Справа № 820/10696/13-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 р.Справа № 820/10696/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Курило Л.В.,

суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Відкритого акціонерного
товариства "Российские железные
дороги" на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
14.01.2014р. по справі № 820/10696/13-а

за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Российские
железные дороги"

до Харківського прикордонного
загону Державної прикордонної служби
України

про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

04.11.2013 року позивач - Відкрите
акціонерне товариство "Российские
железные дороги" - звернулось до суду
з адміністративним позовом, в якому
просило скасувати постанову про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень № 510150 від
27.06.2013 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.01.2014 року
у задоволенні позову Відкритого
акціонерного товариства "Российские
железные дороги" відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позов в повному
обсязі.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції сторони не прибули, про дату,
час і місце судового засідання
повідомлені своєчасно та належним
чином. Представник позивача надав
клопотання про розгляд справи без його
участі.

Від представника відповідача до суду
апеляційної інстанції надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи. Проте представником
відповідача не подано доказів на
підтвердження поважності причин
неможливості прибути в судове
засідання та документів на
підтвердження зазначених обставин, у
зв'язку з чим вказане клопотання
задоволенню не підлягає.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, переглянувши в межах
апеляційної скарги постанову суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 17 червня 2013 року о 11 год. 35
хв. під час здійснення прикордонного
контролю в пункті контролю "Харків"
потягу №8 сполученням "Севастополь -
Санкт-Петербург", у вагоні №15
прикордонним нарядом Харківського
прикордонного загону виявлено
громадянку Російської Федерації -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка намагалась
перетнути державний кордон по
ксерокопії паспортного документа РФ
НОМЕР_1.

Рішенням від 17.06.2013 року першого
заступника начальника впс "Харків"
громадянці Російської Федерації
відмовлено в перетинанні державного
кордону ( на виїзд). ( а.с.67).

Крім того, співробітниками
прикордонного загону складено
протокол про правопорушення, пов'язане
зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень №
510150 від 17.06.2013 року (а.с. 57-58), який
підписано без зауважень представником
перевізника - провідником потягу ВАТ
"Российские железные дороги"
Лихачьовим Є.О. та вручено останньому
під підпис другий примірник протоколу,
що підтверджується його власноручним
підписом в протоколі.

В протоколі зазначено, що розгляд
справи відбудеться 27.06.2013 року об 11 год.
у приміщенні Харківського
прикордонного закону за адресою:
м.Харків, вул. Клочківська,228.

Постановою №510150 про правопорушення,
пов'язане зі здійсненням перевізником
міжнародних пасажирських перевезень,
прийнятою 27.06.2013 року т.в.о. першого
заступника начальника загону -
начальника штабу Харківського
прикордонного загону за результатами
розгляду справи про правопорушення,
передбачене ч.1 ст.1 Закону України " Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень" (протокол про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень № 510150 від
17.06.2013 року), на ВАТ "Российские железные
дороги" накладено штраф у розмірі 8500,00
грн. (а.с . 60-61).

Не погодившись з постановою № 510150 від
27.06.2013 року, позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано належних
доказів в обґрунтування позовних
вимог. Натомість відповідачем
спростовані доводи позивача щодо
незаконності спірної постанови про
накладення штрафу.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
залізничний транспорт" № 273/96-ВР від
04.07.1996 року, постанови КМ України "Про
затвердження Статуту залізниць
України" від 06.04.1998 № 457 - міжнародне
залізничне сполучення - перевезення
пасажирів, вантажів, багажу,
вантажобагажу та пошти між Україною та
іноземними державами.

Згідно Переліку пунктів пропуску
(пунктів контролю) через державний
кордон України, у межах яких
створюються або можуть створюватися
зони митного контролю, затвердженого
спільним наказом Державної митної
служби України, адміністрації
Державної прикордонної служби України
та Міністерства транспорту та зв'язку
України від 01.06.2005 року № 457/438/270 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 4 липня 2005 р. за № 710/10990,
залізничний пункт контролю через
державний кордон України
"Харків-пасажирський" має категорію
міжнародного.

За змістом Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення, міжнародних пасажирських
перевезень", цей Закон відповідно до
Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
Протоколу проти незаконного ввозу
мігрантів по суші, морю і повітрю, що
доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми
встановлює відповідальність
перевізників за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність, але не
справжність, у пасажирів документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, транзиту, що призвело до
перевезення чи спроби перевезення
пасажирів через державний кордон
України без необхідних документів, а
також визначає порядок застосування
цієї відповідальності.

Згідно ч.1 ст. 1 вказаного Закону,
підприємства (їх об'єднання), установи,
організації, фізичні особи -підприємці,
які здійснюють міжнародні пасажирські
перевезення (далі - перевізники), за
невиконання обов'язку перевірити перед
початком міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення.

Отже, обов'язок щодо перевірки
наявності перед початком міжнародного
пасажирського перевезення у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту Законом
України №2920-ІІІ покладено саме на
підприємства ( їх об'єднання), установи,
організації, фізичних осіб -
підприємців, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення.

Оскільки ВАТ " Российские железные
дороги" здійснює міжнародні
пасажирські перевезення, то до
позивача можливе застосування поняття
"перевізник", що визначено Законом
України "Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень"
та Законом України " Про прикордонний
контроль"

Прикордонний контроль поїздів
міжнародного сполучення здійснюється,
зокрема, у вагонах потягу під час його
стоянки (зупинки) у пункті пропуску
через державний кордон за розкладом
руху.

За загальними правилами укладення
договору перевезення пасажира
посвідчується проїзним документом
(квитком), здача багажу - багажною
квитанцією. Відповідно до договору
перевезення пасажира перевізник
зобов'язаний перевезти пасажира до
пункту призначення з наданням йому
місця в поїзді, а в разі здачі багажу -
доставки багажу у пункт призначення і
видати його уповноваженій на отримання
багажу особі. При цьому, на перевізника,
що уклав договір перевезення, згідно з
яким частина маршруту прямування
проходить по території іноземної
держави, покладаються не лише
зобов'язання по виконанню умов
цивільно-правового договору, а й
обов'язки , пов'язані із вступом у
правовідносини з прикордонними,
митними, тощо органами іноземної
держави.

Укладаючи договір перевезення,
перевізник повинен знати предмет
договору та перевірити наявність у
пасажира документів, відсутність яких
позбавить його ( перевізника)
можливості виконати прийняті на себе
зобов'язання згідно з договором
перевезення. Для контролюючих органів
факт видачі перевізником проїзного
документу свідчить про домовленість
учасників договору перевезення про
істотні умови цього договору.

Справи про правопорушення, передбачені
статтею 1 цього Закону, розглядають
відповідні органи охорони державного
кордону України. Від імені органів
охорони державного кордону України
розглядати справи про правопорушення
та накладати штрафи мають право
начальники органів охорони державного
кордону України та їх заступники.

Права та обов'язки залізниць,
підприємств та організацій
залізничного транспорту визначені в
ст.22 Закону України "Про залізничний
транспорт". Крім обов'язків,
передбачених ст.22 Закону України "Про
залізничний транспорт", перевізник,
відповідно до ст.22-1 цього Закону, при
перевезенні пасажира у міжнародному
сполученні зобов'язаний до початку
перевезення перевірити наявність у
пасажира документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та відмовити у
перевезенні пасажиру, який на його
вимогу не пред'явив необхідні
документи.

Таким чином, саме на перевізника
покладається обов'язок по перевірці
наявності у пасажира документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, що свідчить про те, що
позивачем не був виконаний до початку
перевезення обов'язок перевірити
наявність у пасажира документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, що призвело до спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів.

За змістом ст. 2 Закону №2920-ІІІ справи
про правопорушення, передбачені
статтею 1 цього Закону, розглядають
відповідні органи охорони державного
кордону України. Від імені органів
охорони державного кордону України
розглядати справи про правопорушення
та накладати штрафи мають право
начальники органів охорони державного
кордону України та їх заступники.

Відповідно до п. 2 Положення про пункти
пропуску через державний кордон та
пункти контролю, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 18 серпня 2010 р. N 751, пункт пропуску
через державний кордон - спеціально
виділена територія на залізничних і
автомобільних станціях, у морських і
річкових портах, в аеропортах (на
аеродромах) з комплексом будівель,
споруд і технічних засобів, де
здійснюються прикордонний, митний та
інші види контролю і пропуск через
державний кордон осіб, транспортних
засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
прикордонний контроль" №1710-VI від 05.11.2009
року, перевізник - будь-яка фізична або
юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
діяльність із перевезення пасажирів чи
(та) вантажів через державний кордон.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про прикордонний контроль", паспортні
та інші документи громадян України,
іноземців та осіб без громадянства, які
перетинають державний кордон,
перевіряються уповноваженими
службовими особами Державної
прикордонної служби України з метою
встановлення їх дійсності та
приналежності відповідній особі. При
цьому з'ясовується наявність або
відсутність підстав для тимчасової
відмови особі у перетинанні державного
кордону.

Відповідно до ст. 1 Угоди між Урядом
Російської Федерації та Урядом України
про безвізові поїздки громадян
Російської Федерації та України від
16.01.1997 р. «Громадяни держави однієї
Сторони можуть в'їжджати, виїжджати та
пересуватися територією держави іншої
Сторони без віз з дотриманням правил
перебування і реєстрації, що діють в
цій державі, по документах, що
посвідчують особу і підтверджують
громадянство, зазначених у Додатках 1
та 2 до цієї Угоди».

Додатком 1 Угоди (у формі обміну нотами)
між Кабінетом Міністрів України та
Урядом Російської Федерації про
внесення змін до Угоди між Урядом
України і Урядом Російської Федерації
про безвізові поїздки громадян України
і Російської Федерації від 16 січня 1997
року (Угоду затверджено Постановою КМ
№ 1034 (1034-2007-п) від 08.08.2007р.) встановлено
перелік документів громадян
Російської Федерації для в'їзду,
виїзду, перебування і пересування
територією України.

Згідно Додатку 1 Угоди, документами
громадян Російської Федерації для
в'їзду, виїзду, перебування і
пересування територією України є:
паспорт громадянина Російської
Федерації; паспорт громадянина
Російської Федерації, що посвідчує
особу громадянина Російської
Федерації за межами Російської
Федерації; дипломатичний паспорт,
службовий паспорт, свідоцтво про
народження (для дітей віком до 14 років)
із зазначенням належності до
громадянства Російської Федерації;
паспорт моряка (посвідчення особи
моряка) - за наявності суднової ролі або
витягу з неї; свідоцтво на в'їзд
(повернення) у Російську Федерацію
(тільки для повернення у Російську
Федерацію); льотне свідоцтво члена
екіпажу повітряного судна.

Як правомірно враховано судом першої
інстанції, громадянка Російської
Федерації під час перетину державного
кордону України не надала жодного
документа згідно Переліку документів
громадян Російської Федерації для
в'їзду, виїзду, перебування і
пересування територією України, лише
надала ксерокопію паспортного
документу Російської Федерації.

Вказані обставини підтверджуються
також письмовими поясненнями
провідника вагону Лихачьова Є.О. , який
зазначив, що він під час посадки не
перевірив документи у пасажира. ( а.с.58).

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
доводи позивача стосовно неможливості
застосування до ВАТ "Российские
железные дороги" вимог Закону України
"Про відповідальність перевізників під
час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень" є
необґрунтованими, оскільки відповідно
до преамбули Закону України "Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень" цей Закон прийнято
відповідно до Протоколу про
попередження і припинення торгівлі
людьми, особливо жінками і дітьми, і
покарання за неї та Протоколу проти
незаконного ввозу мігрантів по суші,
морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію
Організації Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми
встановлює відповідальність
перевізників за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність, але не
справжність, у пасажирів документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, транзиту, що призвело до
перевезення чи спроби перевезення
пасажирів через державний кордон
України без необхідних документів, а
також визначає порядок застосування
цієї відповідальності.

Тобто, вказаний Закон прийнято на
підставі міжнародно-правових актів, а
саме: Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
Протоколу проти незаконного ввозу
мігрантів по суші, морю і повітрю, що
доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Стаття 7 ("Прикордонні заходи")
Конвенції Ради Європи про заходи щодо
протидії торгівлі людьми передбачає
наступне: без шкоди для міжнародних
зобов'язань стосовно вільного
пересування осіб Сторони будуть
посилювати, наскільки це можливо, такий
прикордонний контроль, який може бути
необхідним для запобігання й виявлення
торгівлі людьми; кожна Сторона вживає
законодавчих або інших відповідних
заходів для запобігання, наскільки це
можливо, використанню транспортних
засобів, які експлуатуються
комерційними перевізниками, для
вчинення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією; де це
доцільно й без шкоди для відповідних
міжнародних конвенцій такі заходи
включають запровадження обов'язку
комерційних перевізників, зокрема
будь-якої транспортної компанії або
власника чи оператора будь-якого
транспортного засобу, упевнитися, що
всі пасажири мають проїзні документи,
які вимагаються для в'їзду до
приймаючої держави; кожна Сторона
вживає необхідних заходів згідно зі
своїм внутрішнім законодавством для
забезпечення санкцій у випадках
порушення обов'язку, викладеного в
пункті 3 цієї статті; кожна Сторона
вживає таких законодавчих або інших
заходів, які можуть бути необхідними
згідно з внутрішнім законодавством
Сторони для відмови у в'їзді або
анулюванні віз особам, причетним до
здійснення правопорушень, визначених
згідно із цією Конвенцією.

Таким чином будь-яка транспортна
компанія зобов'язана упевнитися, що всі
пасажири мають проїзні документи,
необхідні для в'їзду до приймаючої
держави.

Аналогічна норма передбачена статтею 11
("Заходи прикордонного контролю")
Протоколу про попередження і
припинення торгівлі людьми, особливо
жінками і дітьми, і покарання за неї та
статтею 11 Протоколу проти незаконного
ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю,
що доповнюють Конвенцію Організації
Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, Конвенції Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми.

Виходячи із системного аналізу
вказаних правових норм,
відповідальність перевізника не
обмежується національними ліцензіями,
не залежить від країни, по території
якої здійснюється перевезення.
Комерційний перевізник, у тому числі
будь-яка транспортна компанія або
власник чи водій будь-якого
транспортного засобу, де це потрібно і
без шкоди для відповідних міжнародних
конвенцій, зобов'язаний упевнитися, що
всі пасажири мають проїзні документи,
необхідні для в'їзду до приймаючої
держави, що передбачено міжнародними
нормами вищезазначених документів, в
тому числі при перевезенні по суші.
Таким чином, позивач незалежно від
місця своєї реєстрації як юридичної
особи та наявності ліцензій на
перевезення, виданої уповноваженими
органами України, є перевізником і
потягом № 8 за маршрутом "Севастополь -
Санкт-Петербург" здійснює перевезення
пасажирів через державний кордон
України, тобто здійснює міжнародні
пасажирські перевезення за
міжнародним сполученням.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону
України "Про Державну прикордонну
службу", підрозділам,
військовослужбовцям, а також
працівникам Державної прикордонної
служби України, які відповідно до їх
службових обов'язків можуть залучатися
до оперативно-службової діяльності,
для виконання покладених на Державну
прикордонну службу України завдань
надається право не пропускати через
державний кордон України осіб без
дійсних документів на право його
перетинання.

Враховуючи відсутність у громадянки
Російської Федерації під час
проходження паспортного контролю
документів на право перетину
державного кордону, а саме - паспорту,
колегія суддів вважає, що дії
відповідача, пов'язані з прийняттям
оскаржуваної постанови № 510150 від 27.06.2013
року, кореспондуються з вимогами ч.2 ст.
19 Конституції України.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 14.01.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Российские
железные дороги" залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.01.2014р. по
справі № 820/10696/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.