Справа № 825/1057/14
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1057/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді
- Д'якова В.І.,

за участю секретаря -
Федорок К.М.,

позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
Димніча О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові Чернігівської області про
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Державної казначейської
служби України у м. Чернігові
Чернігівської області, в якому просить
суд зобов'язати відповідача нарахувати
та виплатити йому кошти в сумі 62 грн. 45
коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 18 березня 2014 року
він отримав лист Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові Чернігівської області, яким
йому було відмовлено у виконанні
рішення суду у зв'язку з відсутністю
бюджетних асигнувань. ОСОБА_1 вважає
таку бездіяльність протиправною,
посилаючись на те, що згідно статті 14
КАС України постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Також позивач зазначив, що у рішенні
Європейського Суду з прав людини від 08
листопада 2005 року, у справі «Кечко
проти України», вказано, що
безпідставним є посилання на
відсутність бюджетного фінансування,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена в залежність від
бюджетних асигнувань.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив суд їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні в задоволенні позову просив
відмовити, посилаючись на те, що
Управлінню не встановлені бюджетні
призначення та не надані бюджетні
асигнування для відшкодування судових
витрат, які не сплачені (перераховані)
на рахунок відповідного бюджету. Таким
чином, в Управлінні відсутні
відповідні рахунки, з яких би
здійснювалося таке відшкодування, що
унеможливлює виконання рішення суду.
Також представник відповідача
зазначив, що в порушення п.6 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №
845, у редакції від 30.01.2013 №45, ОСОБА_1 не
подав платіжний документ, який
підтверджує перерахування коштів до
відповідного бюджету.

Вислухавши пояснення сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково.

Судом встановлено, що постановою
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року по справі №825/17/14, яка набрала
законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність
територіального управління МНС
України у Чернігівській області, щодо
не нарахування та невиплати ОСОБА_1
коштів за несення служби у святковий
день у розмірі 90 гривень 56 копійки.
Зобов'язано управління Державної
служби України з надзвичайних ситуацій
у Чернігівській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 кошти за несення
служби у святковий день 15 квітня 2012
року у розмірі 90 гривень 56 копійки.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 понесені судові
витрати в розмірі 62,45 грн. (а.с.13-16).

При цьому, стягуті з Державного бюджету
України судові витрати в розмірі 62,45
грн. становлять суму витрат, пов'язаних
із прибуттям позивача до суду.

27 лютого 2014 року, на виконання рішення
суду, Чернігівським окружним
адміністративним судом видано
виконавчий лист по справі №825/17/14 про
стягнення з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 62,45 грн. судових
витрат (а.с.12).

Як встановлено в судовому засіданні та
не заперечувалось сторонами, 04.03.2014
ОСОБА_1 звернувся до Управління
Державної казначейської служби
України у м. Чернігові
Чернігівської області з заявою щодо
виконання виконавчого листа по справі
№825/17/14, виданого 27.02.2014 Чернігівським
окружним адміністративним судом.

Листом від 11.03.2014 №05-13/502 Управління
Державної казначейської служби
України у м. Чернігові Чернігівської
області відмовила ОСОБА_1 у виплаті з
Державного бюджету України на його
користь судових витрат в сумі 62,45 грн.

При цьому, вказана відповідь
мотивована тим, що Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» не
передбачено окремих бюджетних
призначень на виконання рішень судів
стосовно здійснення відшкодування
судових витрат. Тому, відповідні
рахунки, з яких би здійснювалося таке
відшкодування, в Управлінні Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові Чернігівської області не
відкриті (а.с.3).

Даючи правову оцінку обставинам
справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 87
Кодексу адміністративного судочинства
України судові витрати складаються із
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом
справи, належать, зокрема, витрати
сторін та їхніх представників, що
пов'язані із прибуттям до суду (частина
2 статті 87 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Частиною 3 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року по справі №825/17/14, яка набрала
законної сили, постановлено стягнути з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 понесені судові витрати в
розмірі 62,45 грн. та зазначено, що вони
складаються з витрат, пов'язаних з
прибуттям позивача до суду.

Відповідно до частини 1 статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Згідно з частини 2 статті 3 Закону
України «Про виконавче провадження»,
рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами Державного казначейства
України в установленому Кабінетом
Міністрів України порядку.

Відповідно до п. 1 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевого бюджетів або бюджетних
установ затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №
845 (далі - Порядок №845) цей Порядок
визначає механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Відповідно до п. 6 Порядку №845 у разі
прийняття рішення про стягнення коштів
стягувач подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб: заяву про виконання такого
рішення із зазначенням реквізитів
банківського рахунка, на який слід
перерахувати кошти, або даних про
перерахування коштів у готівковій
формі через банки або підприємства
поштового зв'язку, якщо зазначений
рахунок відсутній; оригінал
виконавчого документа; судові рішення
про стягнення коштів (у разі наявності);
оригінал або копію розрахункового
документа (платіжного доручення,
квитанції тощо), який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

Як встановлено п. 20 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевого бюджетів або бюджетних
установ у разі коли рахунок, з якого
необхідно здійснити безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів, на дату прийняття
виконавчого документа про стягнення
надходжень бюджету до виконання або
надходження інформації, зазначеної у
пункті 18 цього Порядку, змінено у
зв'язку з внесенням змін до відповідних
нормативно-правових актів, безспірне
списання таких коштів здійснюється із
зміненого рахунка, на якому
обліковуються надходження бюджету та
на який в поточному бюджетному періоді
зараховується відповідний вид
надходжень, з урахуванням пропозицій
органу, що контролює справляння
надходжень бюджету.

Якщо законом відповідний вид
надходжень у поточному бюджетному
періоді не передбачений, безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів здійснюється з рахунка, на
якому обліковуються кошти за кодом
доходів бюджету «Інші надходження».

З системного аналізу викладеного
вбачаться, що саме органам
казначейства надано право безспірного
списання коштів з рахунка, на якому
обліковуються кошти доходів бюджету.

Суд не бере до уваги посилання
представника відповідача на те, що
ОСОБА_1 не виконав вимоги п. 6 Порядку,
оскільки не подав платіжний документ,
який підтверджує перерахування коштів
до відповідного бюджету з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 87 Кодексу
адміністративного судочинства України
до судових витрат, які відшкодовуються
із Державного бюджету України належать
зокрема витрати на правову допомогу, на
відрядження, витрати сторін та їхніх
представників, що пов'язані із
прибуттям до суду тощо, які до
державного та місцевого бюджету
відповідно до чинного законодавства не
перераховуються та як доходи
відповідних бюджетів не обліковуються.

Проте, іншим державним органам, окрім
органів казначейства, повноважень щодо
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів на підставі
виконавчих документів не надано.

Відповідно до статті 124 Конституції
України рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим для
виконання.

Стаття 6 Конвенції «Про захист прав
людини і основоположних свобод», яка
ратифікована Законом України від 17.07.1997
гарантує неухильність виконання
рішення суду громадянами, юридичними
особами та всіма органами влади
України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Відповідно до
частини 1 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Рішенням Європейського Суду з прав
людини від 09.01.2013 у справі «Волков проти
України» за заявою № 21722/11, визначено,
що в країнах повинен діяти принцип
правової визначеності, який зобов'язує
держави здійснювати реалізацію прав та
їх захист шляхом прийняття
законодавства з чітким правовим
визначенням спірних правовідносин,
уникаючи правових прогалин та колізій.
Відсутність правової визначеності в
спірних правовідносинах не може бути
підставою в обмеженні гарантованих
законодавством прав громадянина.

Водночас, відповідно до частини 2
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Згідно статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
при вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково. У разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, орієнтований
перелік яких визначений у вказаній
статті. При цьому суд може прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

З метою забезпечення повного захисту
прав, свобод та інтересів позивача та
враховуючи те, що питання щодо
нарахування ОСОБА_1 коштів в сумі 62,45
грн. вже вирішено постановою
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року по справі №825/17/14, яка набрала
законної сили, суд вважає за необхідне
вийти за межі позовних вимог та
зобов'язати Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові Чернігівської області
прийняти до виконання виконавчий лист
по справі №825/17/14, виданий
Чернігівським окружним
адміністративним судом 27 лютого 2014
року.

На підставі частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судом при вирішенні вищевказаного
адміністративного позову було взято до
уваги положення частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів суду
правомірність прийнятого рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню
частково.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові Чернігівської області
прийняти до виконання виконавчий лист
по справі №825/17/14, виданий
Чернігівським окружним
адміністративним судом 27 лютого 2014
року.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
В.І. Д'яков

З оригіналом згідно.

Суддя
В.І. Д'яков