Справа № 814/3565/13-а
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

08 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3565/13-а

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції:
Єнтіна А. П.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Вербицької Н.В.,

Кравченко
К. В.

при секретарі:
Паламарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013р. по справі за позовом
Миколаївського обласного управління
водних ресурсів до Державної
фінансової інспекції в Миколаївській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги від 24.07.2013р.
№14-07-14-14/4940 в частині, зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013р. Миколаївське
обласне управління водних ресурсів
(далі Управління) звернулось в суд із
позовом до Державної фінансової
інспекції в Миколаївській області
(далі ДФІ) про визнання протиправною та
скасування вимоги від 24.07.2013р.
№14-07-14-14/4940 в частині та зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на те, що в період з
29.03.2013р. по 14.06.2013р. ДФІ проведена
планова виїзна ревізія
фінансово-господарської діяльності
Миколаївського обласного управління
водних ресурсів за період з 01.07.10р. по
31.12.12р. За результатами перевірки
складений акт від 20.06.2013р. №14-24/29, в
висновках якого зазначені порушення
норм податкового законодавства
України.

На підставі акту перевірки
24.07.2012р. винесена вимога за №14-07-14-14/4940
про усунення виявлених ревізією
порушень чинного законодавства.

Позивач зазначає, що державним
фінансовим інспектором винесено
передчасні і необґрунтовані висновки,
а саме в частині повернення суми
118,51тис.грн. з нарахуваннями за
незаконно нараховану та виплачену
премію у порядку та розміру,
встановленому чинним законодавством
(п.2 вимоги) та від коригування суми
8808,23грн. зайво перерахованих бюджетних
коштів по взаєморозрахунках із
газопостачальною організацією ПАТ
«Миколаївгаз» (п.3 вимоги). Посилаючись
на зазначені обставини позивач просить
позов задовольнити.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
пункт 2 Вимоги Державної фінансової
інспекції в Миколаївській області від
24.07.2013р. №14-07-14-14/4040 про усунення
порушень в частині повернення суми
коштів 118,51 тис. грн. з нарахуваннями за
незаконно нараховану та виплачену
премію у порядку та розміру,
встановленому ст. ст. 130, 133 Кодексу
законів про працю України.

В задоволені інших позовних вимог
відмовити.

Відшкодовано судові витрати в сумі
17,20грн. з Державного бюджету України на
користь Миколаївського обласного
управління водних ресурсів.

В апеляційній скарзі апелянт
просить постанову суду скасувати,
ухвалити нову постанову, якою у
задоволені позову відмовити,
посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апеляційної скарги, пояснення
на неї, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про
залишення скарги без задоволення,
постанови суду без змін, з наступних
підстав.

За правилами ст.200КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що преміювання працівників
відбувалось у відповідності до
галузевих угод, перевищення
використання бюджетних коштів на
оплату електроенергії та оплату праці
не було.

Вирішуючи спір судова колегія вважає,
що суд першої інстанції повно та
об'єктивно дослідив обставини по
справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції
встановлено, підтверджено матеріалами
справи, що на підставі проведеної
ревізії та за її результатами
складеного акту ДФІ встановлені деякі
порушення чинного законодавства
України стосовно
фінансово-господарської діяльності
Управління. Відповідачем винесена
вимога від 24.07.2013р. за №14-07-14-14/4040 в п.2
якої зазначено про усунення порушень в
частині повернення суми коштів 118,51тис.
грн. з нарахуваннями за незаконно
нараховану та виплачену премію у
порядку та розміру, встановленому
ст.ст.130,133 Кодексу законів про працю
України; в подальшому премії за
економію електроенергії та бюджетних
коштів проводити виключно у
відповідності до Положення про
преміювання фахівців облводресурсів
за надання платних послуг та
замовлення юридичних та фізичних осіб,
а також економію електроенергії та
бюджетних коштів, що виділяються на її
оплату та лише у разі одержання
економії бюджетних коштів; в п.3
зазначено на необхідність від
коригування суми 8 808,23 грн. зайво
перерахованих бюджетних коштів по
взаєморозрахунках із газопостачальною
організацією ПАТ «Миколаївгаз».

Підставою для прийняття такої вимоги
було нарахування та виплата премій
працівникам Управління за рахунок
одержання економії на використання
електроенергії.

Даючи оцінку висновкам ДФІ щодо
порушень, викладених в п.п.2,3 вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що з
метою економії бюджетних коштів на
насосних станціях Управлінням були
встановлені багатотарифні лічильники.

Між Управлінням та ПАТ «Миколаївгаз»
01.02.2011р. укладений договір щодо
закупівлі природного газу, строком дії
до 31.12.2011р. Відповідно до умов договору
ціна за 1000м. куб. газу склала 3128,93грн. в
т.ч. ПДВ, оплата за газ здійснюється
шляхом 100% поточної оплати. На протязі
року додатковими угодами ціна та обсяг
газу, який надавався змінювалися.
Протягом року сторонами укладались
додаткові угоди в частині зміни обсягу
та ціни на природний газ.

Актом ревізії (а.с.17-28) встановлено, що
Управлінням в бухгалтерських
документах первинного обліку
відображено господарську операцію по
отриманню природного газу, яка
фактично не надавалася постачальником.
Позивачем не відображена дебіторська
заборгованість з газопостачання, яку
встановлено за наданою інформацією
постачальника на момент проведення
ревізії.

Здійснена позивачем попередня оплата у
грудні 2011р. у сумі 18011,73грн., згідно
даних ПАТ «Миколаївгаз» продовжувала
рахуватись протягом 2012р. тоді, як по
обліку Управління дебіторська
заборгованість відсутня, відповідно
сплачена сума попередньо оплати за
фактично не спожиті Управлінням обсяги
природного газу, станом на 31.12.2011р.,
31.12.2012р. безпідставно віднесена на
фактичні видатки. Аналогічно,
здійснена попередня оплата у грудні
2012р. у сумі 30866,34грн., яка по обліку
Управління як дебіторська
заборгованість станом на 31.12.2012р. не
рахується, безпідставно віднесена на
фактичні видатки.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
здійснення позивачем операцій з оплати
постачання природного газу, споживання
якого не було, є порушенням вимог
постанови КМУ від 09.10.2006р. «Питання
попередньої оплати товарів, робіт і
послуг, що закуповуються за бюджетні
кошти», якою встановлено, що замовники
мають право передбачити попередню
оплату на строк не більше одного
місяця, та вимог п.6 постанови КМУ від
22.10.2008р. «Про економію державних
коштів» в частині вимоги забезпечувати
зменшення витрат на комунальні послуги
та енергоносії.

Представник позивача, як в суді першої
інстанції, так і під час розгляду
справи в апеляційній інстанції
пояснив, що станом на 30.04.2013р.
взаєморозрахунки з ПАТ «Миколаївгаз»
відкориговані, в бухгалтерському
обліку відновлена дебіторська
заборгованість в сумі 8808,23грн., що
підтверджується актом звіряння
взаєморозрахунків від 01.07.2013р. та від
ображеність її у фінансовій звітності
про заборгованість за бюджетними
коштами. Таким чином, представник
позивача довів, що порушення, зазначене
в п.3 вимоги позивачем вже виконане.

Що стосується п.2 вимоги щодо
повернення суми коштів 118,51тис. грн. з
нарахуваннями за незаконно нараховану
та виплачену премію, то згідно наказів
начальника Управління (а.с.73-92) за
період 2010-2012р.р. премійовано ряд
працівників на загальну суму 118,51тис.
грн. за економію бюджетних коштів,
виділених для сплати за
електроенергію.

З матеріалів справи вбачається, що при
нарахуванні та виплаті премій керівник
Управління керувався колективними
договорами на 2009-2010р. та 2012-2013р., якими
передбачені умови, порядок та розміри
преміювання, а також на Наказом
Міністерства екології та природних
ресурсів України від 02.06.2011р. №185 «Про
умови оплати праці працівників на
основі Єдиної тарифної сітки розрядів
і коефіцієнтів з оплати праці
працівників організацій меліорації і
водного господарства Державного
агентства водних ресурсів України»;
Наказом Державного агентства водних
ресурсів України «Про затвердження
положень щодо преміювання керівників
облводресурсів, БУВР, управлінь
каналів, ГГМЕ (партій) та Бортницького
МУВГ» від 25.07.2011р. №116; дозволами
Державного агентства водних ресурсів
України на виплату премії у межах фонду
заробітної плати та відповідно до
наказів Миколаївського обласного
управління водних ресурсів. При цьому,
згідно умов Галузевої угоди, сума
коштів на преміювання не перевищувала
30% від вартості зекономленої
електроенергії.

Отже ревізією ДФІ не встановлено
перевищення бюджетних коштів
виділених на електроенергію, а також на
оплату праці, у тому числі і на
преміювання працівників Управління

Згідно до Типового положення про
преміювання працівників бюджетних
експлуатаційних водогосподарських
організацій за економію
електроенергії та бюджетних коштів, що
виділяються для сплати за
електроенергію, яка затверджена
Галузевою угодою між Державним
агентством водних ресурсів України і
Профспілкою працівників
агропромислового комплексу України на
2011-2013р.р, передбачено, що економія
коштів визначається як різниця
вартостей спожитої електроенергії на
перекачку води по середньому та
диференційованому за зонами тарифами.
Тобто, відповідно до Типового
положення для преміювання за економію
електроенергії достатньо встановлення
багатотарифних лічильників і
порівняння отриманого результату з
тарифом зі звичайним лічильником.
Фактичної економії коштів для
преміювання Типове положення не
вимагає.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що відсутні підстав вважати, що позивач
допустив порушення вимог чинного
законодавства України при нарахуванні
та виплаті премій за рахунок економії
бюджетних коштів. З урахування
викладеного, судом першої інстанції
встановлено, що позивачем порушень
допущено не було, у зв'язку із чим
підстав для повернення виплачених
118,51тис. грн. не встановлено.

Судова колегія вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено, що
Миколаївське обласне управління
водних ресурсів при виплаті премій за
економію бюджетних коштів діяло в
межах бюджетного фінансування та у
відповідності до галузевих угод,
порушень не допустило.

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права. На думку судової колегії,
викладені у скарзі доводи не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що постанова суду постановлена
з додержанням норм процесуального та
матеріального права, а тому не вбачає
підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.198,200,206КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Миколаївській
області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013р.- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.М. Градовський

Судді:
Н.В. Вербицька

К.В. Кравченко