Справа № 826/9452/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 4» до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві, третя особа - ОСОБА_2
про визнання протиправними дій та
скасування реєстрацій декларацій, за
апеляційними скаргами Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві, ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 10 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рада 4» звернулося у
суд із позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, за участю третьої особи -
ОСОБА_2, в якому, з урахуванням
уточнених вимог, просило визнати
протиправними дії відповідача щодо
реєстрації декларації третьої особи
про початок виконання будівельних
робіт від 05.02.2013 року №КВ05 та
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації від 26.03.2013 року №КВ 67
та скасувати їх реєстрацію.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
грудня 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
відповідач та третя особа подали
апеляційні скарги, в яких просять
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню, з таких підстав.

Так, суд першої інстанції дійшов
висновку, що декларації третьої особи
містили недостовірні дані, а проведене
нею будівництво є самовільним, відтак
їх реєстрація підлягає скасуванню.

Проте, з таким висновком суду не можна
погодитися.

Колегією суддів установлено, що 05.02.2013
року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
м. Києві зареєстровано декларацію
ОСОБА_2 про початок виконання
будівельних робіт із реконструкції
квартири АДРЕСА_1. Вказана декларація
зареєстрована за №КВ5.

26.03.2013 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
м. Києві зареєстровано декларацію
ОСОБА_2 про готовність вищезазначеного
об'єкта реконструкції до експлуатації.
Вказана декларація зареєстрована за
№КВ67.

Не погоджуючись із діями органу
архітектурно-будівельного контролю
щодо згаданих реєстрацій декларацій,
ТОВ «Рада 4» звернулося у суд з вимогами
щодо їх скасування з визнанням
протиправними дій відповідача.

Надаючи оцінку обставинам справи,
висновкам суду першої інстанції та
доводам апеляційних скарг, колегія
суддів виходить із наступного.

Частиною 2 статті 55 Конституції України
кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

За частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Колегія суддів наголошує, що право на
судовий захист, гарантоване
Конституцією України (ст. 55), закріплене
ст. 6 КАС України, має лише та особа, яка
є суб'єктом (носієм) порушених прав,
свобод чи інтересів. Тож для того, щоб
особі було надано судовий захист
(шляхом задоволення вимог
адміністративного позову), суд повинен
встановити, що особа дійсно має право,
свободу чи інтерес, про захист яких
вона просить, і це право, свобода чи
інтерес порушені відповідачем.

При цьому, загальними положеннями
Кодексу адміністративного судочинства
України закріплено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ (ч. 1
ст. 2 КАС України).

З аналізу наведеного вбачається, що
об'єктом захисту в адміністративному
судочинстві є права, свободи та
інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб. Отже захист
таких є наступним, тобто передбачає
наявність відповідного права, свободи
чи інтересу у особи.

Як убачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рада 4» є юридичною
особою, зареєстрованою 11.09.2002 року
Дарницькою районною в м. Києві
державною адміністрацією, про що
внесено відповідний запис до ЄДРПОУ.
Основним видом економічної діяльності
позивача є комплексне обслуговування
об'єктів.

Згідно статуту ТОВ «Рада 4» створене
шляхом виділення із ТОВ «Рада». ТОВ
«Рада 4» є правонаступником прав та
обов'язків ТОВ «Рада» в частині
договірних відносин по обслуговуванню
будинку АДРЕСА_1

Колегією суддів установлено, що
будинок АДРЕСА_1 третьою особою по
справі - ОСОБА_2, реєстрації декларації
якої оскаржуються ТОВ «Рада 4».

Як зазначає ТОВ «Рада 4» у позові, воно є
експлуатуючою організацією, що надає
житлово-комунальні послуги з утримання
будинку, споруд та прибудинкової
території мешканцям вищезгаданого
будинку, в тому числі ОСОБА_2

Позивач стверджує, що при реєстрації
спірних декларацій названої особи про
початок виконання будівельних робіт та
введення в експлуатацію об'єкта із
реконструкції квартири АДРЕСА_1
органом архітектурно-будівельного
контролю не було враховано, що
зазначені роботи проведені самовільно
у приміщенні будинку, що належить на
праві спільної сумісної власності
іншим власникам житлових і нежитлових
приміщень багатоквартирного будинку.

Відповідно до положень частини 2 статті
382 та частини 2 статті 383 Цивільного
кодексу України власникам квартири у
дво- або багатоквартирному житловому
будинку належать на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно статті 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» власник
приміщення, будинку, споруди, житлового
комплексу або комплексу будинків і
споруд (далі - власник) - фізична або
юридична особа, якій належить право
володіння, користування та
розпоряджання приміщенням, будинком,
спорудою, житловим комплексом або
комплексом будинків і споруд,
зареєстроване у встановленому законом
порядку.

Статтею 23 вказаного Закону
встановлено, що власник має право
тримати на балансі та управляти
належним йому майном, а також має право
доручати повністю або частково
розпоряджатися та управляти належним
йому майном відповідно до закону та
договору балансоутримувачу або
управителю. У разі спільної власності
кількох співвласників рішення щодо
утримання на балансі та/або управління
майном приймається відповідно до
закону.

За визначенням цього Закону
балансоутримувачем є власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Враховуючи приведені норми, колегія
суддів доходить висновку, що
проведенням реконструкції частини
нежитлових приміщень
багатоквартирного будинку, які
перебувають у спільній сумісній
власності власників квартир та
нежитлових приміщень у такому, могли би
бути порушені права останніх, або ж
балансоутримувача цього будинку,
відносини з яким оформлені відповідним
договором.

Однак, матеріали справи не містять
доказів перебування у власності ТОВ
«Рада 4» квартир чи приміщень у будинку
АДРЕСА_1, а також укладання договору із
його співвласниками, яким
передбачалась передача будинку на
баланс товариства для його утримання
та виконання інших, передбачених
законом, функцій.

Та обставина, що позивач не є власником
житлових чи нежитлових приміщень
згаданого будинку, та що з ним не
укладався договір як з
балансоутримувачем та, відповідно, не
передавалось нерухоме майно на баланс,
підтверджується листом ТОВ «Рада 4»
№658/04/30 від 05.03.2012 року, копія якого
наявна в матеріалах справи. В ході
розгляду адміністративної справи
позивачем не надано суду доказів
протилежного.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу, що відносини з приводу оспорення
права власності чи неналежного
користування таким правом підлягають
розгляду в порядку цивільного та
господарського судочинства (в
залежності від суб'єктного складу
учасників спору).

Дії Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві щодо реєстрації поданих
фізичною особою декларацій мають
індивідуально-правовий характер та
спрямовані виключно на реалізацію
зазначеною особою прав у сфері
містобудування. Відтак, ТОВ «Рада 4» не
може являтись учасником спірних
правовідносин, а тому право вимоги у
спірному випадку йому не належить.

Таким чином, позивачем не доведено які
саме його законні права чи інтереси
порушені оскаржуваними діями органу
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що ТОВ «Рада 4» звернулося до
адміністративного суду з вимогами, які
не можуть ним висуватись, адже предмет
оскарження не впливає на його права,
свободи чи інтереси.

З огляду на вищенаведене, у задоволенні
адміністративного позову має бути
відмовлено з підстав, викладених у
зазначеній постанові.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що доводи апеляційних скарг
знайшли своє підтвердження, а рішення
суду постановлене з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві, ОСОБА_2
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10 грудня 2013 року
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову Товариству з обмеженою
відповідальністю «Рада 4» відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Пилипенко О.Є.

Романчук О.М