Справа № П/811/597/14
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
Справа № П/811/597/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі судді
Черниш О.А., за участю секретаря
судового засідання Побочій О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді
адміністративну справу за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(надалі - ФОП ОСОБА_1) звернувся до суду з
позовом до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області (надалі -
Кіровоградська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області) про визнання
протиправним та скасування рішення
№ від 08.02.14.

Позов мотивовано тим, що відповідачем
проведено документальну виїзну
планову перевірку позивача, за
результатами якої складено акт
№64/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 06.02.14, яким
установлено заниження чистого
оподатковуваного доходу, на який
нараховується єдиний внесок, на 90947
грн., що призвело до несплати єдиного
соціального внеску в сумі 31558,61 грн. З
цих підстав відповідачем винесено
спірне рішення № від 08.02.14, яким
позивачу донараховано 31558, 61 грн.
єдиного внеску та застосовані штрафні
санкції в розмірі 3852, 29 грн. Позивач,
доводячи правомірність декларування
ним витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, зокрема включення
до складу витрат операційної
діяльності вартості придбаних
запасних частин та шин для
транспортних засобів, а також
визначення чистого оподатковуваного
доходу, як бази нарахування єдиного
внеску, просить суд визнати
протиправним та скасувати спірне
рішення.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві,
та надані у справу матеріали і
документи.

Представники відповідача у письмових
запереченнях та у судовому засіданні
позовні вимоги не визнали, посилаючись
на правомірність висновків акту
перевірки та спірного рішення, яким
позивачу за порушення п.2 ч.1 ст.7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" донараховано
податкове зобов'язання з єдиного
внеску та застосовано штраф. З цих
підстав просили суд у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши та оцінивши надані докази,
суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець з 30.08.05, знаходиться
на податковому обліку в
Кіровоградській ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області, перебуває на
загальній системі оподаткування, є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Посадовою особою Кіровоградської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Кіровоградській
області у період з 20.01.14 по 30.01.14
проведено документальну виїзну
планову перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.11 по 31.12.12, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.01.11 по 31.12.12, за результатами
якої складено акт №64/11-23-17-01/НОМЕР_1 від
06.02.14. (а.с. 8 - 42).

Висновками акту перевірки встановлено
зокрема порушення позивачем п.2 ч.1 ст.7
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" -
визначено суму податкового
зобов'язання з єдиного внеску на
загальну суму 31558, 61 грн., у т.ч. за 2011 рік
- 13928, 45 грн., за 2012 рік - 17630,16 грн.

На підставі цього акту Кіровоградською
ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській
області винесено рішення № від
08.02.14 про застосування штрафних санкцій
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску. Вказаним рішенням застосовано
до позивача штрафні санкції у розмірі 3
852, 29 грн., які протягом 10 робочих днів з
дня отримання рішення підлягають
перерахуванню (сплаті) до
Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області в сумі 35 410, 90
грн. (а.с. 7)

Отримавши вказане рішення 12.02.14 (а.с. 73)
та не погодившись з ним, позивач
звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначає Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (надалі - Закон).

За визначенням, наведеним у пункті 2
частини 1 статті 1 Закону, єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4
Закону платниками єдиного внеску є
зокрема фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Платники єдиного внеску, зазначені у
пунктах 2 - 14 частини 1 цієї статті, є
застрахованими особами відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.
(частина 2 статті 4 Закону).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2
статті 6 Закону платник єдиного внеску
зобов'язаний: своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону
встановлено, що для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, єдиний
внесок нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Відповідно до частини 11 статті 8 Закону
єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини 1
статті 4 цього Закону, встановлюється у
розмірі 34,7 відсотка визначеної
пунктами 2 та 3 частини 1 статті 7 цього
Закону бази нарахування єдиного
внеску.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону
передбачено, що обчислення єдиного
внеску здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Обчислення єдиного внеску органами
доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом, здійснюється
на підставі актів перевірки
правильності нарахування та сплати
єдиного внеску, звітності, що подається
платниками до органів доходів і зборів,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суми виплат (доходу), на
суми яких (якого) відповідно до цього
Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 13
Закону органи доходів і зборів мають
право зокрема проводити перевірки на
підприємствах, в установах і
організаціях, у фізичних осіб -
підприємців бухгалтерських книг,
звітів, кошторисів та інших документів
про нарахування, обчислення та сплату
єдиного внеску, достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру, отримувати необхідні
пояснення, довідки і відомості (зокрема
письмові) з питань, що виникають під час
такої перевірки. Документальні та
камеральні перевірки проводяться у
порядку, встановленому Податковим
кодексом України

Судом установлено, що у ході
документальної перевірки позивача
виявлено факт заниження ним чистого
оподатковуваного доходу, як бази
нарахування єдиного внеску, на 90 947 грн.
(у т.ч. за 2011 рік - на 40139, 63 грн., за 2012 рік -
на 50807, 37 грн.), що призвело до заниження
єдиного внеску на 31558, 61 грн. (у т.ч. за 2011
рік - 13928, 45 грн., за 2012 рік - 17 630, 16 грн.).

У зв'язку з цим в акті перевірки
№64/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 06.02.14 відповідач
визначив позивачу суму податкового
зобов'язання з єдиного внеску на
загальну суму 31 558, 61 грн. Крім того,
виніс спірне рішення № від 08.02.14,
яким на підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" застосував до
позивача штрафні санкції в розмірі 3852,
29 грн. Як вбачається з наданого
відповідачем розрахунку штрафних
санкцій по податкових зобов'язань по
ЄСВ, до сплати визначено 35 410, 90 грн.
грошового зобов'язання по ЄСВ, у т.ч.
основного платежу - 31 558, 61 грн., штрафних
санкцій - 2852, 29 грн. (а.с. 64).

Суд не погоджується з визначенням
донарахованої суми єдиного внеску у
31558,61 грн. як податкового (грошового)
зобов'язання з єдиного соціального
внеску.

Так, відповідно до пп. 14.1.39, 14.1.156 п.14.1
ст.14 Податкового кодексу України
податкове зобов'язання - це сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк); грошове зобов'язання
платника податків - це сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Воднораз, згідно з пунктом 1.3 статті 1
Податкового кодексу України цей Кодекс
не регулює питання погашення
зобов'язань зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Натомість за визначенням, наведеним у
пункті 6 частини 1 статті 1 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", виключно яким
визначається порядок нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску,
сума єдиного внеску, яка своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені цим Законом, обчислена
органом доходів і зборів у випадках,
передбачених цим Законом, є недоїмкою.

Відтак, сума 31558,61 грн., обчислена
відповідачем в акті перевірки
№64/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 06.02.14, є недоїмкою
зі сплати єдиного внеску у розумінні
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Статтею 25 Закону передбачені заходи
впливу та стягнення, які
застосовуються до платників єдиного
внеску.

Відповідно до частин 2, 3 статті 25 Закону
у разі виявлення своєчасно не
сплачених сум страхових внесків
платники єдиного внеску зобов'язані
самостійно обчислити ці внески і
сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією
статтею.

Суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Згідно з частиною 4 статті 25 Закону
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного
внеску подається до органу доходів і
зборів вищого рівня у письмовій формі
протягом десяти календарних днів, що
настають за днем отримання платником
єдиного внеску вимоги про сплату
єдиного внеску, з повідомленням про це
органу доходів і зборів, який прийняв
вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає
скаргу платника єдиного внеску,
зобов'язаний прийняти вмотивоване
рішення та надіслати його платнику
єдиного внеску протягом 30 календарних
днів, наступних за днем отримання
скарги, на адресу платника єдиного
внеску поштою з повідомленням про
вручення або надати йому під розписку.
Якщо протягом цього строку вмотивоване
рішення органом доходів і зборів не
надсилається платнику єдиного внеску,
така скарга вважається повністю
задоволеною на користь платника
єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з
єдиного внеску встановлюється
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і
зборів не досягнуто, платник єдиного
внеску зобов'язаний сплатити суми
недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
календарних днів з дня надходження
рішення відповідного органу доходів і
зборів або оскаржити вимогу до органу
доходів і зборів вищого рівня чи в
судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом доходів і
зборів, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
орган доходів і зборів надсилає в
порядку, встановленому законом, до
підрозділу державної виконавчої
служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці
дев'ятому цієї частини, орган доходів і
зборів також має право звернутися до
суду з позовом про стягнення недоїмки.
При цьому заходи досудового
врегулювання спорів, передбачені
законом, не застосовуються.

Частиною 11 статті 25 Закону установлені
штрафні санкції, які застосовуються
органом доходів і зборів до платника
єдиного внеску.

Так, згідно з пунктом 3 частини 11 статті
25 Закону за донарахування органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску на платника єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.13 №455, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 19.09.13 за
№1622/24154, затверджено Інструкцію про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (надалі -
Інструкція №455). Ця Інструкція визначає
процедуру нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
страхувальниками, визначеними Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", нарахування і
сплати фінансових санкцій, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
коштів органами доходів і зборів.

Абзацом 2 пункту 6.3 розділу VI Інструкції
№455 передбачено, що органи доходів і
зборів надсилають платникам вимогу про
сплату недоїмки, зокрема у випадку,
якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності платника про
суми доходу (прибутку) фізичних осіб -
підприємців чи осіб, які забезпечують
себе роботою самостійно, свідчать про
донарахування сум єдиного внеску
органами доходів і зборів у
повідомленнях-розрахунках, де
визначено суми єдиного внеску, які
підлягають доплаті.

Відповідно до абзацу 5 пункту 6.3 розділу
VI Інструкції №455 у випадку,
передбаченому абзацом другим цього
пункту, вимога надсилається одночасно
з актом документальної перевірки
платника єдиного внеску або актом про
суми розбіжностей щодо сум доходу
(прибутку), заявлених у звітності до
органу доходів і зборів та
задекларованих у річній податковій
декларації фізичними особами -
підприємцями чи особами, які
забезпечують себе роботою самостійно,
або повідомленням-розрахунком на всю
суму донарахованого єдиного внеску.

Згідно з пунктом 6.4. розділу VI
Інструкції №455 вимога про сплату боргу
формується на підставі актів
документальних перевірок, звітів
платника про нарахування єдиного
внеску та облікових даних з карток
особових рахунків платників за формою
згідно з додатком 4 до цієї Інструкції
(для платника - юридичної особи) або за
формою згідно з додатком 5 до цієї
Інструкції (для платника - фізичної
особи).

Пунктами 6.5, 6.6 розділу VI Інструкції №455
передбачено, що протягом десяти
календарних днів із дня одержання
вимоги про сплату недоїмки платник
зобов'язаний сплатити зазначені у
вимозі суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Відповідно до пункту 7.1 розділу VІI
Інструкції №455 за порушення норм
законодавства про єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до платників, на
яких згідно із Законом покладено
обов'язок нараховувати, обчислювати та
сплачувати єдиний внесок,
застосовуються фінансові санкції
(штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Підпунктом 3 пункту 7.2 розділу VІI
Інструкції №455 передбачено, що
відповідно до частини одинадцятої
статті 25 Закону до платників,
визначених підпунктами 1 - 4 пункту 2.1
розділу II цієї Інструкції, органи
доходів і зборів застосовують штрафні
санкції: за донарахування органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Для розрахунку зазначеного штрафу
кількість звітних періодів
розраховується, починаючи з місяця, на
який припадає термін подання звітності
за період, за який донараховано
(обчислено) суми єдиного внеску, та
закінчуючи місяцем, на який припадає
отримання таким платником акта
перевірки від органу доходів і зборів
або в якому він подав звітність, де
зазначено такі донараховані суми.

При цьому складається рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску за формою згідно з додатком 10 до
цієї Інструкції.

Підставою для прийняття відповідного
рішення є акт перевірки платника
єдиного внеску.

Аналіз норм чинного законодавства
свідчить, що базою для визначення
штрафу за донарахування органом
доходів і зборів своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на
підставі п.3 ч.11 ст.25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", пп.3 п.7.2 розд. VІI
Інструкції №455, є саме сума
донарахованого єдиного внеску,
обчислена органом доходів і зборів,
тобто сума недоїмки.

Донарахування єдиного внеску органом
доходів і зборів здійснюється шляхом
винесення вимоги про сплату недоїмки,
яка формується на підставі акту
документальної перевірки, за формою
згідно з додатком 4 (5) до Інструкції №455.
У разі незгоди платника з розрахунком
суми недоїмки він вправі оскаржити
вимогу про сплату єдиного внеску
(недоїмки), як рішення суб'єкта владних
повноважень, в адміністративному або
судовому порядку.

Між тим, як установлено судом, така
вимога відповідачем на підставі акту
перевірки №64/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 06.02.14 не
виносилася та позивачу для узгодження
не направлялася, що позбавило його
можливості оскаржити суму
донарахованого єдиного внеску,
обчислену відповідачем в 31 558, 61 грн.

Відтак, суд прийшов до висновку, що
оскільки відповідачем у встановленому
порядку не визначена сума недоїмки
шляхом винесення вимоги про її сплату,
нарахування штрафної санкції на суму
цієї недоїмки та включення цієї
недоїмки до сплати у спірному рішенні
про застосування штрафних санкцій,
суперечить положенням Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та Інструкції
№455.

Відповідно до частин 1, 3 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень належить перевіряти, чи
прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, із якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як роз'яснив Пленум Вищого
адміністративного суду України у
пункті 1 постанови №2 від 06.03.08 "Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ", з огляду на
зазначену норму під час розгляду
спорів щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень суди незалежно від
підстав, наведених у позовній заяві,
повинні перевіряти їх відповідність
усім зазначеним вимогам.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом установлено, що спірне рішення
прийнято відповідачем не на підставі
та не у спосіб, що передбачені законом,
без урахування усіх обставин, що мали
значення для його прийняття.
Відповідачем правомірність цього
рішення суду не доведена, тому позов
про визнання його протиправним та
скасування підлягає задоволенню.

Згідно з частиною статті 94 КАС України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). З огляду на
задоволення позову, суд вважає за
необхідне присудити позивачеві з
Державного бюджету України здійснені
ним судові витрати у сумі 182, 70 грн. (а.с.
2).

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 94, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області № від
08.02.14.

Присудити фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 з Державного бюджету України
судовий збір у сумі 182, 70 грн.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня отримання її копії
апеляційної скарги, з одночасним
надісланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
О.А. Черниш