Справа № 437/1269/14-а
Суддя: Кравченко Н. О.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 437/1269/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
Ленінський районний суд м. Луганська у
складі:

головуючого: судді Кравченко Н.О.,

при секретарі: Савченко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася з позовом до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради про визнання
дій неправомірними, мотивуючи свої
вимоги тим, що вона має на утриманні
малолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та з 24.02.2012 перебуває на обліку у
Департаменті з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради, як особа,
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового страхування. На
теперішній час вона отримує від
відповідача допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі, який складає 130,00 грн. на
місяць. Вважає дії відповідача щодо
відмови в перерахунку та виплаті їй
вказаної допомоги неправомірними,
оскільки відповідно до чинного
законодавства допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом. Просила суд
визнати дії Департаменту з питань
праці та соціального захисту населення
Луганської міської ради щодо відмови в
перерахунку та виплати їй допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку неправомірними та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей віком до 6 років на
відповідний період, з 24.02.2012 по
ІНФОРМАЦІЯ_2, з урахуванням проведених
виплат.

Позивач в судове засіданні не
з'явилася, просила суд розглянути
справу за її відсутності.

Представник відповідача - Департаменту
з питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради у
судове засідання не зявився, надав
заперечення в яких заперечував проти
задоволення позову, посилаючись на те,
що відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного
кодексу України будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі з бюджету можна
здійснювати лише за наявності
відповідного бюджетного призначення.
Департаменту доведені бюджетні
асигнування лише для виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку на 2013 рік. Відповідно
до ст. 4 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" покриття
витрат на виплату державної допомоги
сім'ям з дітьми здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України у
вигляді субвенцій до місцевих
бюджетів. З 01.01.2008 року допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку як застрахованим так і
не застрахованим особам призначається
та виплачується згідно Закону України
"Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
зі змінами та Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 1751 від
27.12.2001 зі змінами внесеними Постановою
від 22.02.2008 № 57. Також відповідач вважає,
що посилання позивача у своїй позовній
заяві на Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням", є
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки згідно Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
втратами, зумовленими похованням"
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги, що надаються за цим Законом, є
окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян, що здійснюється Фондом
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності. Таким чином,
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
визначені повноваження по наданню
матеріального забезпечення та
соціальних послуг застрахованим
особам саме Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, а не Департаменту.
Повноваження органів соціального
захисту населення по призначенню і
виплаті усіх видів державної допомоги
сім'ям з дітьми визначені ст. 5 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми". Виплата допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку проводиться Позивачу у розмірі,
встановленому Законом України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми", та
Законом України "Про Державний бюджет
України на відповідний рік", отже
Департамент прав, свобод та інтересів
Позивача не порушував. На підставі
вищевикладеного, представник
відповідача просила суд відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.02.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 за період з 24.02.2012 по
26.07.2013 були залишені без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу на підставі
заявленого позову та з урахуванням
наданих сторонами доказів, оцінивши їх
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, згідно
свідоцтва про народження дитини є
матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з
чим перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та отримує грошову допомогу як
застрахована особа у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у розмірі 130
грн., виплату якої здійснює у зв'язку з
перерозподілом функціональних
повноважень згідно розпорядження
Луганського міського голови від 27.12.2012
№ 560 "Про забезпечення виконання
повноважень у сфері праці та
соціального захисту населення" з 01.01.2013
Департамент з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради, що
підтверджується довідкою
відповідача (а.с. 7, 15).

В грудні 2013 року позивач зверталася до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради з питання
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом, на що
отримала відмову відповідача (а.с. 6-9).

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей визначає Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням" (далі - Закон № 2240).

Статтею 1 Закону № 2240 визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, передбачає матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною, дитиною-інвалідом,
хворим членом сім'ї), вагітності та
пологів, догляду за малолітньою
дитиною, часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із народженням дитини,
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Згідно ст. 2 Закону № 2240 страховий
випадок - подія, з настанням якої
виникає право застрахованої особи або
членів її сім'ї на отримання
матеріального забезпечення або
соціальних послуг за цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 29, 42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
право на матеріальне забезпечення та
соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, мають застраховані
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням
страхового випадку в період роботи
(включаючи і час випробування та день
звільнення), якщо інше не передбачено
законодавством.

Одним із принципів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням є державні гарантії
реалізації застрахованими особами
своїх прав.

Право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
№ 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-III, який поширював свою
дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб. Розмір допомоги також
визначався цими Законами. Зокрема,
статтею 43 Закону № 2240-III було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40- 44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40- 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону №
2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15
Закону № 2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року №
1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки ані Законом України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік", ані
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік", не встановлювалось
на 2011 та на 2012 роки іншій, ніж у Законі №
2240-III розмір допомоги, а положення
Постанови КМУ № 1751 "Про порядок
призначення та виплати державної
допомоги сім`ям з дітьми" від 27.12.2001 було
затверджене саме на виконання Закону №
2811-ХІІ "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми" (п.1), то застосовувати зазначену
постанову Кабінету Міністрів України
до особи, яка застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування не
можливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Правова позиція застосування норм
матеріального права також
підтверджена Верховним Судом України у
його постановах від 11 грудня 2012 року у
справі за позовом фізичної особи до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Золотоніської міської ради
Черкаської області (номер ЄДРСР 28332586)
та від 25 грудня 2012 року у справі за
позовом фізичної особи до Управління
праці та соціального захисту населення
Ленінської районної у місті Донецьку
ради (номер ЄДРСР 28332590), які, відповідно
до приписів статті 244 -2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є обов'язковими для всіх судів
України.

За приписами частини другої статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" та Законом України
"Про Державний бюджет України на 2014 рік"
також не встановлювалися іншій розмір
вказаного виду допомоги ніж у Законі
України № 2240.

Прожитковий мінімум (відповідно до ст. 1
Закону України "Про прожитковий
мінімум") - вартісна величина
достатнього для забезпечення
нормального функціонування організму
людини, збереження його здоров'я набору
продуктів харчування, а також
мінімального набору непродовольчих
товарів та мінімального набору послуг,
необхідних для задоволення основних
соціальних і культурних потреб
особистості.

Згідно ст 7. Закону України "Про
державний бюджет України на 2013 рік"
прожитковий мінімум для дітей віком до
6 років складає - з 1 січня - 972 гривні, з 1
грудня - 1032 гривні.

Згідно ст 7. Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік"
прожитковий мінімум для дітей віком до
6 років складає - з 1 січня - 1032 гривні.

Позивачка отримує допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі меншому від
законодавчо встановленого
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років.

Тобто, своїми діями відповідач порушив
права позивача на гарантовану державою
матеріальну підтримку материнства та
належний соціальний захист, який
гарантується державним соціальним
забезпеченням, що має забезпечувати
рівень життя, не нижчий від
прожиткового мінімуму.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
суд приходить до висновку щодо
задоволення позовних вимог, оскільки
спір виник щодо виплати допомоги особі,
яка застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Разом з тим, позивачка просить суд
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату допомоги по
догляду за дитиною, до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей віком до 6 років на
відповідний період, по ІНФОРМАЦІЯ_2 з
урахуванням проведених виплат.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У зв'язку з вищевикладеним, у порядку
адміністративного судочинства захисту
підлягають лише ті права, свободи та
інтереси, які вже були порушені, а не ті,
які можуть бути порушені в майбутньому,
тому вимоги позивачки щодо
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку у
період з моменту винесення рішення до
ІНФОРМАЦІЯ_2 року не підлягають
задоволенню.

Згідно ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України (
або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа). За таких
обставин, судові витрати підлягають
стягненню на користь позивача з
місцевого бюджету Луганської міської
ради пропорційно задоволених вимог.

Керуючись Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням", Законом України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми", ст. 22
Конституції України, ст. ст. 2, 6-10, 17, 104,
105, 128, 158-163, 186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту
з питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради, про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради щодо відмови в
перерахунку та виплаті ОСОБА_1 допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей віком до 6 років.

Зобов'язати Департамент з питань праці
та соціального захисту населення
Луганської міської ради здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей віком до 6 років на
відповідний період, з 24.02.2012 по 20.02.2014 з
урахуванням проведених виплат.

Стягнути з місцевого бюджету
Луганської міської ради на користь
ОСОБА_1 витрати зі сплати судового
збору у сумі 34 (тридцять чотири) гривень
41 (сорок одна) копійок.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Ленінський районний суд м. Луганська.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
Н.О. Кравченко