 3 Закону №1952-IV
передбачено, що держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, в
тому числі, право власності на нерухоме
майно.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону №1952-IV, державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:

1)прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2)встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3)прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4)внесення записів до Державного
реєстру прав;

5)видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6)надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Частиною 4 статті 15 Закону №1952-IV
визначено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону №1952-IV,
державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону №1952-IV,
документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону
№1952-IV встановлено, що державна
реєстрація прав проводиться на
підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

У свою чергу, в силу положень,
закріплених у частині 1 статті 223
Цивільного процесуального кодексу
України, рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

З системного аналізу наведених норм
слідує, що державна реєстрація права
власності на нерухоме майно, яка є
публічною та здійснюється із
дотриманням вимог щодо достовірності
відомостей, котрі вносяться до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, проводиться на
підставі документів, які підтверджують
виникнення у особи цього права, за
умови їх відповідності усім необхідним
вимогам закону.

Зокрема, у разі реєстрації права
власності на нерухоме майно на
підставі рішення суду, останнє повинно
мати статус такого, що набрало законної
сили.

Оскільки на час звернення
уповноваженої особи ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області із заявою про
реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення першого поверху
загальною площею 134,30 м. кв., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ухвала
Рівненського міського суду
Рівненської області від 31.05.2010 року по
справі №2-8034/10р. була скасована ухвалою
Апеляційного суду Рівненської області
від 05.12.2012 року по справі №2/2-ц1790/2159/2012,
судове рішення покладене в основу
реєстрації права власності на дане
нерухоме майно, фактично, не мало
законної сили.

Відповідно до ч. 13 ст. 15 Закону №1952-IV,
порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень
встановлює Кабінет Міністрів України.

Згідно з п. 12 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, що затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року №703 (чинного на час виникнення
спірних правовідносин), під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо:

1)обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках);

2)повноважень заявника;

3)відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

4)наявності обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
закону;

5)наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону
№1952-IV передбачено, що у разі, якщо
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено.

Таким чином, державний реєстратор
повинен був відмовити ОСОБА_3 у
проведенні реєстрації права власності
на нежитлове приміщення першого
поверху загальною площею 134,30 м. кв., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі скасованої у встановленому
порядку ухвали Рівненського міського
суду Рівненської області від 31.05.2010
року по справі №2-8034/10р.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Враховуючи офіційний характер
державної реєстрації, яка є
підтвердженням державою факту
виникнення права власності на нерухоме
майно, суд приходить до висновку, що
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області
Зелінського Романа Віталійовича про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від 12.07.2013 року №3902885, по своїй
суті, суперечить вимогам законності та
обґрунтованості, а відтак є
неправомірним.

При цьому, суд відхиляє твердження
представника відповідача Зелінського
Р.В., наведені у письмових запереченнях,
щодо здійснення ним перенесення
інформації про реєстрацію права
власності на нежитлове приміщення
першого поверху загальною площею 134,30 м.
кв., яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 з Реєстру прав
власності на нерухоме майно до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, без проведення
державної реєстрації даного права.

Вказані твердження спростовуються
поясненнями представника відповідача
Крук В.Р., наданими у судовому засіданні
03.04.2014 року та матеріалами
реєстраційної справи.

Крім того, згідно з абз. п. 3 Порядку
використання даних Реєстру прав
власності на нерухоме майно, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, Державного реєстру
іпотек та Державного реєстру обтяжень
рухомого майна, що затверджений
Наказом Міністерства юстиції України
від 14.12.2012 №1844/5, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 18.12.2012
року за №2102/22414, відомості з Реєстру
прав власності на нерухоме майно
використовуються державним
реєстратором для встановлення
наявності (відсутності) записів про
державну реєстрацію права власності
або іншого речового права на нерухоме
майно під час проведення державної
реєстрації прав та під час розгляду
заяв про взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, заяв /запитів на
отримання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Перенесення записів здійснюється лише
з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, Державного
реєстру іпотек, Державного реєстру
обтяжень рухомого майна до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(пункти 1, 6 Порядку).

Отже, чинне законодавство не
передбачає можливості перенесення
записів із Реєстру прав власності на
нерухоме майно до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Суд також не приймає до уваги
твердження представників відповідача
щодо пропуску позивачем строків
звернення до адміністративного суду.

На обґрунтування вказаних тверджень
представники відповідача посилаються
на ту обставину, що про факт набуття
ОСОБА_3 права власності на нежитлове
приміщення першого поверху загальною
площею 134,30 м. кв., яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, позивач дізнався під
час перегляду ухвали Рівненського
міського суду Рівненської області від
31.05.2010 року по справі №2-8034/10р. в
апеляційному порядку.

Частиною 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Частиною 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Оскільки Законом №1952-IV не встановлено
спеціальних строків звернення до суду
із позовом про оскарження рішення про
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, до спірних
правовідносин застосовуються строки,
закріплені частиною 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
оспорюване рішення прийнято державним
реєстратором прав на нерухоме майно
12.07.2013 року. Позивач звернувся до суду
із адміністративним позовом 10.01.2014
року, 23.01.2014 року подав заяву про зміну
позовних вимог, згідно якої просив
скасувати рішення про державну
реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення першого поверху
загальною площею 134,30 м. кв., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_3.

Враховуючи предмет спору, строк
звернення до адміністративного суду
повинен обчислюватись з моменту
прийняття оспорюваного рішення, а
відтак позивачем його не пропущено.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Позивач у заяві про зміну позовних
вимог від 23.01.2014 року просить скасувати
рішення про державну реєстрацію права
власності на нежитлове приміщення у
будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3,
зареєстроване у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно за
№7834.

Враховуючи, що в ході судового розгляду
судом встановлено, що оспорюване
рішення від 12.07.2013 року має №3902885, суд
вважає за необхідне з метою повного
захисту прав, свобод та інтересів
останнього вийти за межі позовних
вимог та скасувати саме вказане
рішення.

За наведених обставин, позовні вимоги в
цій частині підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання відповідача внести до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно запис про скасування
державної реєстрації права власності
на нежитлове приміщення у будинку
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, зареєстроване у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно за №7834, суд
зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону №1952-IV, у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення про державну реєстрацію прав
до Державного реєстру прав вноситься
запис про скасування державної
реєстрації прав.

Таким чином, обов'язок щодо внесення
запису про скасування державної
реєстрації прав виникає у державного
реєстратора лише після скасування
відповідного рішення у судовому
порядку. Отже, на разі даний обов'язок
відповідача ще не настав.

Тому, суд відмовляє у задоволенні
позовних вимог в цій частині, як таких,
що заявлені передчасно.

Як передбачено статтею 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судовий збір підлягає
присудженню на користь позивача з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області Зелінського
Романа Віталійовича про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
12.07.2013 року №3902885.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Присудити на користь позивача
Публічного акціонерного товариства
"Фідокомбанк" із Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 73
(сімдесят три) грн. 08 (вісім) коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Шарапа
В.М.