Справа № 818/3822/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року м. Київ
К/800/62542/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді
справу за касаційною скаргою державної
фінансової інспекції в Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 10
липня 2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 жовтня 2013 року у справі № 818/3822/13-а
за позовом Лебединського дочірнього
агролісгосподарського підприємства
"Лебединський агролісгосп" до
державної фінансової інспекції в
Сумській області про скасування
вимоги, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013р. Лебединське дочірнє
агролісгосподарське підприємство
"Лебединський агролісгосп" звернулося
в суд з позовом до державної фінансової
інспекції в Сумській області, в якому
просило скасувати п. 2.2, п.2.3, п.2.10, п.2.15,
п.2.19, п.2.20 вимоги державної фінансової
інспекції в Сумській області №05-14/48 від
11.01.13 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що за результатами планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 1 січня 2010р. по 30
вересня 2012р., складений акт від 28 грудня
2012р. №05-20-03/211 та вимога від 11 січня 2013р.
№05-14/48 про усунення порушень
бюджетно-фінансової дисципліни, які
відображені в акті ревізії від 28 грудня
2012 р. №05-20-03/211. Позивач не погоджується
з матеріалами перевірки та вимогою від
11 січня 2013р. №05-14/48 вважає що в акті
ревізії від 28 грудня 2012 р. не в повному
обсязі були відображені обставини
стосовно яких здійснювалася перевірка,
що призвело до прийняття рішення, яке
не відповідає фактичним обставинам
справи.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року, позовні вимоги задоволені.
Скасовані п. 2.2, 2.14 вимоги державної
фінансової інспекції в Сумській
області №05-14/48 від 11.01.2013р. Скасований
п.2.3 вимоги Державної фінансової
інспекції в Сумській області №05-14/48 від
11.01.2013р. в частині в іншому випадку
шкоду в сумі 6545,46 грн. покрити за
рахунок осіб, винних у не проведенні
претензійно - позовної роботи по
поверненню коштів у порядку та розмірі,
встановленого ст.ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України. Скасований
п.2.10 вимоги Державної фінансової
інспекції в Сумській області №05-14/48 від
11.01.2013р. в частині в іншому випадку
шкоду в сумі 6545,46 грн. покрити за
рахунок осіб, винних у зайвому
нарахуванні та виплаті заробітної
плати у порядку та розмірі,
встановленого ст. ст. ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями державна фінансова
інспекція в Сумській області
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
змінити рішення судів першої і
апеляційної інстанцій скасувавши їх в
частині задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що відсутні підстави для скасування
судових рішень, а касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 08.10.2012р. по 21.12.2012р.
відповідно до плану
контрольно-ревізійної роботи на IV
квартал 2012р. відповідачем проведена
планова ревізія
фінансово-господарської діяльності
Лебединського дочірнього
агролісогосподарського підприємства
"Лебединський агролісгосп" за період з 1
січня 2010р. по 30 вересня 2012р., за
результатами якої складений акт
ревізії від 28 грудня 2012р. №05-20-03/211.

11 січня 2013 р. Державною фінансовою
інспекцією в Сумській області за
результатами проведеної перевірки
складено вимогу №05-14/48 про усунення
порушень бюджетно-фінансової
дисципліни(Далі - Вимога).

Згідно пункту 2.2 Вимоги ПП "Бронкс"
зменшило дебіторську заборгованість
на суму вибракуваної продукції.
Фактично вибракувана продукція до ДП
Лебединський агролісгосп не надходила.
Директором Сердюк В.К. акти звірки
розрахунків станом на 01.01.2012р. в частині
зменшення дебіторської заборгованості
на суму 38691,00 грн. підписані та завірені
печаткою ДП "Лебединський агроліегосп",
у зв'язку з чим позивача зобов'язано:
відшкодувати за рахунок ПП "Бронкс"
кошти в сумі 38691,00 грн., або повернути
вибраковані пиломатеріали на суму 38691,00
грн., в тому числі шляхом проведення
претензійно-позовної роботи; в іншому
випадку шкоду в сумі 38691,00 грн. покрити
за рахунок осіб, винних у безоплатній
передачі пиломатеріалів, у порядку та
розмірі, встановленому ст. ст. 130-136
Кодексу законів про працю України.

У пункті 2.14 Вимоги зазначено, що
"Лебединський агролісгосп" за
січень-вересень 2012р. проводилося
нарахування та сплата єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на виплати, що
здійснювались особам, які на момент
нарахування цих виплат не перебували у
трудових відносинах з підприємством,
що призвело до зайвого нарахування та
сплати за рахунок коштів підприємства
єдиного соціального внеску в сумі 27863,73
грн., у зв'язку з чим позивача
зобов'язано: провести перерахунок та
відповідні взаємо звірки щодо сум
єдиного соціального внеску та
повернути зайво сплачені кошти в сумі
27863,73 грн. (зарахувати в рахунок
майбутніх платежів).

У пункті 2.3 вимоги йдеться про наступне.
У зв'язку із тим, що ДП "Лебединський
лісгосп" не проводилася
претензійно-позовна робота з ДП
"Роменський лісгосп" по поверненню
коштів за надані в 2009р. послуги, чим
нанесена матеріальна шкода (збитки)
підприємству в сумі 6545,46 грн., позивача
зобов'язано: відшкодувати за рахунок ДП
"Роменський агроліегосп" кошти в сумі
6545,46 грн. в тому числі шляхом проведення
претензійно-позовної роботи; в іншому
випадку шкоду в сумі 6545,46 грн. покрити
за рахунок осіб, винних у не проведенні
претензійно-позовної роботи по
поверненню коштів, у порядку та
розмірі, встановленому ст. ст. 130-136
Кодексу законів про працю України.

У пункті 2.10 вимоги йдеться про
наступне. Позивачем проведене
нарахування та виплата премій в сумі
2190,00 грн. та, як наслідок, зайве
перерахування коштів до державних
цільових фондів та єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальну суму
816,87 грн., у зв'язку з чим позивача
зобов'язано: вжити заходи щодо
повернення коштів в сумі 2190,00 грн, що
зайво нараховані та сплачені
працівникам ДП "Лебединський
агролісгосп", шляхом утримання із
заробітної плати згідно поданої заяви;
в іншому випадку шкоду в сумі 2190,00 грн.
покрити за рахунок осіб, винних у
зайвому нарахуванні та виплаті
заробітної плати, у порядку та
розмірах, встановлених ст. ст. 130-136
Кодексу законів про працю України;
провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум єдиного
соціального внеску та повернути зайво
сплачені кошти в сумі 816,87 грн.
(зарахувати в рахунок майбутніх
платежів).

Задовольняючи позовні вимоги в частині
суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що вимога державної
фінансової інспекції в Сумській
області від 11 січня 2013 р. №05-14/48 про
усунення порушень бюджетно-фінансової
дисципліни є неправомірною в частині п.
2.2, п. 2.14 та частково в п.2.3 та п.2.10.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Стосовно п.2.2 Вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області від 11 січня 2013 р. №05-14/48, слід
зазначити наступне.

Судами встановлено, що 04.01.2011 року ПП
"Бронкс" укладено із Лебединським
дочірнім агролісогосподарським
підприємством "Лебединський
агролісгосп" договір поставки товару
№3, згідно умов якого позивач
зобов'язаний поставити брус
чотирьохкантний. На виконання вимог
умов договору поставки товару №3 від 4
січня 2011р. ДП "Лебединський
агролісгосп" відвантажено згідно
видаткової накладної №А-369 від 19 жовтня
2011р. ПП "Бронкс" пиломатеріали (брус) на
загальну суму 70371,00 грн. Доставка бруса
від ДП "Лебединський агролісгосп" до ПП
"Бронкс" (до м.Маріуполь) проводилася
залізничним транспортом, що
підтверджується накладною №230
залізниці від 19 жовтня 2011р. та
накладною від 19 жовтня 2011р.

В той же час при проведенні приймання
пиломатеріалів (бруса) ПП "Бронкс"
встановлено, що його частина (42,99м3) і
вартістю 38691,00 грн. не відповідає
встановленим вимогам, про що було
складено акт приймання продукції по
якості від 24 жовтня 2011р. У зв'язку з цим
позивачем досягнуто домовленості з ПП
"Бронкс" про повернення вибракуваної
частини брусу для його подальшої
переробки.

Зазначені пиломатеріали (брус) в
кількості 42,99м3 перевезений до міста
Харкова, що підтверджується
товарно-транспортними накладними
серія 02 ААА №044292 від 5 грудня 2011р. на
суму 15480,00 грн. та серія 02 ААА №044294 від 13
грудня 2011р. на суму 23211,00 грн., а всього
на суму 38691,00 грн. Після отримання даних
пиломатеріалів (бруса) вони були
перероблені в інші пиломатеріали, про
що був складений акт від 23 березня 2012р.
Перероблені пиломатеріали (брус), в
результаті яких був отриманий брус
менших розмірів, згідно видаткової
накладної №150 від 23 березня 2012р. на суму
29430.00 грн. був направлений до ПП "Бронкс".

Таким чином, зазначені матеріали були
повернуті Лебединському дочірньому
агролісогосподарському підприємству
"Лебединський агролісгосп", що
підтверджується матеріалами справи,
отже зазначений пункт вимоги є
неправомірним, оскільки не ґрунтується
на обставинах, які відповідають
дійсності.

Стосовно п.2.14 Вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області від 11 січня 2013 р. №05-14/48, слід
зазначити наступне.

Судами встановлено, що підставою
прийняття зазначеної вимоги є висновок
відповідача, що підприємством
здійснювались нарахування особам за
період з 01.01.2012р. по 30.09.2012р. та сплачені
компенсації за невикористану
відпустку в сумі 75481,13 грн., які на
момент нарахування цих виплат не
перебували у трудових відносинах з
установою.

Стаття 11 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та п.2.1. Інструкції про
порядок нарахування та сплати єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 27 вересня 2010р. №21-5 дає
визначення осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному - страхуванню.

Відповідно до п.1 ч.1. ст.4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначає
перелік осіб, які є платники єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а саме: 1)
роботодавці: підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб -
підприємців), у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ і організацій,
інших юридичних осіб, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами; фізичні
особи - підприємці, зокрема ті, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців);
фізичні особи, які забезпечують себе
роботою самостійно, та фізичні особи,
які використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту);
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, військові частини та
органи, які виплачують грошове
забезпечення, допомогу по тимчасовій
непрацездатності, допомогу у зв'язку з
вагітністю та пологами, допомогу або
компенсацію відповідно до
законодавства, - для осіб, зазначених у
пунктах 9-14 цієї частини.

Згідно п.2.2.12 Інструкції зі статистики
заробітної плати, затвердженої наказом
Держкомстату України від 13 січня 2004р.
№5,зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 січня 2004р. за №114/8713
визначено, що оплата за
невідпрацьований час це: оплата, а
також суми грошових компенсацій
у разі невикористання щорічних
(основної та додаткових) відпусток та
додаткових відпусток працівникам, які
мають дітей, у розмірах, передбачених
законодавством; оплата додаткових
відпусток (понад тривалість,
передбачену законодавством), наданих
відповідно до колективного договору;
оплата додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням та творчих відпусток; оплата
додаткових відпусток, що надаються
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"; суми
заробітної плати, що зберігаються за
основним місцем роботи працівників, за
час їхнього навчання з відривом від
виробництва в системі підвищення
кваліфікації та перепідготовки кадрів;
суми, нараховані особам, які проходять
навчання (підготовку) для роботи на
щойно введених у дію підприємствах за
рахунок коштів, передбачених у
загальних кошторисах будівництва;
оплата спеціальної перерви в роботі у
випадках, передбачених законодавством,
оплата пільгового часу неповнолітнім;
оплата працівникам, які залучаються до
виконання державних або громадських
обов'язків, якщо вони виконуються в
робочий час; оплата
працівникам-донорам днів обстеження,
здавання крові та відпочинку, що
надаються після кожного дня здавання
крові, або днів, приєднаних за бажанням
працівника до щорічної відпустки;
оплата, що зберігається за
працівником, який підлягає медичному
огляду, за основним місцем роботи за
час перебування в медичному закладі на
обстеженні; оплата простоїв не з вини
працівника.

Виходячи з наведеного, норми, на які
зроблені посилання в Акті ревізії від 28
грудня 2012р. та вимозі, ніяким чином не
регулюють порядок нарахування та
сплату страхових внесків. Крім того,
відповідачем не зазначено, які саме
вимоги чинного законодавства були
порушені позивачем під час нарахування
та сплати страхових внесків.

Отже, позивачем правомірно нарахована
компенсація за невикористану
відпустку працівникам у місяці,
протягом якого вони перебували у
трудових відносинах з підприємством, а
тому нарахування страхових внесків та
єдиного внеску здійснювалося згідно з
чинним законодавством.

Таким чином, п.2.14 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області щодо проведення перерахунку та
відповідних взаємозвірок щодо сум
єдиного соціального внеску та
повернути зайво сплачені кошти в сумі
27863,73 грн. (зарахувати в рахунок
майбутніх платежів) є не правомірним.

Стосовно пунктів 2.3 та 2.10 вимоги
Державної фінансової інспекції в
Сумській області №05-14/48 від 11.01.2013 р.,
слід зазначити наступне.

Відповідно ст.2 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи .

Згідно з п. 49 Порядку проведення
інспектування державною фінансовою
інспекцією, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №550 від
20.04.2006 року, у разі коли діями чи
бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
орган служби ставить вимоги перед
керівником об'єкта контролю та органом
його управління щодо пред'явлення
цивільних позовів до винних осіб

Відповідно до ст.130 Кодексу законів про
працю України працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.
При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути покладена незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена
відповідальність за шкоду, яка
відноситься до категорії нормального
виробничо-господарського риску, а
також за не одержані підприємством,
установою, організацією прибутки і за
шкоду, заподіяну працівником, що
перебував в стані крайньої
необхідності.

Працівник, який заподіяв шкоду, може
добровільно покрити її повністю або
частково. За згодою власника або
уповноваженого ним органу працівник
може передати для покриття заподіяної
шкоди рівноцінне майно або поправити
пошкоджене.

Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про
працю України не одержані або списані в
доход держави прибутки з підстав,
пов'язаних з неналежним виконанням
працівником трудових обов'язків (так
само як і інші неодержані прибутки) не
можуть включатися до шкоди, яка
підлягає відшкодуванню.

Судами встановлено, що виявлені
відповідачем порушення фінансової
дисципліни не призвели до заподіяння
позивачеві прямих збитків,
відшкодування яких має здійснюватися
за рахунок винних
матеріально-відповідальних осіб.

З огляду на зазначене, п.2.3 вимоги
Державної фінансової інспекції в
Сумській області №05-14/48 від 11.01.2013 р. в
частині в іншому випадку шкоду в сумі
6545,46 грн. покрити за рахунок осіб,
винних у не проведенні претензійно -
позовної роботи по поверненню коштів у
порядку та розмірі, встановленого ст.
ст. ст. 130-136 Кодексу законів про працю
України та п.2.10 вимоги Державної
фінансової інспекції в Сумській
області №05-14/48 від 11.01.2013 р. в частині в
іншому випадку шкоду в сумі 6545,46 грн.
покрити за рахунок осіб, винних у
зайвому нарахуванні та виплаті
заробітної плати у порядку та розмірі,
встановленого ст. ст. ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України є
неправомірними і підлягають
скасуванню.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищенаведене суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли до вірних
висновків про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої і апеляційної інстанцій
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державної фінансової
інспекції в Сумській області
відхилити.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

(підписи)

З оригіналом згідно

помічник судді
М.В. Дрибас