Справа № 825/3890/13-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Власенкова О.О.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Троян Н.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря
Погребняк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 10
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Чернігівської митниці Міндоходів,
третя особа: Міжнародний благодійний
фонд «Допомога дітям України»
(Республіка Польща) про визнання
рішення протиправним та зобов»язання
утриматися від вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до
Чернігівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Чернігівської митниці Міндоходів (далі
- Відповідач), третя особа: Міжнародний
благодійний фонд «Допомога дітям
України» (Республіка Польща) (далі -
Третя особа) про визнання протиправною
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення від
13.04.2013 року №102030000/2013/00111, зобов'язання
Відповідача (митний пункт «Нові
Яриловичі» та інші митні пункти
України) в майбутньому утримуватися
від відмови в пропуску на митну
територію України транспортного
засобу Ford Mondeo, НОМЕР_2.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, Позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовної
вимоги щодо визнання протиправною
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення від
13.04.2013 року №102030000/2013/00111 про відмову у
пропуску через митний кордон України в
режимі тимчасового ввезення
транспортного засобу Ford Mondeo, НОМЕР_2, що
належить на праві приватної власності
Міжнародному благодійному фонду
«Допомога дітям України» (Республіка
Польща) та прийняти в цій частині нове
про задоволення вказаної позовної
вимоги.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
13.04.2013 року о 16:36 год. в зону митного
контролю митного поста Відповідача
«Нові Яриловичі» в напрямку «в'їзд на
митну територію України» заїхав
автомобіль Ford Mondeo, НОМЕР_2 під
керуванням Позивача.

Для здійснення митного оформлення
Позивачем надано Відповідачу паспорт
громадянина України серії НОМЕР_1,
виданий Подільським РУ ГУ МВС України у
м.Києві від 13.02.1996 року, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу Ford
Mondeo, НОМЕР_2, згідно якого автомобіль є
власністюТретьої особи,
зареєстрованого в м.Люблін, агентський
договір від 01.04.2013 року, договір на
право використання автомобіля від
01.04.2013 року та договір оренди
транспортного засобу з пасажиром №2-1
від 10.04.2013 року.

Також Позивачем заявлено про намір
ввезти даний транспортний засіб в
режимі тимчасового ввезення.

Проте, в ході перевірки вказаних
документів контролюючим органом
виявлено відсутність документів, які б
вказували на те, що транспортний засіб
належить до транспортного засобу
комерційного призначення та може бути
поміщений у митний режим тимчасового
ввезення, у зв»язку з чим старшим
державним інспектором митного поста
«Нові Яриловичі» Чернігівської
митниці Міндоходів у пропуску через
митний кордон України вказаного
транспортного засобу відмовлено, про
що складено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №102030000/2013/00111 від 13.04.2013
року.

Згідно ч.1 ст.40 Митного кодексу України
(далі - Кодекс) митному контролю
підлягають усі товари і транспортні
засоби, що переміщуються через митний
кордон України.

Відповідно ст.71 Кодексу декларант має
право обрати митний режим, у який він
бажає помістити товари, з дотриманням
умов такого режиму та у порядку, що
визначені цим Кодексом. Поміщення
товарів у митний режим здійснюється
шляхом їх декларування та виконання
митних формальностей, передбачених цим
Кодексом.

Статтею 72 Кодексу визначено, що митне
оформлення розпочинається після
подання митному органу митної
декларації, а також усіх необхідних для
здійснення митного контролю та
оформлення документів, відомостей щодо
товарів і транспортних засобів, які
підлягають митному оформленню.

Положеннями ст.257 Кодексу визначено, що
декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення. Митне оформлення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення здійснюється
органами доходів і зборів на підставі
митної декларації, до якої декларантом
залежно від митних формальностей,
установлених цим Кодексом для митних
режимів, та заявленої мети переміщення
вносяться відповідні відомості.

Згідно п.59 ч.1 ст.4 Кодексу транспортні
засоби комерційного призначення - це,
зокрема, автотранспортні засоби
(моторні транспортні засоби, причепи,
напівпричепи), що використовуються в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів
разом з їхніми звичайними запасними
частинами, приладдям та устаткуванням,
а також мастилами та паливом, що
містяться в їхніх звичайних баках
упродовж їхнього транспортування
разом із транспортними засобами
комерційного призначення.

Відповідно визначення ст.103 Кодексу
тимчасове ввезення - це митний режим,
відповідно до якого іноземні товари,
транспортні засоби комерційного
призначення ввозяться для конкретних
цілей на митну територію України з
умовним повним або частковим
звільненням від оподаткування митними
платежами та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності і
підлягають реекспорту до завершення
встановленого строку без будь-яких
змін, за винятком звичайного зносу в
результаті їх використання.

Для поміщення товарів у митний режим
тимчасового ввезення особа, яка
відповідальна за дотримання митного
режиму, повинна подати органу доходів і
зборів, що здійснює випуск товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення у режимі тимчасового
ввезення, документи на такі товари,
транспортні засоби, що підтверджують
мету їх тимчасового ввезення (п.1 ч.6
ст.104 Кодексу).

Частиною 1 статті 105 Кодексу визначено,
що у митний режим тимчасового ввезення
з умовним повним звільненням від
оподаткування митними платежами
поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у ст. 189 цього
Кодексу та в Додатках В.1 - В.9, С, Б до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
цими Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.

Положеннями ч.1 ст.189 Кодексу
встановлено, що транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для переміщення
товарів та/або пасажирів через митний
кордон України, можуть тимчасово
ввозитися на митну територію України
без справляння митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності. Тимчасово ввезені на митну
територію України транспортні засоби
комерційного призначення підлягають
вивезенню без внесення в їх
конструкцію будь-яких змін (без
урахування природного зношення,
витрати пально-мастильних матеріалів
та необхідного ремонту). Тимчасове
ввезення транспортних засобів
комерційного призначення на митну
територію України допускається за
умови, що такі транспортні засоби не
використовуватимуться для внутрішніх
перевезень на митній території
України.

Згідно ст.9 Конституції України чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

22.09.2004 року для України набула чинності
Конвенція про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік) (далі - Конвенція).

Відповідно ст.1 Конвенції «тимчасове
ввезення» означає: митний режим, який
дозволяє приймати на митну територію
певні товари (у тому числі транспортні
засоби), умовно звільнені від

ввізного мита і податків, без
застосування заборон чи обмежень
економічного характеру на ввезення;
такі товари (у тому числі транспортні
засоби) мають ввозитися з
визначеною метою і призначатися для
подальшого вивезення у встановлений
термін, та не піддаватися змінам, за
винятком нормального зниження їхньої
вартості (амортизації) внаслідок
їхнього використання.

Статтею 2 Конвенції визначено, що кожна
з договірних сторін зобов'язується
надавати згоду на тимчасове ввезення
товарів (у тому числі транспортних
засобів) в режимі тимчасового ввезення
з умовним звільненням від ввізного
мита і податків.

Згідно п.«а» ст.1 Конвенції тимчасове
ввезення означає митний режим, який
дозволяє приймати на митну територію
певні товари (у тому числі транспортні
засоби), умовно звільнені від ввізного
мита і податків, без застосування
заборон чи обмежень економічного
характеру на ввезення; такі товари (у
тому числі транспортні засоби) мають
ввозитися з визначеною метою і
призначатися для подальшого вивезення
у встановлений термін, та не
піддаватися змінам, за винятком
нормального зниження їхньої вартості
(амортизації) внаслідок їхнього
використання.

Відповідно положень ст.1 глави 1
Додатку щодо транспортних засобів до
Конвенції «комерційне використання»
означає платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення вантажів.

Статтею 5 глави 3 Додатку щодо
транспортних засобів до Конвенції
визначено, що для того, щоб можна було
скористатись правами на пільги, що
надаються цим Додатком, транспортні
засоби комерційного використання
повинні бути зареєстрованими на
території, яка не є територією
тимчасового ввезення, на ім'я особи,
яка зареєстрована або постійно
проживає за межами території
тимчасового ввезення, і ввозитись та
використовуватись особами, які
здійснюють свою діяльність з такої
території (п.«а»).

Згідно ст.7 глави 3 Додатку щодо
транспортних засобів до Конвенції
незважаючи на положення статті 5 цього
Додатка транспортні засоби
комерційного використання можуть
використовуватись третіми особами,
які мають належний дозвіл
користувача права на тимчасове
ввезення і які здійснюють свою
діяльність на користь останнього,
навіть якщо вони зареєстровані або
постійно проживають на території
тимчасового ввезення (п.«а»).

Третя особа зареєстрована в м.Люблін,
Республіка Польща 22.01.2013 року та
здійснює свою діяльність відповідно до
Статуту по всій території Євросоюзу.

Метою діяльності Третьої особи є:

1.Діяльність в галузі просування і
охорони здоров'я, реабілітації та
суспільного догляду на користь дітей і
молоді з України і з Польщі, в тому
числі, особливо:

- надання всебічної допомоги хворим,
інвалідам, неповносправним, особам з
бідних сімей і скривджених іншим
способом долею дітям і молоді з
України, а також суб'єктам, які ведуть
діяльність в галузі охорони здоров'я та
допомоги дітям і молоді в Україні;

2.Популяризація медичних знань,
просування здорового способу життя і
фізичної культури.

3.Підтримка інтеграції між польськими і
українськими дітьми і молоддю.

Президентом Третьої особи є громадянин
України ОСОБА_4

Віце-президентом Третьої особи згідно
наказу від 07.02.2013 року №4 є громадянин
України - Позивач.

Із змісту вказаного наказу вбачається,
що Позивачу доручено бути
представником Третьої особи в
німецькомовному регіоні Європи -
Німеччині, Австрії, Швейцарії та
Люксембурзі. Перші два роки Позивач
працює на волонтерських засадах -
безкоштовно. Фонд оплачує всі службові
поїздки, в тому числі витрати на
проживання та харчування, медичне
страхування, транспортні витрати,
включаючи безкоштовну оренду
службового комерційного автомобіля,
вартість паливно-мастильних
матеріалів та автострахування.

Згідно договору на право використання
автомобіля від 01.04.2013 року транспортний
засіб Ford Mondeo, НОМЕР_2 є автомобілем
комерційного використання. Третя особа
надає в безкоштовне використання
автомобіль на строк з 01.04.2013 року по
31.12.2015 року.

Відповідно надання (довіреності) від
03.04.2013 року Позивачу як Віце-президенту
фонду надано вказаний автомобіль на
період з 02.04.2013 року по 02.04.2015 року з
метою пересування на території РП та за
її кордонами.

За умовами агентського договору від
01.04.2013 року Третя особа (довіритель)
доручає, а Позивач (комерційний агент)
виконує посередництво у сфері
реєстрації господарської діяльності в
Євросоюзі.

Згідно п.п.1.1, 1.2, 4.1 договору оренди
транспортного засобу з пасажиром №2-1
від 10.04.2013 року Позивач (виконавець)
приймає на себе зобов'язання по наданню
транспортних послуг ОСОБА_5 (клієнт)
безкоштовно. Даний договір підпадає
під дію положень Конвенції про договір
міжнародного автомобільного
перевезення пасажирів та багажу
(Женева, 01.03.1973).

За умовами даного договору транспортна
послуга здійснюється у відповідності з
умовами Бланка-замовлення, узгодженого
між виконавцем та клієнтом.
Бланк-замовлення на транспортне
обслуговування є Додатком №1 до
Договору №2-1 від 10.04.2013 року та його
невід'ємною частиною.

Проте, зазначений бланк-замовлення на
транспортне обслуговування не
підтверджує фактичне замовлення
транспортного обслуговування
транспортним засобом Ford Mondeo, оскільки
він не містить чіткі дані про дату, час
та адресу подачі транспортного засобу.
В ньому вказано маршрут: Республіка
Білорусь - м.Київ, Україна, місце
подання транспортного засобу -
«приграничный пункт Белоруссии» та
зазначено, що виконавець повідомляє
замовника про прибуття автомашини за
адресою.

В матеріалах справи міститься
пасажирська митна декларація, згідно
якої 13.04.2013 року о 12:25 год. Позивачу
відмовлено у в'їзді на територію
Республіки Білорусь.

Конвенція про договір
міжнародного автомобільного
перевезення пасажирів та багажу
(Женева, 01.03.1973), до якої Україна
приєдналась 05.12.2004 року, застосовується
до будь-якого договору автомобільного
перевезення пасажирів (та у
відповідних випадках - їх багажу)
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються.

Під час перевезення пасажирів
перевізник має видати індивідуальний
або колективний квиток, в якому мають
бути зазначені назва та адреса
перевізника (ст.5 вказаної Конвенції).

З огляду на вказане, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що подані Позивачем
договори (агентський договір від 01.04.2013
року, договір на право використання
автомобіля від 01.04.2013 року, договір
оренди транспортного засобу з
пасажиром № 2-1 від 10.04.2013 року) та
відрядний припис № 1/04/2013 від 02.04.2013 року
не підтверджують факт використання
Позивачем вказаного транспортного
засобу як транспортного засобу
комерційного призначення на користь
Третьої особи саме на території
держави Україна, тобто в межах
існуючого кордону.

Судом першої інстанції встановлено, що
за даними функціонального модуля
«Електронний журнал пасажирського
пункту пропуску» автоматизованої
системи митного оформлення «Інспектор
- 2006» відносно переміщення 13.04.2013 року в
пункті пропуску «Нові Яриловичі»
Чернігівської митниці Міндоходів
транспортного засобу Ford Mondeo, НОМЕР_2 під
керуванням громадянина України
Позивача вбачається наступне:

- о 10.34 год. зареєстровано виїзд із зони
митного контролю у напрямку «виїзд з
України» по «зеленому коридору».
Зазначений автомобіль оформлений як
транспортний засіб особистого
користування;

- о 16.31 год. зареєстровано в'їзд у зону
митного контролю у напрямку «в'їзд в
Україну» по «зеленому коридору». В'їзд
скасовано та виписано контрольний
талон серія ААФ номер 022216 для
проходження по «Червоному коридору», а
транспортний засіб повернуто на
суміжну сторону;

- о 21.05 год. зареєстровано виїзд із зони
митного контролю у напрямку «в'їзд в
Україну» по «зеленому коридору» як
транспортний засіб особистого
користування в режимі транзит.

04.04.2013 року вказаний транспортний засіб
під керуванням Позивача до цього
ввезений на митну територію України як
транспортний засіб особистого
користування в режимі транзит, що
підтверджується роздруківкою з
автоматизованої системи митного
оформлення «Інспектор - 2006».

Митне оформлення та всі митні
формальності по пропуску автомобіля
здійснено згідно Технології
прикордонного та митного контролю у
пунктах пропуску через державний
кордон для автомобільного сполучення,
затвердженої наказом Адміністрації
Державної прикордонної служби України
та Державної митної служби України від
11.06.2008 року №505/642, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.08.2008
року за №753/15444, та положень Кодексу.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що при ввезенні на митну територію
України транспортного засобу
Позивачем не надано документів у
підтвердження факту комерційного
використання транспортного засобу, а
саме: платного перевезення осіб або
промислового чи комерційного платного
або безоплатного перевезення товарів.

Згідно визначення ч.1 ст.256 Кодексу
відмова у митному оформленні - це
письмове вмотивоване рішення органу
доходів і зборів про неможливість
здійснення митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через невиконання
декларантом або уповноваженою ним
особою умов, визначених Митним
кодексом України.

Пунктом 7.1 Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №631 від 30.05.2012 року та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.08.2012 року за №1360/21672
(далі - Порядок), встановлено, що у всіх
випадках відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення оформлюється картка
відмови за формою, наведеною додатку 2
до цього Порядку.

Картка відмови складається за
допомогою автоматизованої системи
митного оформлення у межах строку,
відведеного статтею 255 Митного кодексу
України, для завершення митного
оформлення, посадовою особою митного
органу, якою прийнято рішення про
відмову.

У картці відмови зазначаються причини
відмови, наводяться вичерпні
роз'яснення вимог, виконання яких
забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного оформлення,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, а також вказується
інформація про порядок оскарження
рішення про відмову (п.7.2 Порядку).

Відповідно п.7.5 Порядку Картка відмови
роздруковується у двох примірниках і
підписується посадовою особою митного
органу, яка прийняла рішення про
відмову, а в разі електронного
декларування формується тільки як
електронний документ.

Один примірник оформленої Картки
відмови на паперовому носії
невідкладно вручається (надсилається)
Декларанту під його особистий підпис у
другому примірнику.

Таким чином, картка відмови
№102030000/2013/00111 від 13.04.2013 року винесена із
дотриманням старшим державним
інспектором митного посту «Нові
Яриловичі» Чернігівської митниці
Міндоходів вимог чинного
законодавства, зокрема, Кодексу та
Порядку.

Що стосується листа Держмитслужби від
05.03.2013 року №11.1/2-12.2/2172-ЕП, то він має
лише роз»яснювальний характер та не
містить обов'язкових вимог для
Позивача, не встановлює для нього
додаткових прав та не покладає нових
обов'язків.

З огляду на вказане, колегія суддів
вважає обгрунтованим та законним
рішення суду першої інстанції про
відмову в задоволенні заявлених
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Троян Н.М.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 11
квітня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді:
Троян Н.М.

Костюк Л.О.