Справа № 802/686/14-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

09 квітня 2014 р.
Справа № 802/686/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Крисько Ілони Володимирівни

представника позивача:
Бойко Л.В.

представника відповідача:
Бубели Н.А.

представника третьої особи:
Білоконь Р.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні клопотання про закриття
провадження у справі

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна", третя особа без самостійних
вимог на стороні позивача Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Вінницькій області

до: Головного управавління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області

про: визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії щодо перерахування коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду надійшов позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "ОТП Факторинг
Україна", третя особа без самостійних
вимог на стороні позивача Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у до Головного управавління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити дії щодо
перерахування коштів.

Ухвалою суду від 17.03.2014р. відкрито
провадження у справі.

27 березня 2014 року представником
відповідача заявлено клопотання про
закриття провадження у справі,
оскільки справу не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства.

Представник позивача не погодилась з
мотивами заявленого клопотання з
підстав, що викладені в письмових
запереченнях, які знаходяться в
матеріалах справи. Просила суд
відмовити в задоволенні вказаного
клопотання.

Представник третьої особи щодо
задоволення клопотання про закриття
провадження не заперечувала.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши думку представників
сторін, з'ясувавши фактичні обставини
та оцінивши докази, які мають юридичне
значення для вирішення клопотання
відповідача про закриття провадження у
справі, приходить до наступних
висновків.

З матеріалів справи видно, що на
виконанні відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області перебуває виконавчий лист
№2-5662/10, виданий 31.08.2010р. Ленінським
районним судом м. Вінниці про стягнення
з ОСОБА_5 на користь ТОВ "ОТП Факторинг
Україна" боргу у сумі 313 361,96 грн.

10.10.2013р. головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Вінницькій області видано
розпорядження №21565776/5 від 10.10.2013 р. про
перерахування на користь ТОВ "ОТП
Факторинг Україна" кошти в сумі
115574,14грн як погашення боргу.

Відділом примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Вінницькій
області направлено до Головного
управління державної казначейської
служби у Вінницькій області платіжне
доручення №1013 від 22.10.2013 р. про
перерахування на користь позивача
коштів в сумі 115574,14грн. Проте, як
зазначає позивач, вказане платіжне
доручення не виконано органом
Державної казначейської служби у
строк, встановлений п. 8.4 ст. 8 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні".

Позивач вважає, що такими діями Головне
управління ДКС України у Вінницькій
області грубо порушує вимоги п. 8. 4. ст. 8
зазначеного вище Закону, та як наслідок
порушуються права та законні інтереси
ТОВ "ОТП Факторинг Україна", оскільки
невиконання платіжного доручення №1013
від 22.10.2013 р. не дає можливості
останньому розпоряджатися належними
йому коштами, що завдає значної шкоди.

В ході розгляду клопотання представник
відповідача пояснила, що мотиви
адміністративного позову щодо
невиконання платіжного доручення
обгрунтовуються бездіяльністю
Головного управління ДКС України у
Вінницькій області як банківської
установи, а не як суб'єкта владних
повноважень при здійснення ним владних
управлінських функцій, а тому спори
учасників системи переказів повинні
вирішуватись в межах господарського
судочинства, а не адміністративного, що
є підставою для закриття провадження у
справі.

З письмових доказів, що містяться в
матеріалах справи, видно, що між
Головним управлінням Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області та Головним
управлінням юстиції у Вінницькій
області укладений договір про
здійснення розрахунково-касового
обслуговування №28 від 15 грудня 2011 року.
Згідно п. 1 цього договору Казначейство
відкриває клієнту бюджетний та
небюджетний рахунок (рахунки) та
здійснює його розрахунково-касове
обслуговування відповідно до вимог
законодавства України, в тому рахунку
нормативно-правових актів Державної
казначейської служби України і НБУ.
Крім того, відповідно п. 2.3.2 договору
Казначейство зобов'язується своєчасно
здійснювати розрахункові операції за
дорученням клієнта.

Судом з'ясовано та підтверджено
доказами, які містяться в матеріалах
справи, що відділом примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області направлено до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Вінницькій області
платіжне доручення №1013 від 22.10.2013 р. про
перерахування на користь позивача
коштів в сумі 115574,14грн. Проте вказане
платіжне доручення органом Державної
казначейської служби у строки,
визначені статтею 8 Закону України "Про
платіжні системи а переказ коштів в
Україні", не виконано.

Відповідно до преамбули Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" цей Закон визначає загальні
засади функціонування платіжних
систем і систем розрахунків в Україні,
поняття та загальний порядок
проведення переказу коштів у межах
України, встановлює відповідальність
суб'єктів переказу, а також визначає
загальний порядок здійснення нагляду
(оверсайта) за платіжними системами.

В п. 1. 30 ст. 1 даного Закону визначено, що
платіжне доручення - розрахунковий
документ, який містить доручення
платника банку, здійснити переказ
визначеної в ньому суми коштів зі свого
рахунка на рахунок отримувача. В статті
8 цього Закону встановлені строки
проведення переказу коштів, згідно з
якими банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, в день його
надходження або не пізніше наступного
дня, якщо документ надійшов до банку
після операційного часу (п. 8.1 ст. 8
Закону). Крім того, банки та їх клієнти
мають право передбачити в договорах
інші, ніж встановлені в абзацах першому
та другому цього пункту, строки
виконання доручень клієнтів. В свою
чергу, п. 8.4 ст. 8 Закону визначає строки
виконання банками міжбанківського
переказу, які не повинні перевищувати
трьох операційних днів (для
внутрішньобанківського переказу - двох
операційних днів).

Таким чином, платіжні доручення
клієнтів виконуються банком протягом
цього ж робочого дня або не пізніше
наступного робочого дня і не можуть
перевищувати два операційні дні для
внутрішньобанківського переказу
коштів, а для міжбанківського переказу
коштів не можуть перевищувати три
операційні дні або в інші строки, якщо
це передбачено в договорі.

Суд також зауважує, що розділом VII
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" визначена
відповідальність при здійсненні
переказу коштів. Так, відповідно п. 32.2
ст. 32 Закону у разі порушення банком, що
обслуговує платника, встановлених цим
Законом строків виконання доручення
клієнта на переказ, цей банк
зобов'язаний сплатити платнику пеню у
розмірі 0,1 відсотка суми простроченого
платежу за кожний день прострочення, що
не може перевищувати 10 відсотків суми
переказу, якщо інший розмір пені не
обумовлений договором між ними. У разі
порушення банком, що обслуговує
отримувача, строків завершення
переказу, цей банк зобов'язаний
сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1
відсотка суми простроченого платежу за
кожний день прострочення, що не може
перевищувати 10 відсотків суми
переказу, якщо інший розмір пені не
обумовлений договором між ними. В цьому
випадку платник не несе
відповідальності за прострочення
перед отримувачем. Платник має право на
відшкодування банком, що обслуговує
отримувача, шкоди, заподіяної йому
внаслідок порушення цим банком строків
завершення переказу, встановлених п. 30.
2 ст. 30 цього Закону. Отримувач має право
на відшкодування банком, що обслуговує
платника, шкоди, заподіяної йому
внаслідок порушення цим банком строків
виконання документа на переказ.

Отже, отримувач має право на
відшкодування банком, що обслуговує
платника, шкоди, заподіяної йому
внаслідок порушення цим банком строків
виконання документа на переказ. При
цьому поняття "банк, що обслуговує
платника" визначене п. 1.4 Інструкції
"Про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті", затвердженої
Постановою Правління НБУ №22 від 21.01.04р.
та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 29.03.04 р. за №377/8976, де
вказано, що обслуговуючий банк (банк, що
обслуговує) - банк, у якому відкрито
рахунок учаснику безготівкових
розрахунків та/або який здійснює для
нього на договірних умовах будь-яку з
операцій чи послуг, передбачених
Законом України "Про банки і банківську
діяльність". Обслуговування установ та
організацій, оплата видатків яких
здійснюється з єдиного казначейського
рахунку, виконує також орган Державної
казначейської служби України.

З аналізу наведених вище норм права
можна зробити висновок, що в даному
випадку Головне управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області виступає
обслуговуючим банком та на нього
поширюється дія Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні". Вказана обставина не
заперечувалась також і відповідачем.

Положеннями ст. 1092 ЦК України
визначено, що у разі невиконання або
неналежного виконання платіжного
доручення клієнта банк несе
відповідальність відповідно до цього
Кодексу та закону. У разі невиконання
або неналежного виконання платіжного
доручення у зв'язку з порушенням правил
розрахункових операцій виконуючим
банком відповідальність може бути
покладена судом на цей банк. Якщо
порушення банком правил розрахункових
операцій спричинило помилковий
переказ банком грошових коштів, банк
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу та закону.

Суд зазначає, що банки зобов'язані
виконувати платіжні доручення
клієнтів - фізичних та юридичних осіб -
у встановленому законодавством
України порядку та у встановлені
строки. У разі невиконання або
несвоєчасного виконання платіжних
доручень клієнтів банки несуть
відповідальність передбачену ЦК та
законами України. При цьому, спори,
пов'язані із здійсненням банками
переказу, розглядаються у судовому
порядку.

Як уже зазначалося вище, отримувач має
право на відшкодування банком, що
обслуговує платника, шкоди, заподіяної
йому внаслідок порушення цим банком
строків виконання документа на
переказ. Разом з тим, звертаючись до
суду із позовними вимогами з метою
захисту порушених прав, позивач
просить суд визнати протиправною
бездіяльність стосовно неналежного
виконання (прострочення) та порушення
строків Головним управлінням
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області
платіжного доручення №1013 від 22.10.2013 р.
про перерахування на користь позивача
коштів в сумі 115574,14грн. у зв'язку з
порушенням положень п. 8.4 ст. 8 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні".

Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Таким чином, суд зазначає, що способами
захисту у розумінні ст. 2 КАС України є
звернення до суду з приводу оскарження
рішення, дії чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, але із
застереженням, коли щодо таких рішень,
дій чи бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Враховуючи положення ст. 32 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", де вказано,
що отримувач має право на
відшкодування банком, що обслуговує
платника, шкоди, заподіяної йому
внаслідок порушення цим банком строків
виконання документа на переказ, суд
зазначає, що в даному випадку позивачем
обраний неправильний спосіб захисту
порушеного права, оскільки ухвалення
рішення суду про визнання протиправною
бездіяльності Головного управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області щодо
несвоєчасного виконання платіжного
доручення №1013 від 22.10.2013 р. про
перерахування на користь позивача
коштів в сумі 115574,14грн. не призведе до
захисту порушеного права позивача,
який є основним завданням
адміністративного судочинства. У свою
чергу, позивач не звертався до суду в
порядку ЦПК чи ГПК України із вимогами
про відшкодування шкоди, заподіяної
йому внаслідок порушення
обслуговуючим банком строків
виконання документа на переказ, як це
передбачено ст. 32 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні".

Крім того, суд зауважує, що особа може
звернутися в порядку КАС України лише з
метою захисту прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оскільки в даному випадку, підставою
для звернення до суду слугувало
неналежне виконання (прострочення) та
порушення строків сплати відповідачем
платіжного доручення №1013 від 22.10.2013 р.
про перерахування на користь позивача
боргу, суд не знаходить ознак
публічно-правового спору, оскільки в
даному випадку орган казначейської
служби не здійснював владних
управлінських функцій.

Відповідно п. 1 ст. 157 КАС України суд
закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства. Якщо провадження у справі
закривається з підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої цієї статті,
суд повинен роз'яснити позивачу, до
юрисдикції якого суду віднесено
розгляд таких справ.

При цьому, суд вважає за необхідне
роз'яснити позивачу про його право на
звернення до суду в порядку
господарського судочинства.

На підставі викладеного, керуючись
пунктом 1 частини 1 статті 157, 167, 186, 254 КАС
України суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача -
задовольнити.

Провадження у справі за позовом ТОВ
"ОТП Факторинг Україна", третя особа
без самостійних вимог на стороні
позивача Відділ примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби ГУЮ у Вінницькій
області до Головного управавління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити дії щодо
перерахування коштів - закрити.

Ухвала суду першої інстанції набирає
законної сили в порядку, визначеному
ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186
КАС України, апеляційна скарга на
ухвалу суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвалу було
постановлено в письмовому провадженні
або згідно з частиною третьою статті 160
цього Кодексу, або без виклику особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Дмитришена Руслана Миколаївна