Справа № 681/288/14-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 681/288/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Горгулько
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Полонського районного
суду Хмельницької області від 26 лютого
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у Полонському
районі Хмельницької області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Полонському районі Хмельницької
області про визнання протиправною
відмови в зарахуванні до пільгового
стажу періоду роботи з 28.03.1975 року по
20.04.1983 року в районах Крайньої Півночі
та зобов'язання здійснити такий
перерахунок із зарахуванням одного
року роботи в районах Крайньої
Півночі за один рік і шість місяців.

Постановою Полонського районного суду
Хмельницької області від 26 лютого 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням позивач звернулася з
апеляційною скаргою, в якій просили
скасувати постанову як таку, що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

За приписами ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача та
перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
доказами, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 05 січня 2011 року позивач перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Полонському районі
Хмельницької області та отримує пенсію
за віком. В лютому 2014 року вона
звернулася до відповідача з заявою
перерахунок пенсії із зарахуванням
періоду роботи з 28.03.1975 року по 20.04.1983
року районах Крайньої Півночі із
розрахунку один рік роботи і за один
рік і шість місяців. Листом від 12.02.2014
року відповідач відмовив у задоволенні
вказаної заяви посилаючись на те, що
відповідно до Інструкції про порядок
надання пільг, затвердженою постановою
Держкомпраці і Президії ВЦРПС від
16.12.1967 року № 5203/П-28 та п.5 Указу Президії
Верховної ради СРСР від 10.02.1960 року
пільги по обчсиленню стажу роботи
надавались переведеним, направленим
або запрошеним на роботу в райони
Крайньої Півночі та місцевості
прирівняні до них, з інших місцевостей
країни за умови, що такі працівники
уклали трудові договори на роботу в цих
районах на термін не менше 3 років.

Дана відмова слугувала підставою для
звернення позивачем до суду з даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що в
трудовій книжці позивача відсутня
позначка (штамп) про те, що вона
працюючи в районах Крайньої Півночі
користувалася пільгами, передбаченими
для таких осіб.

Колегія суддів не погоджується з
рішенням суду першої інстанції, проте
вважає, що постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню,
виходячи із наступного.

Судом першої інстанції з записів в
трудовій книжці позивача встановлено,
що вона в період з 28.03.1975 року по 20.04.1983
року працювала на посаді технолога
громадскього харчування відділу
робітничого постачання Карпогоського
ліспрому Пінежського району
Архангельської області.

Вказана місцевість відноситься до
переліку районів Крайньої Півночі та
місцевостей прирівняних до районів
Крайньої Півночі відповідно до Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
червня 1967 року та Постанови Ради
Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року
№1029.

Відповідно до пункту 5 розділу XV
«Прикінцеві положення»Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 9 липня 2003
року N 1058-IV (далі Закон N 1058-IV) період
роботи до 1 січня 1991 року в районах
Крайньої Півночі та місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі колишнього Союзу РСР, а також
на острові Шпіцберген зараховується до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу
застосовується для осіб, які працювали
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, та на яких
поширювалися пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі», постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 «Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі», Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26
вересня 1967 року «Про розширення пільг
для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу
провадиться на підставі трудової
книжки, або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та
користування пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі» передбачено,
що робітникам, які переводяться,
направляються або запрошуються на
роботу в райони Крайньої Півночі і в
місцевості, які прирівнюються до
районів Крайньої Півночі, з інших
місцевостей держави, на умовах
укладення ними трудових договорів на
роботу в цих районах на строк 5 років, а
на островах Північного Льодовитого
океану - два роки, надавати додаткові
наступні пільги: зараховувати один рік
роботи в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, які прирівнюються до
районів Крайньої Півночі, за один рік і
шість місяців при обчисленні стажу,
який дає право на отримання пенсії за
віком і по інвалідності. Пільги, які
передбачені цією статтею, надаються
також особам, які прибули в райони
Крайньої Півночі і в місцевості, які
прирівнюються до районів Крайньої
Півночі, за власним бажанням і які
уклали строковий договір про роботу в
цих районах.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі» передбачено,
що працівникам, які користуються в
даний час пільгами, кожний рік роботи в
районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, які прирівнюються до
районів Крайньої Півночі, до 01 березня
1960 року зараховувати за два роки роботи
при розрахунку стажу для отримання
пенсії за віком, по інвалідності і за
вислугу років, а після 01 березня 1960 року
- за один рік і шість місяців роботи при
обрахуванні стажу для отримання пенсії
за віком і по інвалідності.

Пунктом 3 Указу Президії Верховної Ради
СРСР від 26 вересня 1967 року «Про
розширення пільг для осіб, які працюють
в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» постановлено
скоротити тривалість трудового
договору, який дає право на отримання
пільг, передбачених статтею 5 Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, працюючих в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях, які
прирівнюються до районів Крайньої
Півночі», з п'яти до трьох років.

Отже, відмовляючи позивачу, відповідач
посилався на п.5 Президії Верховної
Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року про
необхідність надання строкових
трудових договорів, проте, відповідач
не звернув у вагу на те, що у вказаному
положенні Указу вказано, що «пільги,
передбачені дійсною статтею, надаються
також особам, які прибули у райони
Крайньої Півночі та в місцевості,
прирівняні до районів Крайньої
Півночі, із власної ініціативи і які
уклали строкові трудові угоди про
роботу у цих районах». Тобто Указ
Президії вказаною нормою розповсюджує
дію Указу не тільки на осіб, які
працювали в районах Крайньої Півночі
за безстроковими трудовими договорами
із винесенням наказу про прийняття у
штат працівника із записом у трудову
книжку, а й на працівників, які
працювали за строковими договорами без
винесення наказу про прийняття у штат
та запису у трудову книжку. Вказана
норма Указу жодним чином не зобов'язує
осіб, які працювали за безстроковими
трудовими договорами, знаходились у
штаті підприємства (установи,
організації) та мали відповідні записи
у трудовій книжці, надавати строкові
трудові договори, які ними взагалі не
укладались.

Таким чином, посилання відповідача на
те, що пільги, встановлені Указом
Президії Верховної Ради Союзу РСР
від10.02.1960 року не розповсюджуються на
позивача, у зв'язку з відсутністю
письмових трудових договорів, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
факт укладання трудового договору з
роботодавцем підтверджується записами
у трудовій книжці.

Крім того, відповідно до п.3 ст. 44 Закону
N 1058-IV органи Пенсійного фонду мають
право вимагати відповідні документи
від підприємств, організацій і окремих
осіб, видані ними для оформлення
пенсії, а також в необхідних випадках
перевіряти обґрунтованість їх видачі
та достовірність поданих відомостей
про осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню, умови їх
праці та інших відомостей,
передбачених законодавством для
визначення права на пенсію.

Відповідно до п. 35 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" затвердженого Постановою
Правління Пенсійного фонду України від
25.11.2005 N 22-1 (далі Порядок N 22-1) у
необхідних випадках посадовими
особами територіальних органів
Пенсійного фонду України надається
допомога щодо одержання відсутніх у
особи документів для призначення
пенсії.

Відповідно до п.38 Порядку № 22-1 орган,
що призначає пенсію, має право
вимагати від підприємств, установ та
організацій, фізичних осіб
дооформлення в трьохмісячний термін з
дня подання заяви прийнятих і
подання додаткових документів, а
також перевіряти в необхідних випадках
обґрунтованість їх видачі.

З огляду на зазначене, відповідач у
разі виникнення в нього сумнівів щодо
записів у трудовій книжці позивача та
недостатності у ній відомостей про
роботу, наділений правом перевірити
та витребувати їх, однак цим правом не
скористався. Крім того, при зверненні
позивача за пенсією не надав
останньому допомоги в одержанні
відсутніх у нього документів, що
відповідно вищевказаних правових норм
являється обов'язком відповідача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
суду першої інстанції на те, що при
винесенні оскаржуваного рішення, ним
не було враховано ч.2 ст.71 КАС України,
відповідно до якої, обов'язок
доказування щодо правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, який є
суб'єктом владних повноважень.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач не надав суду жодного
доказу, який свідчив би про те, що
позивач в спірний період роботи в
районах Крайньої Півночі не
коритсувалася пільгами передбаченими
законом для таких осіб, оскільки
відсутність відповідної позначки в
трудовій книжці позивача, ще не є
підставою вважати, що вона була
позбавлена цих пільг.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що відповідач, при розгляді
заяви позивача про перерахунок пенсії,
не надавши їй допомоги в зборі
документів та не витребувавши
відомостей про її роботу в спірний
період, необхідних для з'ясування того,
чи є підстави для задоволення поданої
заяви, що в свою чергу являється,
покладеним на нього законом обов'язком,
позбавив останню можливості на
реалізацію права щодо отримання пенсії
в більшому розмірі.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції, про те, що
відповідачем правомірно відмовлено в
зарахуванні пільгового страхового
стажу роботи за періоди роботи в
районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі з 28.03.1975 року по 20.04.1983
року з розрахунку один рік за один рік і
шість місяців і вважає, що судом
винесено передчасний висновок про те,
що у позивача відсутнє таке право, а
тому на думку судової колегії, порушене
право позивача слід захисти шляхом
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Полонському районі
Хмельницької області розглянути її
заяву про перерахунок пенсії із
зарахуванням одного року роботи в
районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі за один рік і шість
місяців повторно.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст. 195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково .

Постанову Полонського районного суду
Хмельницької області від 26 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у Полонському
районі Хмельницької області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України у
Полонському районі Хмельницької
області в перерахунку пенсії ОСОБА_2 із
зарахуванням одного року роботи в
районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі за один рік і шість
місяців.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Полонському районі
Хмельницької області повторно
розглянути заяву ОСОБА_2 про
перерахунок пенсії із зарахуванням
одного року роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі за один рік і
шість місяців.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Головуючий
Матохнюк Д.Б.

Судді
Біла Л.М.

Гонтарук В. М.