Справа № 826/3431/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року
м. Київ К/800/52649/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м.Києва Державної
податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
31.05.2013 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.10.2013 року

у справі № 826/3431/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі м.Києва Державної
податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
31.05.2013 року у справі № 826/3431/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2013 року, позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби від 09.11.2012 року № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 347 779, 94 грн. В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у позові відмовити, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
документальної позапланової невиїзної
перевірки з питань контролю за
своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування та сплатою податку на
доходи фізичних осіб від продажу
транспортних засобів фізичної особи -
платника податків ОСОБА_4 за період з
01.01.2010 року по 31.12.2011 року, відповідачем
складено акт від 30.10.2012 року №
32/1702/НОМЕР_2, яким встановлено порушення
п.1.2 ст.1, п. 1.3 ст.1, п.4.2 ст.4, пп.4.2.6
п.4.2 ст.4, п.4.1 ст.4, пп.7.1 ст.7 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 09.11.2012 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб у розмірі 434 724,92
грн., у тому числі за основним платежем
у сумі 347 779,94 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 86 944, 98
грн.

За результатами розгляду скарги в
адміністративному порядку, скаргу
позивача задоволено частково,
податкове повідомлення-рішення від
09.11.2012 року № скасовано в частині
застосування штрафних санкцій у
розмірі 86 944, 98 грн.

За результатами розгляду повторної
скарги в адміністративному порядку,
Державною податковою службою України
скаргу позивача залишено без
задоволення, податкове
повідомлення-рішення без змін.

Підставою для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення став
висновок податкового органу про
заниження ОСОБА_4 податкових
зобов`язань з податку з доходів
фізичних осіб з огляду на сплату
позивачем суми податку при продажу
автомобілів не з ціни, згідно актів
експертної оцінки вартості
транспортних засобів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що згідно
довідки-рахунку від 01.10.2010 року
позивачем було здійснено продаж
автомобілю марки Ferarri 599 GTB за ціною 1 000,
00 грн.

Згідно довідки-рахунку від 07.12.2010 року
позивачем було здійснено продаж
автомобілю марки Hummer H2 за ціною 1 000, 00
грн.

Позивач отримав дохід від продажу
транспортних засобів в розмірі 2 000,00
грн., сплатив до бюджету 15% розміру
податку.

Згідно із висновком експертної оцінки
Національної товарної біржі
«Укрнацресурс» від 01.10.2010 року
встановлено вартість автомобіля Ferarri 599
GTB, яка складає 1 971 736, 18 грн.

Згідно із висновком експертної оцінки
Товарної біржі «Укрресурс» від 07.12.2010
року встановлено вартість автомобіля
Hummer H2, яка складає 348 796, 80 грн.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій прийшли до
висновку щодо необґрунтованого
визначення податковим органом
податкового зобов'язання, оскільки
позивачем податок з доходів фізичних
осіб сплачено від фактично отриманого
доходу.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» проведення оцінки майна є
обов'язковим у разі оподаткування
майна згідно із законом.

Судами попередніх інстанцій вірно
зазначено, що Закон України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні» не є
законом з питань оподаткування і не
може розповсюджувати свою дію на норми
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», який, в свою чергу, не
регламентує обов'язковість
використання експертної оцінки майна
при визначенні бази оподаткування.

В названому Законі чи інших законах,
які регулюють податкові відносини, не
передбачено вимог, що при
оподаткуванні операцій з продажу
фізичною особою рухомого майна
потрібно керуватись саме його
оціночною вартістю.

Пунктом 1.2 ст. 1 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
встановлено, що дохід - сума будь-яких
коштів, вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного податкового
періоду з різних джерел як на території
України, так і за її межами.

Відповідно до пп. «ж» п. 1.3 ст. 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» дохід з джерелом його
походження з України - будь-який дохід,
одержаний платником податку або
нарахований на його користь від
здійснення будь-яких видів діяльності
на території України, у тому числі, але
не виключно, у вигляді доходів від
продажу рухомого майна, якщо факт зміни
власника (продажу об'єкта рухомого
майна) підлягає державній реєстрації
та/або нотаріальному посвідченню
згідно із законом України, або якщо
місце вручення такого рухомого майна
набувачеві знаходиться на території
України.

Отже, із зазначених вище норм випливає,
що доходом фізичної особи від продажу
об'єкта рухомого майна є сума коштів,
отриманих продавцем у власність або
нарахованих на його користь.

Відповідно до пп. 4.2.6 п. 4.2 ст. 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються частина доходів від
операцій з майном, розмір якої
визначається згідно з положеннями
статей 11 - 12 цього Закону.

Згідно із п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» дохід
платника податку від продажу об'єкта
рухомого майна протягом звітного
податкового року оподатковується за
ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті
7 цього Закону.

Тому ставка податку для оподаткування
доходу платника податку, отриманого
від продажу об'єкта рухомого майна
(автомобіля), протягом звітного
податкового року становить 15 відсотків
від об'єкта оподаткування, що визначено
пунктом 7.1 статті 7 цього Закону.

Застосовуючи вищенаведені правові
норми, судами попередніх інстанцій
зроблено правильний висновок, що
нормами Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» не передбачено
визначення оподатковуваного доходу
від продажу рухомого майна за
звичайними цінами.

До 1 січня 2011 року (дата набрання
чинності Податковим кодексом України)
законодавство України не містило
норми, яка б встановлювала визначення
оподатковуваного доходу від продажу
нерухомого майна за звичайними цінами.
Це питання було врегульоване нормою
абзацу третього пункту 173.1 ст. 173
Податкового кодексу України.

Посилання податкового органу щодо
невідповідності суми продажу ринковій
вартості цих автомобілів, підлягають
відхиленню, оскільки податкове
законодавство, що діяло на час такого
продажу, не передбачало визначення
оподатковуваного доходу фізичної
особи від продажу рухомого майна за
звичайною ціною (ринковою вартістю).

А відтак у податкового органу були
відсутні законні підстави для
донарахування позивачу грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від продажу рухомого
майна у розмірі 347 779,94 грн., оскільки у
цьому випадку податковим органом не
доведено факту отримання позивачем від
продажу транспортних засобів доходу в
іншій сумі, ніж зазначеній у поданій
позивачем декларації за 2010 рік.

При цьому, з метою однакового
застосування судами загальної
юрисдикції норм законодавства України,
судом враховується позиція Вищого
адміністративного суду України у
справах даної категорії. Зокрема,
беруться до уваги ухвали Вищого
адміністративного суду України від
10.10.2012 року №К-40254/10, від 01.04.2013
року №К/9991/51305/12, від 13.06.2013 року
№К-37236/10, якими при подібних обставинах
спір вирішено на користь приватних
осіб.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного судами
першої та апеляційної інстанцій
ухвалені законні і обґрунтовані
рішення, які постановлені з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Підстав для їх
скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби відхилити.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
31.05.2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03.10.2013 року у справі № 826/3431/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук