Справа № 2а-1845/08/0770
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/28146/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Держземагентства у Хустському районі
Закарпатської області на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Держземагентства у
Хустському районі Закарпатської
області, третя особа: Державна
виконавча служба Хустського РУЮ
Закарпатської області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
та стягнення моральної шкоди,

встановила:

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Держземагентства у Хустському районі
Закарпатської області, третя особа:
Державна виконавча служба Хустського
РУЮ Закарпатської області про
стягнення середнього заробітку за час
затримки та стягнення моральної шкоди.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року в задоволені позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2013
року скасовано постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 09 червня 2011
року. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Закрито провадження в
частині позовних вимог щодо стягнення
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення за період з 02.08.2007 по
23.06.2008. Стягнуто з Хустського районного
відділу земельних ресурсів -
правонаступник, якого міськрайонне
управління Держкомзему у м. Хуст і
Хустському районі Закарпатської
області середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 01.07.2008 по 30.11.2009 у
розмірі 18 741,8 грн. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Управління Держземагентства у
Хустському районі Закарпатської
області подало касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 квітня 2013 року скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді -доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду апеляційної
інстанції постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги є необґрунтованими і не дають
підстав, які передбачені статтями 225 - 229
Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування
судового рішення.

Судами встановлено, що Хустським
районним судом 02 серпня 2007 року у
справі №2а-1845/09/0770 визнано нечинним
наказ Хустського районного відділу
земельних ресурсів від 16.04.2007 № 12-к про
звільнення ОСОБА_2 з роботи за власним
бажанням з 16.04.2007 за статтею 38 Кодексу
законів про працю України. Поновлено
ОСОБА_2 на посаді спеціаліста першої
категорії Хустського районного
відділу земельних ресурсів, стягнуто
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу в розмірі 3987,75 грн. В
подальшому 10 червня 2008 року ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду рішення
Хустського районного суду залишено без
змін.

Наказом № 14-к від 23.06.2008 відділу
земельних ресурсів у Хустському районі
на виконання постанови Хустського
районного суду Закарпатської області
від 02.08.2007 ОСОБА_2 поновлено на посаді
спеціаліста І категорії з 02.08.2007 та
виплачено заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 3987,75 грн..

Наказом № 15-к від 01.07.2008 відділу
земельних ресурсів у Хустському районі
звільнено ОСОБА_2 з роботи за невихід на
роботу без поважних причин з 01.07.2008
згідно пункту 4 статті 40 Кодексу
законів про працю України.

У жовтні 2008 року позивач звернувся до
суду та просив визнати наказ № 14 к від 23
червня 2008 року про поновлення на роботі
з 2 серпня 2007 року Хустського районного
відділу земельних ресурсів
протиправним та скасувати його, просив
зобов'язати відповідача негайно
виконати рішення Хустського районного
суду від 2 серпня 2007 року по справі №2а
-822007 року в повному обсязі, визнати
наказ № 15 к від 1 липня 2008 року про
звільнення на підставі пункту 4 статті
40 Кодексу законів про працю України
за невихід на роботу без поважних
причин Хустського районного відділу
земельних ресурсів протиправним та
незаконним, скасувати його.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 30 листопада
2009 року було закрито провадження за
позовними вимогами ОСОБА_2 до
Хустського районного відділу
земельних ресурсів про оплату
вимушеного прогулу з 16 квітня 2007 року
до моменту поновлення його на роботі 2
серпня 2008 року та зобов'язання негайно
виконати рішення Хустського районного
суду від 2 серпня 2007 року у справі №
2а-822007. Зокрема судом зазначено, що
згідно постанови Хустського районного
суду від 2 серпня 2007 року у справі
№2а-822007 за позовом ОСОБА_2 до Хустського
районного відділу земельних ресурсів
про поновлення на роботі та оплату
вимушеного прогулу, вже було вирішено
питання про оплату вимушеного прогулу
за період з 16 квітня по 2 серпня 2007 року.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 30 листопада
2009 року було визнано протиправним та
скасовано наказ начальника Хустського
районного відділу земельних ресурсів
№ 15-к від 01 липня 2008 року та поновлено
ОСОБА_2 на роботі на посаді спеціаліста
першої категорії Хустського районного
відділу земельних ресурсів з 01 липня 2008
року. Дане рішення відповідачем не
оскаржувалося та набрало законної
сили.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції зазначив, що
всі кошти у відповідності до рішення
Хустського районного суду ОСОБА_2 були
виплачені.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та приймаючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що оскільки рішенням суду позивача
було поновлено на роботі проте не було
вирішено питання щодо виплати
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, він має право на
такі виплати.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
щодо обґрунтованості та правомірності
стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_2 середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 235 Кодексу
законів про працю України, у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю
України визначено, що у разі затримки
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення органу, який
розглядав трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

Отже, безперечним є обов'язок
роботодавця сплатити незаконно
звільненому працівнику як середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
так і середній заробіток за час
затримки виконання рішення про
поновлення.

Щодо вимог позивача про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення Хустського
районного суду Закарпатської області
від 02.08.2007 за період з 02.08.2007 по 23.06.2008,
колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної
інстанції, що провадження у цій частині
підлягає закриттю, оскільки ухвалою
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 30.11.2009
провадження за позовними вимогами
ОСОБА_2 до Хустського районного відділу
земельних ресурсів про оплату
вимушеного прогулу з 16.04.2007 до моменту
поновлення його на роботі 02.08.2008 та
зобов'язання негайно виконати рішення
Хустського районного суду від 02.08.2007 по
справі № 2а-822007 року закрито, тому з
врахуванням цих обставин, повторне
звернення з позовними вимогами, що були
предметом оскарження не допускається.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 08.02.1995 затверджено Порядок
обчислення середньої заробітної плати.
Відповідно до пункту 2 зазначеного
Порядку, обчислення середньої
заробітної плати для оплати часу
щорічної відпустки, додаткових
відпусток у зв'язку з навчанням,
творчої відпустки, додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
або для виплати компенсації за
невикористані відпустки провадиться
виходячи з виплат за останні 12
календарних місяців роботи, що
передують місяцю надання відпустки або
виплати компенсації за невикористані
відпустки. Працівникові, який
пропрацював на підприємстві, в
установі, організації менше року,
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за фактичний час
роботи, тобто з першого числа місяця
після оформлення на роботу до першого
числа місяця, в якому надається
відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку. У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

При цьому при обчисленні середньої
заробітної плати у всіх випадках її
збереження включаються: основна
заробітна плата; доплати і надбавки (за
надурочну роботу та роботу в нічний
час; суміщення професій і посад;
розширення зон обслуговування або
виконання підвищених обсягів робіт
робітниками-почасовиками; високі
досягнення в праці (високу професійну
майстерність); умови праці;
інтенсивність праці; керівництво
бригадою, вислугу років та інші);
виробничі премії та премії за економію
конкретних видів палива,
електроенергії і теплової енергії;
винагорода за підсумками річної роботи
та вислугу років тощо. Премії
включаються в заробіток того місяця, на
який вони припадають згідно з
розрахунковою відомістю на заробітну
плату. Премії, які виплачуються за
квартал і більш тривалий проміжок часу,
при обчисленні середньої заробітної
плати за останні два календарні місяці,
включаються в заробіток в частині, що
відповідає кількості місяців у
розрахунковому періоді. У разі коли
число робочих днів у розрахунковому
періоді відпрацьовано не повністю,
премії, винагороди та інші
заохочувальні виплати під час
обчислення середньої заробітної плати
за останні два календарні місяці
враховуються пропорційно часу,
відпрацьованому в розрахунковому
періоді (п. 3 Порядку).

Згідно пункту 8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. У разі коли середня
місячна заробітна плата визначена
законодавством як розрахункова
величина для нарахування виплат і
допомоги, вона обчислюється шляхом
множення середньоденної заробітної
плати, розрахованої згідно з абзацем 1
цього пункту, на середньомісячне число
робочих днів у розрахунковому періоді.

Судами встановлено, що у вимушеному
прогулі позивач перебував з 01.07.2008 по
30.11.2009, у зв'язку з чим належний до
виплати позивачу середній заробіток за
час вимушеного прогулу складає 18741,8
грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, що оскільки
Управлінням Держкомзему у м. Хуст і
Хустському районі Закарпатської
області було незаконно звільнено
позивача з посади, та протягом
тривалого часу його так і не було
поновлено на посаді, хоча постанова про
поновлення на роботі незаконно
звільненого працівника підлягає
негайному виконанню, то ОСОБА_2 має
право на відшкодування середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з
01.07.2008 по 30.11.2009 в розмірі 18 741, 8 грн.
Вказаний розмір розрахований на
підставі відомостей, що представлені
до суду першої інстанції про
нарахування заробітної плати, яка
відповідає посаді спеціаліста першої
категорії.

При з'ясуванні фактів, з якими закон
пов'язує відшкодування моральної
шкоди, слід виходити з вимог статтей 1167,
1187 Цивільного кодексу України, що
визначають підстави покладання
обов'язку по відшкодуванню такої шкоди
та обставини, які мають враховуватися
при визначенні розміру відшкодування.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу
України передбачено, що моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Разом з цим, позивачем не надано
доказів перенесених ним душевних
страждань, характеру немайнових втрат,
тяжкості вимушених змін у його
життєвих стосунках, пов'язаних з
неправомірними діями відповідача.

Враховуючи вимоги вищенаведеного
законодавства, колегія суддів вважає
обґрунтованими висновки суду
апеляційної інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
частині щодо стягнення моральної
шкоди.

З огляду на зазначене, касаційна
скарга Управління Держземагентства у
Хустському районі Закарпатської
області задоволенню не підлягає, а
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 квітня 2013
року необхідно залишити без змін, так
як вона є законною і обґрунтованою та
постановлена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Держземагентства у Хустському районі
Закарпатської області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 квітня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Держземагентства
у Хустському районі Закарпатської
області, третя особа: Державна
виконавча служба Хустського РУЮ
Закарпатської області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
та стягнення моральної шкоди - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній