Справа № К/9991/19997/11-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/19997/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Кошіля В.В., Лосєва А.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції

на постанову Господарського суду
Волинської області від 16 червня 2009 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року

у справі №05/100/42-2А (№ 46356/09/9104)

за позовом приватного підприємця
ОСОБА_1

до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції

про визнання нечинним в частині
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватний підприємець ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернувся до суду з позовом до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції (далі -
відповідач) про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення №
/1 від 22 квітня 2008 року в частині
визначення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у розмірі
44029,06 грн., з яких: 29352,71 грн. - основного
платежу, 14676,36 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій (в редакції заяви
про уточнення позовних вимог від 20
травня 2009 року).

Постановою Господарського суду
Волинської області від 16 червня 2009 року
позов задоволено. Визнано нечинним
податкове повідомлення-рішення
Луцької ОДПІ №/1 від 22 квітня 2008
року в частині визначення суми
податкового зобов'язання за п платежем:
податок на додану вартість у розмірі
44029,06 грн., в тому числі: 29352,71 грн. -
основного платежу, 14676,36 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій. В частині
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення від 18 березня 2008
року провадження у справі закрито.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року постанову Господарського суду
Волинської області від 16 червня 2009 року
залишено без змін.

В касаційній скарзі Луцька ОДПІ,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Господарського суду Волинської
області від 16 червня 2009 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року і ухвалити нове судове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Луцька ОДПІ провела виїзну планову
документальну перевірку дотримання
вимог податкового законодавства
підприємцем ОСОБА_1 за період з 23
листопада 2005 року по 30 вересня 2007 року,
за результатами якої був складений акт
від 26 листопада 2007 року № 293/17-235/НОМЕР_1.

За висновками акта перевірки позивачем
були порушені вимоги підпункту 7.3.1
пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого підприємцю
донараховано податкові зобов'язання з
податку на додану вартість за квітень
2006 року на 22021,50 грн., за травень 2007 року
на 30268,50 грн., на підставі якого
приватному підприємцю ОСОБА_1 було
винесене податкове
повідомлення-рішення про визначення
податкових зобов'язань (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) у
розмірі 52290,00 грн., яке оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку.

В процесі адміністративного
оскарження Луцька ОДПІ провела виїзну
позапланову документальну перевірку
дотримання вимог податкового
законодавства підприємцем ОСОБА_1 за
період з 23 листопада 2005 року по 30
вересня 2007 року, за результатами якої
був складений акт від 05 березня 2008 року
№ 51/17-235/НОМЕР_1, за результатами якої
були встановлені аналогічні порушення,
про які вказано в акті планової
перевірки, результати якої оформлені
актом від 26 листопада 2007 року №
293/17-235/НОМЕР_1, а саме: заниження
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у квітні 2006 року на
суму 14681,00 грн. та у травні 2007 року на
суму 20179,00 грн.

Зокрема, у актах планової та
позапланової перевірок було вказано,
що в ході проведення аналізу руху
коштів по розрахунковому рахунку
суб'єкта господарювання було
встановлено, що у квітні 2006 року на
рахунок підприємця від ПП «ТД
«Волиньінтерм» надійшли кошти на
загальну суму 104070,00 грн. (у тому числі
податок на додану вартість - 17345,00 грн.),
а у травні 2007 року - на загальну суму
432968,21 грн. (у тому числі податок на
додану вартість - 72161,00 грн.), тоді як
ОСОБА_1 не у повному обсязі включив до
складу податкових зобов'язань квітня
2006 року та травня 2007 року податок, на
додану вартість, сплачений на його
користь у складі вказаних вище сум.

На підставі вказаних актів перевірок
та з урахуванням процедури
адміністративного оскарження Луцька
ОДПІ прийняла податкове
повідомлення-рішення № /1 від 22
квітня 2008 року, яким згідно з
підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1
статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначила ОСОБА_1
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 52290,00 грн., у тому
числі: 34860,00 грн. - за основним платежем,
17430,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач правомірно
формував податкові зобов'язання,
виходячи з правила першої події, тоді
як податковий орган двічі нарахував
підприємцю податкові зобов'язання з
податку на додану вартість - на дату
надходження на рахунок позивача
попередньої оплати та на поставки
позивачем товару покупцю.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 1.6
статті 1 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин),
податкове зобов'язання - загальна сума
податку, одержана (нарахована)
платником податку в звітному
(податковому) періоді, що визначена
згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті
3 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, виходячи з правила першої
події, у разі здійснення попередньої
оплати за товари постачальником
нараховується податкове зобов'язання з
податку на додану вартість та
виписується податкова накладна, яка
дає право покупцю на податковий кредит.
У разі, якщо першою відбулась подія з
поставки товару, то постачальник також
формує податкові зобов'язання за
фактом поставки.

Таким чином, виходячи з правила першої
події, якщо першої відбулась подія з
перерахування коштів в рахунок оплати
товару - то постачальник формує
податкові зобов'язання на дату оплати,
якщо ж першою відбулась подія з
поставки товару - то постачальник
формує податкові зобов'язання на дату
поставки.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, що Законом України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) не передбачено
обов'язку платника податку двічі
формувати податкові зобовязання за
однією і тією ж операцією тобто як на
дату поставки товару, так і на дату
оплати товару.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
неправомірність висновків податкового
органу щодо обов'язку включення
позивачем до податкових зобов'язань
сум податку на додану вартість,
сплачених покупцем у складі коштів, які
надійшли на рахунок підприємця у
квітні 2006 року та у травні 2007 року,
оскільки у складі таких коштів
покупцем були сплачені як авансові
платежі в рахунок майбутної поставки,
так і кошти в рахунок погашення
заборгованості за поставлений товар,
податкові зобовязання за який
позивачем були сформовані на дату
поставки такого товару.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про
неправомірність оспорюваного
податкового повідомлення-рішення в
частині визначення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у розмірі 44029,06 грн., з яких:
29352,71 грн. - основного платежу, 14676,36 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Луцької ОДПІ підлягає залишенню
без задоволення, а постанова
Господарського суду Волинської
області від 16 червня 2009 року та ухвала
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Господарського суду
Волинської області від 16 червня 2009 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________
Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ В.В. Кошіль

_____________________ А.М. Лосєв