Справа № 2а-2544/10/0770
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/52256/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Закарпатській області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25 липня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до завідувача Верхнє -
Латорицького сектору охорони
навколишнього природного середовища
Росола Василя Васильовича про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії, - в с т
а н о в и л а:ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом до завідувача Верхнє -
Латорицького сектору охорони
навколишнього природного середовища
Росола Василя Васильовича про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2012
року постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 17
травня 2011 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов
задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність
завідувача Верхнє-Латорицького
сектору охорони навколишнього
природного середовища Росола Василя
Васильовича щодо ненадання ОСОБА_4
висновку щодо погодження проекту
відведення на зміну цільового
призначення земельної ділянки площею
0,1833 га, розташованої в урочищі
«Біласовиця» с. Солочин Свалявського
району Закарпатської області, яка
належить ОСОБА_4.

Зобов'язано завідувача
Верхнє-Латорицького сектору охорони
навколишнього середовища Росола
Василя Васильовича надати ОСОБА_4
висновок щодо погодження проекту
відведення на зміну цільового
призначення земельної ділянки площею

0,1833 га, розташованої в урочищі
«Біласовиця» с. Солочин Свалявського
району Закарпатської області, яка
належить ОСОБА_4, із земель
сільськогосподарського призначення
для ведення особистого селянського
господарства на землі для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища в Закарпатській
області звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що позивачу на
праві власності належить земельна
ділянка в урочищі «Біласовиця» с.
Солочин Свалявського району площею 0,
1833 га для ведення особистого
селянського господарства.

Рішенням Cолочиської сільської ради
Свалявського району 43 сесії 2 скликання

від 22 листопада 2005 року за заявою
позивача надано дозвіл ОСОБА_4 на
виготовлення проекту зміни цільового
призначення земельної ділянки площею
0,1833 га в урочищі «Біласовиця»
с.Солочин, Свалявського району із
земель для ведення особистого
селянського господарства до земель
житлової та громадської забудови, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд.

Позивач заявами від 14 жовтня 2009 року та
від 22 жовтня 2009 року зверталась до
відповідача щодо надання висновку про
зміну цільового призначення земельної
ділянки із земель
сільськогосподарського призначення на
землю для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд.

Відповідачем під час розгляду справи
було надано до суду копію висновку про
відмову в погодженні зміни цільового
призначення земельної ділянки від 27
жовтня 2009 року, а також копію журналу
вихідної кореспонденції із записом
№1504 від 27 жовтня 2009 року про
направлення позивачу листа.

Не отримавши від відповідача висновку,
та вважаючи його бездіяльність
протиправною, позивач звернулась до
суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем бездіяльності допущено
не було.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
відповідачем не надано належних
доказів на підтвердження того, що заяви
позивача були розглянуті у
встановлений законом строк, та того, що
про результати розгляду заяв позивача
повідомлено належним чином.

Такі висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними з огляду на
таке.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до положень статті 20
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Зміна цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель,
які перебувають у власності громадян
або юридичних осіб, здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку зміни
цільового призначення земель, які
перебувають у власності громадян або
юридичних осіб, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 квітня 2002 року №502 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) Зміна цільового
призначення земельної ділянки
проводиться за поданням заяви
(клопотання) її власника до сільської,
селищної, міської ради, якщо земельна
ділянка розташована в межах населеного
пункту, або районної
держадміністрації, якщо земельна
ділянка розташована за межами
населеного пункту.

До заяви (клопотання) додаються: копія
державного акта на право власності на
земельну ділянку; для громадянина -
власника земельної ділянки - копія
паспорта (серія, номер паспорта, коли і
ким виданий та місце проживання), для
юридичної особи - власника земельної
ділянки - копія статуту (положення) та
копія свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи; документи
щодо встановлених обмежень (обтяжень)
та земельних сервітутів на
використання земельної ділянки;
обгрунтування необхідності зміни
цільового призначення земельної
ділянки із зазначенням її розміру.

Пунктом 3 вищезазначеного Порядку
визначено, що сільська, селищна, міська
рада або районна держадміністрація
розглядає заяву (клопотання) і в разі
згоди на зміну цільового призначення
земельної ділянки дає дозвіл на
підготовку проекту її відведення:

- складання проекту відведення
земельної ділянки, якщо зміні
цільового призначення підлягає її
частина;

- перепогодження проекту відведення
земельної ділянки з відповідними
органами виконавчої влади, якщо зміні
цільового призначення підлягає вся
земельна ділянка.

Відповідно до пункту 6 Порядку проект
відведення земельної ділянки
погоджується або перепогоджується з
органом земельних ресурсів,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органом містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини, а також
підлягає державній землевпорядній
експертизі, після якої замовник подає
проектні матеріали відповідно до
сільської, селищної, міської ради або
до районної держадміністрації для
прийняття рішення.

Порядком погодження природоохоронними
органами матеріалів щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок,
затвердженим наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 5 листопада 2004
року №434 визначено механізм погодження
природоохоронними органами вибору
земельних ділянок для розміщення
об'єктів, місць розташування об'єктів
та проектів відведення земельних
ділянок (далі - матеріали щодо
вилучення (викупу), надання земельних
ділянок) щодо усіх категорій земель
незалежно від форм власності чи
користування.

Відповідно до пункту 1.2 Загальних
положень цей Порядок поширюється на
Мінприроди, утворені в його складі
урядові органи державного управління,
спеціально уповноважений орган
виконавчої влади у сфері охорони
навколишнього природного середовища в
Автономній Республіці Крим,
територіальні органи та спеціальні
підрозділи (далі - природоохоронні
органи).

Так, судами встановлено, що
відповідачем 27 жовтня 2009 року за
результатами розгляду заяви ОСОБА_4 про
надання висновку щодо погодження
проекту відведення земельної ділянки
для зміни цільового призначення надано
висновок №1504/08.

Разом з тим, постановляючи рішення у
справі, суди не встановили, який
порядок встановлений для інформування
заявника про результати розгляду заяв
про погодження проектів відведення
земельних ділянок та видачу
відповідних висновків, та чи дотримано
його відповідачем.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до положень статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з вимогами частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає, що судами неповно
з'ясовані обставини справи, - а тому
постановлені рішення не можна вважати
законними і обґрунтованими, та
постановленими з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що постановлені
у справі рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню, а справа - поверненню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Закарпатській
області задовольнити частково.

Постанову постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 17
травня 2011 року та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду

від 25 липня 2012 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до
завідувача Верхнє - Латорицького
сектору охорони навколишнього
природного середовища Росола Василя
Васильовича про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії -
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: