Справа № 2а-4694/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
Справа № 9104/152483/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 в
інтересах недієздатного ОСОБА_2 та
управління Пенсійного фонду України в
Косівському районі Івано-Франківської
області на постанову Косівського
районного суду Івано-Франківської
області від 23 листопада 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах
недієздатного ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в Косівському
районі Івано-Франківської області про
проведення перерахунку пенсії ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах недієздатного
ОСОБА_2 звернулась в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду України
в Косівському районі
Івано-Франківської області в якому
просила

проведення перерахунку пенсії

Постановою Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 23
листопада 2011 року позовні вимоги
задоволено частково, визнано
протиправною відмову управління
Пенсійного фонду України в Косівському
районі щодо перерахунку пенсії ОСОБА_2
та зобов'язано відповідача провести
перерахунок пенсії ОСОБА_2 виходячи з
розміру пенсії, передбаченого ст.ст. 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 6 Закону України «Про
статус гірських населених пунктів», ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та з врахуванням розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
Законом України «Про Державний бюджет
України» на відповідний рік (з дня
встановлення прожиткового мінімуму) з
23.11.2008 року.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_1 яка діє в
інтересах недієздатного ОСОБА_2 та
управління Пенсійного фонду України в
Косівському районі Івано-Франківської
області оскаржили його в апеляційному
порядку, вважають, що постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Управління Пенсійного фонду України в
Косівському районі Івано-Франківської
області в апеляційній скарзі зазначає,
що суд визнає безпідставним посилання
управління на частину 5 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» ,
в якій зазначено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права КМУ не означає, що
останній, встановлюючи такий порядок,
може допустити звуження змісту та
обсягу прав позивача, встановлених цим
же Законом.

Управління не може погодитись із такою
позицією, оскільки Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
визначено механізму вирахування
мінімального розміру пенсії за віком
для даної категорії осіб, а мінімальний
розмір пенсії за віком встановлений ч. 1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на який посилається суд,
не може застосовуватися при визначенні
розміру пенсії інвалідам-Чорнобильцям,
бо в ч. 3 ст. 28 цього Закону зазначено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
зазначений в статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, тобто зазначений в цій статті
мінімальний розмір пенсії за віком не
може застосовуватись при обчисленні
розміру пенсій, призначених за іншими
законами.

Відповідно до ст. 9 Закону, за рахунок
коштів Пенсійного фонду України в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: пенсія за віком;
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання, у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою
інвалідності з дитинства; пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Враховуючи наведене, положення стаття
28 даного Закону щодо мінімального
розміру пенсії за віком не
застосовується при призначенні пенсії
за Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст.116 Конституції України
Кабінет Міністрів України забезпечує
проведення фінансової, цінової,
інвестиційної та податкової політики,
політики у сфері праці та соціального
захисту населення. Тому Кабінетом
Міністрів України було прийнято ряд
постанов, які врегулювали дане питання.
Зокрема, постановою Кабінету Міністрів
України №530 від 28.05.2008 року, розмір
мінімальної пенсії для інвалідів 2-ї
групи, щодо яких встановлено причинний
зв'язок інвалідності з Чорнобильською
катастрофою складає 580 грн. Відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 16.07.2008 року №654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» з 01.07.2008 року
затверджено нові мінімальні розміри
пенсії по інвалідності для осіб, щодо
яких встановлено причинний зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, для
інвалідів II групи - 655 грн.

Косівський районний суд не обмежив
перерахунок та виплату пенсії згідно
постанови певним строком. Не взято до
уваги доводи управління ПФУ про те, що
на сьогоднішній день відбулися зміни в
законодавстві, зокрема, в Законі
України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011рік», прикінцеві положення
доповнено п.4 такого змісту:
«Установити, що у 2011р. норми і положення
ст. 39,50,51,52,54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011р.» та
прийнято постанову КМУ№ 745 від 06.07.2011р. ,
згідно якої встановлено нові розміри
пенсій для інвалідів-чорнобильців.

З урахуванням вище наведеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та постановити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

ОСОБА_1 яка діє в інтересах
недієздатного ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі зазначає, що постанову суду в
частині незадоволення позовних вимог
про проведення перерахунку пенсії з 1
січня 2005 року вважає незаконною
виходячи з наступного.

Судом застосована ч. 1 ст. 99 КАС України
та задоволено позовні вимоги в межах
річного строку (передбаченого вказаною
статтею КАС України на час звернення з
позовом).

Однак, апелянт вважає, що судом мала
бути застосована ч. 3 ст. 99 КАС України,
якою встановлено, що для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Представником позивача в судовому
засіданні наголошувалося на
застосуванні саме цієї норми
процесуального права з тих підстав, що
існує ряд законів, якими встановлено
інші строки на звернення до суду і
які мають бути застосовані судом в
даному конкретному випадку.

Так, згідно ст. 87 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» суми пенсії, не
отримані своєчасно з вини органу, який
призначає або виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком. Вказана
норма права зобов'язує виплачувати за
минулий час без обмежень не тільки
пенсії, не отримані з вини органу, що
виплачує їх, а і з вини органу, що
призначає пенсії. Тобто, і в тому
випадку, якщо пенсія не була призначена
або призначена не в повному розмірі.

Статтею 1 Закону України «Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку» визначено термін
«ядерна шкода» як втрата життя,
будь-які інші ушкодження, завдані
здоров'ю людини, або будь-яка втрата
майна, або шкода, заподіяна майну, або
будь-яка інша втрата чи шкода, що є
результатом небезпечних властивостей
ядерного матеріалу, який надходить з
ядерної установки чи надсилається до
неї, крім шкоди, заподіяної самій
установці чи транспортному засобу,
яким здійснювалося перевезення.
Статтею 76 цього Закону визначено, що
право на подання позову про
відшкодування ядерної шкоди,
заподіяної життю і здоров'ю особи, не
обмежується строком давності. Її
чоловік став інвалідом другої групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
Чорнобильською катастрофою. Він
страждає психічним захворюванням та
рішенням Косівського районного суду
від 3 жовтня 2006 року визнаний
недієздатним з 1991 року (копія
знаходиться в матеріалах справи).
Оскільки захворювання ним отримане при
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
пенсійні виплати фактично є
компенсацією за відшкодування ядерної
шкоди, заподіяної життю і здоров'ю. Цей
факт мав би взятися до уваги судом.

Крім того, статтею 268 Цивільного
Кодексу України встановлено, що
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

Згідно ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного з
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Вона вимагала
здійснення перерахунку пенсії з 1 січня
2005 року, а пенсію моєму чоловікові
призначена з 15.11.1991 року. Тобто, це
частина вимоги, на яку має право її
чоловік.

Виходячи з наведеного просить змінити
постанову Косівського районного суду в
частині зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в
Косівському районі провести
перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 1 січня 2005
року. В решті постанову суду залишити
без змін.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є постраждалим внаслідок
катастрофи на Чорнобильській ЧАЕС
першої категорії, та визнаний
інвалідом другої групи

внаслідок захворювання, пов'язаного з
Чорнобильською катастрофою. Пенсія
ОСОБА_2 нараховується та виплачується в
розмірі, встановленому постановами
Кабінету Міністрів України №530 від
28.05.2008 року - не нижче 580 грн. та №654 від
16.07.2008 року - не нижче 655 грн. Розмір
пенсії з 1 жовтня 2009 року становить 939,60
грн. Згідно листа відповідача від 28.10.2009
року №46/Ф-13 позивачу відмовлено у
встановленні розміру пенсії,
зазначеному в ч. 4 ст. 54 Закону «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та в її
перерахунку, стверджуючи що пенсію
йому призначено правильно, іншого в
чинному законодавстві не передбачено.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
правильно врахував, що згідно з ч. 4 ст. 50
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в усіх випадках розмір
пенсії для інвалідів другої групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8-ми мінімальних пенсій за
віком. Відповідно до ч. 1 ст. 50
зазначеного Закону особам, віднесеним
до категорії 1, які є інвалідами другої
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком.
Положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України
передбачено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акту Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
акт, який має вищу юридичну силу.

Тому суд першої інстанції правильно
вважав, що за конституційними нормами,
та враховуючи загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами посилання
відповідача при визначенні розміру
пенсії позивачу на положення постанов
Кабінету Міністрів України є
безпідставним і таким, що звужує обсяг
встановлених законом прав позивача.

Крім того судом вірно відхилено доводи
відповідача на ч. 5 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Також суд першої інстанції при
постановленні рішення правильно
вказав, що згідно ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком при цьому суд підставно
відхилив покликання відповідача на
положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.ст. 50, 54 Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Крім цього колегія судів погоджується
з позицією суду першої інстанції про
те, що згідно ст.99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
(який діяв на момент звернення до суду),
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів. Крім того,
законодавцем змінено приписи щодо
правових наслідків пропуску строку
звернення до суду. Чинними положеннями
ч.1 ст. 100 КАС України та передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку.
На момент звернення позивача позовна
давність становила один рік. Тому
пенсія позивачу повинна бути виплачена
з 23.11.2008 року, (оскільки позов був
поданий до суду 23.11.2009 року.

При цьому колегія судів зазначає, що
суд правильно навівши мотиви
застосування положень ст..ст. 99, 100 КАС
України не вирішив цього питання
шляхом постановлення відповідного
процесуального документа, однак
колегія суддів вважає, що дана
обставина не є підставою для
скасування судового рішення, а відтак
постанову суду першої інстанції слід
змінити.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що постанову суду
першої інстанції слід змінити, бо судом
правильно по суті вирішено справу,
однак із помилковим застосуванням норм
процесуального права, і в частині
незадоволення позовних вимог позов
залишити без розгляду.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст. 201, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах
недієздатного ОСОБА_2 та управління
Пенсійного фонду України в Косівському
районі Івано-Франківської області -
задовольнити частково, змінити
постанову Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 23
листопада 2011 року по справі № 2а-4694/11 та
позовні вимоги за період з 01 січня 2005
року по 22 листопада 2008 року включно,
залишити без розгляду, в решті
постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин