Справа № 872/15029/13
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2014 р. справа № 804/6537/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів: Суховарова
А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Криворізької північної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 02
липня 2013 року в адміністративній
справі

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Криворізької північної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 у травні 2013
року звернувся до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 09
січня 2013 року.

Постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 02 липня 2013
року позов задоволено.

Не погодившись з
рішенням суду першої інстанції
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду та прийняти
нову, якою у задоволенні позову
відмовити. Апеляційна скарга
ґрунтується на тому, що судом першої
інстанції не надано належної оцінки
обставинам справи та нормам чинного
законодавства, що призвело до
прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права
та правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів доходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
Криворізькою північною об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області у період з
14.12.2012 по 20.12.2012 було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 щодо взаємовідносин з ТОВ
«РМ-Техно» в лютому-квітні,
червні-серпні 2011 року, за результатами
якої складено Акт № 119/17-211/НОМЕР_2 від 21
грудня 2012 року.

На підставі вказаного
акту відповідачем було прийняте
податкове повідомлення-рішення №
від 09 січня 2013 року, яким ФОП
ОСОБА_1 збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на суму
10039,67 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 1200,54 грн.

Підставою для
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення стали висновки,
викладені в акті перевірки, згідно з
якими угода, укладена ФОП ОСОБА_1 з ТОВ
«РМ-Техно», не була спрямована на
реальне настання правових наслідків, в
результаті чого позивачем у
лютому-квітні, червні-серпні 2011 року
завищено податковий кредит на загальну
суму 10039,67 грн.

В основу таких
висновків ліг Акт ДПІ у Печерському
районі м. Києва «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«РМ-Техно» () щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.02.2010
по 31.08.2011» № 11375/23-3/36591039 від 26.12.2011,
згідно з яким зустрічною звіркою не
підтверджено реальність здійснення
ТОВ «РМ-Техно» фінансово-господарських
операцій з придбання та реалізації
товарів (робіт, послуг) за період, що
перевірявся.

Надаючи оцінку
обґрунтованості висновків податкового
органу та правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
колегія суддів зазначає, що відповідно
до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату товарів
(послуг) або дата отримання платником
податку товарів (послуг), що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту
198.3 статті 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду,
зокрема, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт зазначив,
що в ході перевірки встановлено
відсутність у ФОП ОСОБА_1
товарно-транспортних накладних, актів
прийому-передачі товару, сертифікатів
якості виробника та інших документів,
що містять відомості про товар, що в
свою чергу свідчить про безтоварність
господарських операцій, здійснених з
ТОВ «РМ-Техно». Крім того податковий
орган зазначив про неможливість
одночасного виконання позивачем робіт
та надання послуг контрагентам, що
територіально віддалені (м. Кривий Ріг
та м. Київ).

Проте суд апеляційної
інстанції знаходить не обґрунтованими
такі доводи податкового органу з
огляду на наступне.

Підпунктом 11.1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України № 363 від 14.10.1997,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20 лютого 1998 року за №
128/2568, визначено, що основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Згідно з пунктом 1
вказаних Правил товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704, визначено, що
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Пунктами 2.1 та 2.2 вказаного
Положення встановлено, що первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, тобто факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідальність за несвоєчасне
складання первинних документів і
регістрів бухгалтерського обліку та
недостовірність відображених у них
даних несуть особи, які склали та
підписали ці документи.

Як вбачається з матеріалів
справи між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «РМ-Техно»
було укладено договір поставки
продукції № 34 від 10.01.2011, на виконання
вказаного договору були виписані
податкові та видаткові накладні, а
також проведено оплату товару, що
підтверджується виписками з
розрахункового рахунку позивача.

При цьому колегія суддів
встановила, що вказані первинні
документи складені відповідно до вимог
чинного законодавства, що також не
спростовується апелянтом.

Вищезазначений договір не
був визнаний недійсним в судовому
порядку.

Таким чином суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції, що факт
здійснення ФОП ОСОБА_1 господарських
операцій з ТОВ «РМ-Техно»
підтверджується належними та
достатніми первинними документами
бухгалтерського обліку, що є підставою
для віднесення сум ПДВ, сплачених в
ціні товару, до податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Відсутність ТТН, та
документів, що підтверджують
походження товарів, не може слугувати
єдиною підставою для визнання
безтоварності господарських операцій
за наявності всіх інших обов'язкових та
належно оформлених первинних
документів.

Неможливість
одночасного здійснення позивачем
господарських операцій з
територіально віддаленими
контрагентами спростовується
додатковою угодою № 1 до договору № 115
про надання послуг від 04.01.2011, укладеною
з ПП «Тонгруп», яка міститься в
матеріалах справи.

Щодо посилання
апелянта на Акт ДПІ у Печерському
районі м. Києва «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«РМ-Техно» () щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.02.2010
по 31.08.2011» № 11375/23-3/36591039 від 26.12.2011
колегія суддів зазначає, що зі змісту
даного Акту вбачається, що фактично
первинні документи, які знаходяться у
ТОВ «РМ-Техно», під час перевірки не
досліджувалися, а тому твердження
податкового органу щодо не
підтвердження господарських
правовідносин даного платника
податків з контрагентами не можна
вважати обґрунтованими та доведеними.

Крім того суд зазначає,
що неналежне виконання податкових
зобов'язань контрагентами позивача
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме для цих осіб. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у випадку, коли останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Враховуючи сукупність
викладених обставин колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу
Криворізької північної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 02 липня 2013
року в адміністративній справі №
804/6537/13-а - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складання в
повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 16
січня 2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова