Справа № К/9991/39293/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/39293/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівМороз Л.Л. Сороки М.О.
провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
Вінницькому районі Вінницької області
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань (далі - ВВДФСС
від НВВПЗ) України у м. Вінниці про
стягнення витрат за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду (далі - УПФ)
України у Вінницькому районі
Вінницької області на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2010 року та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 05 квітня 2011 року

в с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року УПФ України у
Вінницькому районі Вінницької області
в Вінницького окружному
адміністративному суді пред'явило
позов до ВВДФСС від НВВПЗ України у м.
Вінниці про стягнення витрат по
особових справах потерпілих.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що
відповідач відмовляється включити в
акти щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01 квітня 2010
року по 31 серпня 2010 року щомісячну
державну адресну допомогу разом з
витратами на її виплату та доставку та
витрати на виплату підвищення до
пенсії непрацюючим пенсіонерам.

Просило стягнути з відповідача витрати
на виплату пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з квітня 2010 року
по серпень 2010 року в сумі 221602,27 грн.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2010 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 квітня 2011
року касаційну скаргу УПФ України у
Вінницькому районі Вінницької області
задоволено частково.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2010 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою
адміністративний позов УПФ України у
Вінницькому районі Вінницької області
задоволено частково.

Стягнуто з ВВДФСС від НВВПЗ України у м.
Вінниці суму витрат на виплату пенсій
громадянам СНД, які переїхали до
України у розмірі 6701,56 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
УПФ України у Вінницькому районі
Вінницької області подало касаційну
скаргу. Посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить їх
рішення скасувати та ухвалити нову
постанову про задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до актів
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, пред'явлених
позивачем до відшкодування за
квітень-серпень 2010 року, загальна сума,
що не прийнята до заліку та не
відшкодована відповідачем в частині
виплаченої щомісячної державної
адресної допомоги складає 213981,79 грн.,
сума витрат на виплату та доставку
пенсій громадянам держав-учасників СНД
та членам їх сімей, які отримали
каліцтво в державах СНД і переїхали на
постійне місце проживання в Україну за
цей період становить 6701,56 грн., сума
підвищення до пенсії склала 918,92 грн.

Правове регулювання питань
відшкодування шкоди потерпілим, які
отримали каліцтво за межами України і
переїхали в Україну на постійне місце
проживання, і не є застрахованими в
Україні, здійснюється у відповідності
до Міжнародної Угоди, підписаної 09
вересня 1994 року державами колишнього
Союзу РСР, країнами СНД.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Така правова позиція суду апеляційної
інстанції є правильною з огляду на
таке.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ
у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що
також передбачено статтею 21 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон

№ 1105-XIV), яка визначає перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплене
частиною другою статті 24 вказаного
Закону, відповідно до пункту 5 якої,
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами
ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою
пенсій по інвалідності від трудового
каліцтва (у тому числі й пенсій особам,
які стали інвалідами від нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР), підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
20 березня 2007 року № 21-1087во06, від 12
червня 2012 року № 21-165а12 та 21 травня 2013
року № 21-129а13.

Крім того, колегія суддів вважає
необхідним вказати й на таке.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26 березня 2008 року

№ 265 "Про деякі питання пенсійного
забезпечення" (далі - постанова КМ
України 265) запроваджена державна
адресна допомога, яка сплачується у
разі, якщо розмір пенсії не досягає
встановленого відсотка прожиткового
мінімуму.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
передбачений статтею 21 Закону № 1105-ХІV,
згідно з якою Фонд зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Аналіз положень постанови КМ України №
265, якою передбачено надання щомісячної
державної адресної допомоги, дає
підстави вважати, що така допомога, як
окремий вид соціальної допомоги, не
входить до складу розміру пенсії по
інвалідності та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Пунктом 4 цієї постанови встановлено,
що виплата щомісячної державної
адресної допомоги здійснюється за
рахунок коштів, з яких виплачується
пенсія або державна соціальна
допомога.

Вирішуючи питання чи здійснюються ці
виплати за рахунок коштів Фонду, суди
правильно врахували, що страхування
від нещасного випадку є самостійним
видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування, за
допомогою якого здійснюється
соціальний захист, охорона життя та
здоров'я громадян у процесі їх трудової
діяльності.

Одним із основних принципів
страхування від нещасного випадку є
цільове використання коштів, які
відповідно до статті 46 Закону № 1105-ХІV
не формуються за рахунок Державного
бюджету України, не включаються до його
складу та використовуються виключно за
їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
страхування від нещасного випадку,
виключно цільове використання цих
коштів та враховуючи те, що адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги не входить до складу розміру
пенсії з інвалідності та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві, або професійного
захворювання, Фонд не може нести
витрати з виплати державної адресної
допомоги.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судом неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконного та
необґрунтованого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у Вінницькому
районі Вінницької області залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 05 квітня 2011
року в адміністративній справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Вінницькому районі
Вінницької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вінниці про
стягнення витрат - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Сорока М.О.