Справа № 826/15579/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів Пилипенко
О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській
О.В.,

за участю:

представника позивача - Дворака М.Є.,

представника відповідача - Гривнака
А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВХС» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення, за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВХС» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 02 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ВХС» звернулося у суд із позовом
до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, у якому просило визнати
протиправним та скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів
від 10.05.2013 року №100250000/2013/600072/2.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
грудня 2013 року адміністративний позов
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ВХС» під час митного
оформлення товару не було надано
митному органу всіх запитуваних
документів. При цьому, місцевий суд
дійшов висновку, що відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Митним кодексом
України.

Проте, з таким висновком суду не можна
погодитися.

Колегією суддів установлено, що 15.03.2013
року між позивачем та Компанією "VHS PENCERE
AKS. SAN.VE DIS TIC. LTD. STI" (Туреччина) укладено
контракт №01-01-01, предметом якого була
поставка іноземною компанією позивачу
віконної фурнітури, найменування якої,
моделі, види та інші характеристики
визначаються сторонами в додатках до
контракту відносно кожної партії
поставки.

З метою здійснення митного оформлення
товару, ввезеного на підставі
вказаного контракту, позивачем 07.05.2013
року подавалась митна декларація, якою
задекларовано імпорт фурнітури з
недорогоцінних металів та завіс, що
використовуються для вікон,
торгівельної марки VHS, виробництва
компанії "VHS PLASTIK METAL SANAYI VE TICARET A.S."
(Туреччина), в асортименті.

Під час митного контролю у посадової
особи митного органу виникли сумніви
стосовно заявленої митної вартості.

Як було встановлено судом, дані сумніви
в контролюючого органу сформувались на
основі бази даних цінової інформації
ЄАІС ДМСУ, згідно з якою за останні 90
днів, що передували митному оформленню
задекларованого позивачем товару, - за
аналогічними кодами УКТЗЕД було
здійснене митне оформлення товару за
ціною, що є вищою за ціну товару,
визначену позивачем в митній
декларації.

Внаслідок чого відповідачем видано
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№100250000/2013/01017 (а.с. 43). Така відмова
мотивована невірним розрахунком
позивача митної вартості.

Разом з тим, відповідачем було
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів від 10.05.2013 року
№100250000/2013/600072/2. У цьому рішенні
відповідачем зазначено, що митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, оскільки
подані позивачем документи містять
неповні дані, а також у зв'язку з
неподанням декларантом додаткових
документів на письмову вимогу митного
органу згідно з ч. 3 ст. 53 МК України.
Також, зазначено, що митним органом
було відкориговано митну вартість
задекларованих позивачем товарів за
резервним методом. Попередні методи не
застосовані у зв'язку з відсутністю
цінової інформації на ідентичні та
подібні товари, а також через
відсутність основи для віднімання
(додавання) вартості.

Не погоджуючись із таким рішенням
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, позивач звернувся у суд.

Обговорюючи правомірність прийняття
відповідачем спірного рішення, колегія
суддів виходить із наступного.

Основним нормативно-правовим актом,
яким врегульовані спірні
правовідносини є Митний кодекс України
від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний
кодекс України, МК України).

Відповідно до статті 49 цього Кодексу
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50 МК
України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст. 54 МК України передбачено,
що контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

У силу вимог пункту 1 частини 4 статті 54
Митного кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 цієї статті перелічені
документи, які підтверджують митну
вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У силу вимог частини 3 статті 53 Митного
кодексу України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті
54 вказаного Кодексу, митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

За правилами статті 264 Митного кодексу
України якщо митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу, чи з порушенням інших
вимог Митного кодексу України, митний
орган відмовляє у прийнятті такої
митної декларації (ч. 11 ст. 264).

Обґрунтовуючи наявність підстав для
відмови у митному оформленні товарів
за заявленою позивачем в декларації
07.06.2013 року митною вартістю, відповідач
послався на неподання транспортного
(перевізного) документа, який є
обов'язковим для подання згідно п. 6 ч. 2
ст. 53 МК України. Проте, такі твердження
митного органу не відповідають
дійсності та спростовуються змістом
картки відмови в прийнятті митної
декларації (а.с. 43), зі змісту якої
слідує, що позивачем подавались як
документ, що підтверджує вартість
перевезення товару №16 від 30.05.2013 року,
так і договір (контракт) на перевезення
№4405 від 23.05.2013 року. Інших доводів
стосовно не підтвердження складових
митної вартості чи неподання
декларантом передбачених ч. 2 ст. 53
Митного кодексу України документів,
або їх недостовірності, митним органом
не наведено.

У той же час, місцевий суд виходив із
того, що у відповідача були наявні
обґрунтовані сумніви з приводу
правильності визначеної позивачем
митної вартості імпортованих товарів,
які виникли на основі інформації
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи ДМС України. Разом з тим,
будь-яких доказів на підтвердження
зазначеної обставини (витяги з бази
тощо) митним органом не надано.

Також, колегія суддів зазначає, що
висновки суду першої інстанції не
ґрунтуються на матеріалах справи. Так,
місцевим судом було встановлено, що
позивачу (декларанту) під час
проведення консультацій було
запропоновано протягом 10 календарних
днів надати додаткові документи,
передбачені ч. 3 ст. 53 МК України, на
підтвердження митної вартості
задекларованого товару.

Частиною 3 статті 53 МК України
передбачено право митного органу
висунути декларанту письмову вимогу
про надання додаткових документів за
умови, якщо надані ним, згідно частини 2
цієї статті, документи містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Натомість, матеріали справи не містять
доказів складання та направлення
позивачу відповідної письмової вимоги.
Так само, відповідачем не доведено
існування встановлених у зазначеній
юридичній нормі передумов
витребування додаткових документів, а
також не наведено інших доводів з
приводу наявності розбіжностей, які
впливають на кількісні та вартісні
показники оцінюваного товару.

З огляду на викладене, судова колегія
доходить висновку, що відповідачем,
усупереч вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України, не довело обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення.

У статті 57 вказаного Кодексу
закріплені правила застосування
методів визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1
цієї статті, митна вартість
визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК
України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.
Так, відповідно до вказаної правової
норми метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Судова колегія звертає увагу на те, що
митним органом у спірному рішенні
зазначено, що метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції) не застосовується
тому, що декларантом не подано
додаткові документи для підтвердження
митної вартості та у зв'язку із
невиконанням вимог ст. 58 МКУ, а
попередні методи не застосовані у
зв'язку з відсутністю цінової
інформації на ідентичні та подібні
товари, а також через відсутність
основи для віднімання (додавання)
вартості. Відтак, відповідачем
застосовано останній - резервний метод
визначення митної вартості.

Однак, колегія суддів зауважує, що
неможливість застосування іншого, аніж
резервний, методу визначення митної
вартості спростовується самим
відповідачем у посиланнях на дані
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи ДМС України, згідно з якими за
останні 90 днів, що передували митному
оформленню задекларованого позивачем
товару, за аналогічними кодами УКТЗЕД
було здійснене митне оформлення товару
за ціною, що є вищою за ціну товару,
визначену позивачем в митній
декларації.

Колегія суддів наголошує, що у
відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України
саме на суб'єкта владних повноважень
покладається тягар доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності.

З огляду на викладені обставини та
приведені норми, колегія суддів
доходить висновку, що відповідачем не
доведено неможливості застосування
заявленого позивачем методу
визначення митної вартості за ціною
договору, а відтак, і правомірності
спірного рішення.

Отже, колегія суддів погоджується з
доводами, викладеними в
адміністративному позові щодо
протиправності рішення про
коригування митної вартості товарів
від 10.05.2013 року №100250000/2013/600072/2, що є
підставою для його задоволення.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВХС»
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 02 грудня 2013 року
скасувати.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВХС»
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів №100250000/2013/600072/2
від 10.05.2013 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст постанови складено
14 квітня 2014 року.)

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Пилипенко О.Є.

Романчук О.М