Справа № 818/316/14
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 р.
Справа №818/316/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/316/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт"

до Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт"
(надалі по тексту - позивач, ТОВ
"Шосткинське підприємство
"Харківенергоремонт") звернулось до
суду з позовом до Шосткинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області (далі по
тексту - відповідач, Шосткиська ОДПІ), в
якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
10.01.2014 р №;

- стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що за результатами
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Шосткинське
підприємство «Харківенергоремонт»
щодо підтвердження задекларованого
від'ємного значення більше 100 тис. грн. з
податку на додану вартість у
податковій декларації за липень 2013
року, відповідачем складено акт від 27
вересня 2013 року № 369/18-17-22-0005/34113412.

На думку інспектора, ТОВ «ШП
«Харківенергоремонт» порушено п.198.3, п.
198.4, п. 198.6 ст.198 з урахуванням п. 201.1, п.
201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено від'ємне значення по податку
на додану вартість на загальну суму
1699781 грн.

Не зважаючи на заперечення
підприємства на акт перевірки,
заступник начальника Шосткинської
ОДПІ Любарець С.І. погодився з
висновками зробленими інспектором
Циганок С.Г. і 23 жовтня 2013 року було
винесено податкове
повідомлення-рішення № .

Позивач оскаржив податкове
повідомлення-рішення до Головного
управління Міндоходів у Сумській
області. За наслідками розгляду скарги,
Головним управлінням Міндоходів у
Сумській області скасовано податкове
повідомлення-рішення про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість в частині на
53837,00 грн., в іншій частині - залишено без
змін.

10.01.2014 р. Шосткинською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення №
із зменшеною сумою від'ємного
значення суми податку на додану
вартість, яке надійшло на адресу
позивача 15.01.2014 року.

Позивач вважає, що податкове
повідомлення-рішення від 10 січня 2014
року № підлягає скасуванню,
виходячи з наступних підстав.

Так, п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України встановлює вичерпний перелік
операцій при здійсненні яких виникає
право по віднесенню сум податку до
податкового кредиту. В свою чергу, у п.
198.2 ст. 198 Податкового кодексу України
зазначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунку платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В акті зазначено і позивачем не
спростовується, що основними
постачальниками у липні 2013 року були:
ТОВ «Левиском», ТОВ «Монрей», ТОВ
«Авесбуд».

Роблячи аналіз взаємовідносин по
кожному з контрагентів, інспектор не
спростовує факт проведення
розрахунків по наданим послугам та
отримання на підставі цього податкових
накладних.

Проте, по взаємовідносинам з ТОВ
«Левиском» інспектор звертає увагу на
відсутність товарно-транспортних
накладних на отримання піддонів,
концентрату рідини та робить висновок
що у підприємства відсутні необхідні
умови для ведення господарської
діяльності, технічний персонал,
підприємство не мало
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань - послуг
суборенди у липні 2013 року, а також
відсутні акти виконаних робіт при
наданні суборенди.

По взаємовідносинах з ТОВ «Монрей»
зроблені аналогічні висновки як і по
ТОВ «Левиком», а також інспектором
вказано на наявність у ТОВ «ШП
«Харківенергоремонт» штатної
кількості працівників служби охорони.

По взаємовідносинах з ТОВ «Авесбуд»
також зроблені аналогічні висновки як
по ТОВ «Левиском» та ТОВ «Авесбуд» та
додатково зазначено, що на перевірку не
надано кошторис на формування вартості
послуг та штат працівників, який
задіяний при проведенні робіт.

Щодо висновків інспекторів про
неможливість встановлення фактів
здійснення господарської операції в
зв'язку з відсутністю
товарно-транспортних накладних,
позивач зазначає, що відповідно до
розділу 1 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997 року
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є виключними
документами первинного
бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Господарські операції підтверджуються
документами, якими є договір,
специфікація, видаткова накладна та
інші. В сукупності всі ці документи
повністю відповідають поняттю
«первинні документи», що визначені у
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України».

Крім того, механізм підтвердження
платниками податків реальності
господарських операцій, по яким був
сформований податковий кредит з ПДВ,
законодавством України не визначений.
Податковий кодекс України визначає
лише вимоги щодо документального
підтвердження задекларованих сум
податкового кредиту.

Податкове законодавство не ставить в
залежність право платника податків на
податковий кредит від наявності чи
відсутності товарно-транспортної
накладної, а Правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, на які посилається інспектор,
не є законодавчим документом з питань
оподаткування і не можуть
регламентувати виключний порядок
документування в податковому обліку, а
тим більше визначати право платника
податків на податковий кредит.

Крім того, відповідно до ст. 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
документами для здійснення внутрішніх
перевезень вантажів для водія є
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, товаротранспортна
накладна або інший визначений
законодавством документ на вантаж.

Крім того, посилання податкової
інспекції на відсутність у
вищевказаних контрагентів об'єктивної
можливості для виконання договорів
поставки, оренди, надання послуг, в силу
відсутності у них технічного
персоналу, взагалі не можна брати до
уваги, оскільки укладення трудового
договору не є єдиним способом
залучення фізичних осіб до вчинення
необхідних дій в процесі виконання
господарських договорів і податкове
законодавства не ставить право
платника на податковий кредит в
залежність від того, за рахунок яких
ресурсів (власних або залучених)
здійснюється виконання зобов'язання за
договором. Також, діюче законодавство
не забороняє замовнику укладати
договори з іншими контрагентами на
виконання робіт, при наявності у
замовника працівників відповідної
кваліфікації та посади.

Враховуючи вищевикладене, позивач
вважає, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення не відповідає
вимогам чинного законодавства щодо
законності та обґрунтованості, а тому є
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню.

Представники сторін у судове засідання
не з'явилися. Про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України під час судового розгляду
справи в судовому засіданні
забезпечується повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, крім випадків неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи у разі, якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження).

Таким чином, фіксування судового
засідання по справі не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що з 16.09.2013 р. по
20.09.2013 р. Шосткинською ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзноу
перевірку ТОВ «Шосткинське
підприємство «Харківенергоремонт»
щодо підтвердження задекларованого
від'ємного значення більше 100 тис. грн. з
податку на додану вартість у
податковій декларації за липень 2013
року, за результатами якої складено акт
перевірки від 27 вересня 2013 року №
369/18-17-22-0005/34113412 (а.с. 9-28).

23.10.2013 р. на підставі зазначеного акту
перевірки Шосткинською ОДПІ прийняте
податкове повідомлення-рішення
№, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 1699781,00 грн.

Позивач, не погодившись із зазначеним
рішенням оскаржив його до Головного
управління Міндоходів у Сумській
області.

За наслідками розгляду скарги Головним
управлінням Міндоходів у Сумській
області податкове
повідомлення-рішення про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість скасовано в
частині 53837,00 грн., в іншій частині -
залишено без змін (а.с. 29-32).

10.01.2014 р. Шосткинською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення №
про зменшення розміру від'ємного сумою
від'ємного значення суми податку на
додану вартість (а. с. 8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
вважає помилковими висновки
відповідача щодо зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що підставою зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість
відповідачем є висновок в акті
перевірки про безтоварність угод
позивача із ТОВ «Левиском», ТОВ
«Монрей», ТОВ «Авесбуд».

З матеріалів справи судом встановлено
01.07.2013 року ТОВ "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт"
укладено із ТОВ «Левиском» договір
купівлі - продажу №268 товарів (а. с. 58-59).

Відповідно до п.3.1.2 зазначеної угоди
транспортування здійснювалося ТОВ
«Авесбуд» (а.с. 58).

На підтвердження реальності угоди
позивачем надано до суду:

- видаткова накладна №370 від 17.07.2013
року (а.с. 60);

- платіжне доручення №234 від 24.01.2014
року (а.с. 183).

Зазначені товари надалі були
реалізовані ТОВ «Кловін України», що
підтверджується наданими до суду
позивачем договором купівлі - продажу
№285 від 29.07.2013 року, видатковою
накладною №21 -д від 17.07.2013 року,
специфікацією №1 (а.с. 194-197

Також, 01.04.2013 року ТОВ "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт"
укладено із ТОВ «Левиском» договір
суборенди нежитлових приміщень (а. с.
61-62). Предметом договору є нежитлові
приміщення загальною площею 2843,47 кв. м
за адресою м.Шостка, вул. Гагаріна,1.

01.04.2013 року ТОВ "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт" із
ТОВ «Левиском» підписано акт прийому -
передачі нежитлових приміщень (а.с. 63).

На підтвердження реальності угоди
позивачем , також надано податкову
накладну від 17.07.2013 року №370 (а.с. 64) від
31.07.2013 року №1179 (а.с. 65), акт здачі -
прийняття робіт (а.с. 66).

20.06.2013 року ТОВ "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт"
укладено із ТОВ «Авесбуд» договір №178
на проведення гідропневматичної
промивки магістральних водовідводів
ТЕЦ (а.с. 67-68).

На виконання умов договору сторонами
затверджено технічну програму
проведення гідропневматичної
промивки магістральних водовідводів
ТЕЦ (а.с. 69), складено протокол
погодження договірної ціни (а. с. 70).

На підтвердження реальності
зазначеної угоди позивачем надано до
суду податкову накладну №1269 від 31.07.2013
року (а.с. 71), акт здачі - прийняття робіт
№1269 (а.с. 72), програму
гідропневматичної промивки
магістральних водовідводів ТЕЦ ТОВ
"Шосткинське підприємство
"Харківенергоремонт" (а.с. 107-128),
платіжне доручення №161 від 17.01.2014 року
(а.с. 180).

Також, на підтвердження факту
виконання зазначених робіт саме
працівниками ТОВ «Авесбуд» позивачем
надано до суду лист про направлення
спеціалістів для проведення
гідропневматичної промивки
магістральних водовідводів ТЕЦ (а.с. 191)
та журнал реєстрації вступного
інструктажу з питань охорони праці та
пожежної безпеки (а.с. 192).

30.05.2013 року позивачем укладено із ТОВ
«Монрей» договір оренди основних
засобів №192 згідно переліку
визначеного в додатку №1 (а.с. 73-76).

На підтвердження реальності угод
позивачем надано до суду податкові
накладні: №650 від 31.07.2013 року (а.с. 77), №651
від 31.07.2013 року (а.с. 78): акт здачі
прийняття робіт №650 (а. с. 79), № 651 (а.с.
80), платіжне доручення №363 від 04.02.2014
року (а.с. 181)

17.06.2013 року ТОВ "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт"
укладено із ТОВ «Монрей» договір з
надання послуг охорони власності ТОВ
"Шосткинське підприємство
"Харківенергоремонт" №198 (а.с. 89-92).

На підтвердження реальності угоди
позивачем надано до суду дислокацію -
розрахунок (а.с. 93) , протокол узгодження
договірної ціни (а.с. 94), акт здавання -
приймання об'єкту під охорону (а.с. 95),
платіжне доручення №364 від 04.02.2014 року
(а.с. 182).

Суд зазначає, що укладені між позивачем
та його контрагентами договори
містять положення щодо найменування,
кількості, якості та асортименту, що
свідчить про наявність наміру щодо
настання реальних наслідків в момент
укладення договорів, оскільки,
укладаючи угоду, сторони домовлялися
щодо істотних умов правочину.

Для бухгалтерського обліку, що
базується на безперервному
документуванні всіх здійснюваних
господарських операцій, первинні
документи є документальними
свідоцтвами, що підтверджують
отримання товарно-матеріальних
цінностей від постачальника.

Такі документи у свою чергу є підставою
для внесення записів до облікових
бухгалтерських регістрів.

Отже, до документів, що є підставою для
оприбуткування товару належать
прибутково-видаткові накладні, які
виписуються постачальником та містять
кількісно-вартісні відомості про
товар, сертифікати, паспорти якості
заводу-виробника товару.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень не надано до матеріалів
справи доказів відсутності у позивача
первинних документів.

При цьому, єдиним мотивом, на підставі
якого суб'єкт владних повноважень
дійшов судження про відсутність
реальності здійснення господарської
операції, є виключно висновки
викладені в акті перевірки про
відсутність товарно-транспортних
накладних та відсутність необхідних
матеріальних та людських ресурсів у
контрагентів позивача.

Проте, оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми), дату та місце
складання, назву підприємства, від
імені якого складено документ, зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції,
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції, первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті судом документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст.44 Податкового
кодексу України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704; далі за текстом -
Положення №88) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Таким чином, надаючи оцінку наявним в
матеріалах справи договору, податковим
накладним, накладним, та іншим
первинним документам, якими позивач
доводить перед судом реальність
здійснення господарської операції,
суд, досліджуючи їх, встановлює
наявність обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку.

Судовим розглядом не встановлено
жодних зауважень чи претензій до
правоздатності і дієздатності
юридичних осіб, які є сторонами спірних
правочинів, до правового статусу
сторін договорів як платників ПДВ,
відповідності спірних правочинів
вимогам закону, належності складання
первинних документів за спірним
правочином .

Викладене в акті судження податкового
органу про вчинення платником податків
порушень закону ґрунтується лише на
висновках - припущеннях щодо
безтоварності угоди.

Проте, суд зазначає, що належними та
допустимими в розумінні ст.124
Конституції України, ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами факту вчинення платником
податків нікчемного правочину або
факту відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави та суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Відповідачем не надано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
товариства позивача або за викладеними
у акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним.

Згідно п. п. п. а) п. п. 198.1. ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку
протягом звітного податкового періоду,
а також від того, чи здійснював платник
податку оподатковувані операції
протягом такого звітного податкового
періоду.

За змістом п. п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно 198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями .

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Тобто, видана позивачу податкова
накладна його контрагентом, це і є
перша подія, і яка підтверджує факт
придбання товару (робіт, послуг).

Враховуючи вищевикладене, позивачем
отримано від контрагентів податкові
накладні, які саме і є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту, та
відповідно, зазначені накладні
оформлені у повній відповідності до
вимог ст. 201 Податкового кодексу
України, що не заперечується
податковим органом.

На підставі викладеного вище,
правочини між позивачем та його
контрагентами підтверджено належним
чином складеними первинними
бухгалтерськими документами і вони
жодним чином не суперечать вимогам
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, а тому
висновки відповідача, щодо зменшення
податкового кредиту є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що чинним
законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб.

Таким чином, на господарюючих суб'єктів
не покладається обов'язок та не
надається право контролювати
дотримання законодавства платником
податків, який виступає контрагентом у
господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе
відповідальності за порушення,
допущені його контрагентом
узгоджується з практикою
Європейського Суду (Рішення
Європейського Суду від 22 січня 2009 року
у справі "Булвес"АД проти Болгарії
(заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого,
визначено, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Щодо посилання відповідача на
відсутність первинних документів, що
підтверджують транспортування
продукції по господарським відносинам
із ТОВ «Левиском», як на доведення
безтоварності укладеного договору
між позивачем та контрагентом, суд
зазначає, що відсутність та/або
дефектність документів на транспортне
перевезення умовленого договорами
товару не є безумовною підставою
ставити під сумнів здійснення
господарських операцій.

Так, відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 14.10.1997р.
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів,
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського ліку,
а також для розрахунків за перевезення
вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше трьох екземплярів.
Після прийняття вантажу згідно з
товарно-транспортною ладною водій
(експедитор) підписує всі її
екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у замовника
(вантажовідправника), другий
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку,
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до п.3.1.2 зазначеної угоди
транспортування здійснювалося ТОВ
«Авесбуд» (а.с. 58).

Відповідно до підпункту 86.1
Податкового кодексу України
результати перевірок (крім
камеральних) оформляються у формі
акта, порядок оформлення якого повинен
відповідати вимогам статті 86
"Оформлення результатів перевірок"
Податкового кодексу України та «Про
затвердження Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства»,
який затверджено наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 р. № 984 та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 р. за № 34/18772 (надалі по текст -
Порядок).

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку
результати документальних перевірок
оформлюються у формі акта або довідки.
У разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт, а у разі
відсутності порушень - довідка.

Акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Акт (довідка) документальної перевірки
складається у двох примірниках та
підписується посадовими (службовими)
особами органу державної податкової
служби, які проводили перевірку, а
також посадовими особами платника
податків або його законними
представниками.

Згідно п. 4 Порядку акт документальної
перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених під
час перевірки фактів порушень норм
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Відповідно до п. 5 Порядку за
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності платника податків, які
мають відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Згідно п. 6 Порядку факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Проте, суд зазначає, що зі змісту акту
перевірки судом встановлено, що
Шосткинською ОДПІ зазначені вимоги
виконані не були, оскільки
відповідачем не зазначено в чому саме
полягають порушення позивачем вимоги
податкового законодавства щодо
отримання від ТОВ «Левиском» послуг
суборенди приміщень за адресою м.
Шостка вул. Гагаріна, 1.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що податкове повідомлення - рішення
Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області № від 10.01.2014 року
прийнято з порушенням вимог ч.2 ст. 19
Конституції України, а тому зазначене
податкове повідомлення-рішення є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Згідно ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Отже, позивачу відшкодовується із
Державного бюджету сума судового збору
в розмірі в розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159, 160, 161, 162, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Шосткинське підприємство
"Харківенергоремонт" до Шосткинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення
№ від 10.01.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шосткинське
підприємство "Харківенергоремонт" 487,20
грн. сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя
О.А. Прилипчук