Справа № 2а-1399/10/1616
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 р.Справа № 2а-1399/10/1616Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання
Гончаровій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України Ленінського району в м.Полтаві
на ухвалу Ленінського районного суду м.
Полтава від 07.02.2014р. по справі №
2а-1399/10/1616

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України Ленінського району в м.Полтаві

про визнання бездіяльності
неправомірною, стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги дитині війни,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач)
звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві (надалі
по тексту відповідач) про визнання
бездіяльності неправомірною,
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги дитині
війни.

Постановою Ленінського районного суду
м. Полтави від 30.11.2010 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України Ленінського району м.
Полтави здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 %
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
провести відповідні виплати за 2009 рік з
01.07.2009 року по 31.12.2009 року, за 2010 рік з
01.01.2010 року по 30.06.2010 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26.01.2012 року
постанову Ленінського районного суду
м. Полтава від 30.11.2010 року скасовано в
частині задоволення позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві про
визнання протиправною бездіяльності
щодо не нарахування та не виплати
доплати до пенсії у відповідності до
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з 01.07.2009 року по
19.10.2009 року.

Прийнято ухвалу, якою відмовлено
ОСОБА_1 в поновленні строку для
звернення до суду з позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві про
визнання протиправною бездіяльності
щодо не нарахування та не виплати
доплати до пенсії у відповідності до
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з 01.07.2009 року по
19.10.2009 року залишено без розгляду.

В іншій частині постанову Ленінського
районного суду м. Полтава від 30.11.2010
року залишено без змін.

На виконанні у Ленінському відділі
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції знаходиться виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 2а-1399/10/1616, виданого 20.12.2012 року
Ленінським районним судом м. Полтави.

20.01.2014 року Ленінський ВДВС
Полтавського МУЮ звернулося до
Ленінського районного суду м. Полтави з
поданням про зміну способу і порядку
виконання рішення суду.

Суд першої інстанції ухвалою від 07.02.2014
року задовольнив подання Ленінського
ВДВС Полтавського МУЮ про зміну
способу і порядку виконання рішення
суду.

Змінив спосіб та порядок виконання
постанови Ленінського районного суду
м. Полтави № 2а-1399/10 від 30.11.2010 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві про визнання
бездіяльності неправомірною,
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги дитині
війни із « зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві виплатити ОСОБА_1
пенсію з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з
20.10.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.01.2010 року
по 30.06.2010 року з урахуванням проведених
виплат» на «стягнення з Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Полтави на користь ОСОБА_1
нараховане, але не виплачене
підвищення до пенсії на 30% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з
20.10.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.01.2010 року
по 30.06.2010 року в сумі 1176 грн. 06 коп.».

Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві, не
погодившись з ухвалою Ленінського
районного суду м. Полтави від 07.02.2014
року, подало апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати ухвалу Ленінського
районного суду м. Полтави від 07.02.2014
року та прийняти нову ухвалу, якою в
задоволенні подання про зміну способу
і порядку виконання судового рішення
відмовити.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
вимоги апеляційної скарги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
Ленінський районний суд м. Полтави
постановою від 30.11.2010 року задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно
зобов'язання відповідача провести
перерахунок пенсії з підвищенням її на
30 % мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розміру, встановленого ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести відповідні
виплати.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Ленінського районного суду м. Полтави
від 30.11.2010 року та синтез наведених
процесуальних норм дають підстави
зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин Ленінський ВДВС
Полтавського МУЮ просив змінити не
спосіб виконання постанови суду, а
судове рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує,
що "захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення
суду першої інстанції свідчить про те,
що суд першої інстанції, змінюючи
спосіб виконання постанови суду,
фактично змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

За таких обставин, через порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, ухвала
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з прийняттям нової ухвали
про відмову у задоволенні подання про
зміну способу і порядку виконання
рішення суду.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 263 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Полтава від 07.02.2014 року по справі №
2а-1399/10/1616 скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою в
задоволенні подання Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції про зміну способу і порядку
виконання рішення-відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко
Я.М.Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М.
Подобайло З.Г.

Повний текст ухвали виготовлений
07.04.2014 р.