Справа № 802/545/14-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 квітня 2014 р.
Справа № 802/545/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жданкіної Наталії Володимирівни,

секретаря судового засідання:
Ємельянова Родіона Ігоровича

позивача: ОСОБА_1

представник позивача:
ОСОБА_2

відповідач: не
з"явився

представник третьої особи:
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Тиврівської районної державної
адміністрації, третя особа яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_4

про: скасування розпорядження

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_1 з адміністративним позовом до
Тиврівської районної державної
адміністрації Вінницької області,
третя особа на стороні відповідача, що
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - ОСОБА_4 про скасування
розпорядження.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
розпорядженням №175 від 08.04.2008 року
Тиврівською РДА надано дозвіл позивачу
на виготовлення технічної
документації із землеустрою на
земельні ділянки НОМЕР_1. В подальшому
розпорядженням №347 від 10.07.2008 року
вказані земельні ділянки передано у
власність позивачу. Однак, на підставі
розпорядження №580 від 19.11.2008 року
Тиврівською РДА передано у власність
ОСОБА_4 земельні ділянки НОМЕР_1 на
території Ворошилівської сільської
ради, одна з яких раніше були передані
позивачу. Таким чином позивач вважає,
що розпорядження №580 від 19.11.2008 року
Тиврівської РДА порушує його права, є
протиправним та підлягає скасуванню,
що стало підставою для звернення до
суду.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача надали пояснення,
що відтворюють зміст позовної заяви.
Позовні вимоги просили задовольнити
повністю.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, письмових заперечень на
позовну заяву не надав, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлявся завчасно та належним
чином.

У судовому засіданні представник
третьої особи проти позову
заперечувала, зазначивши при цьому, що
при винесенні оскаржуваного
розпорядження Тиврівська РДА діяла в
межах повноважень, та у спосіб,
передбачений діючим законодавством, а
отже вказує на відсутність порушення
прав позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши надані
докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
розпорядженням Тиврівської РДА № 175
від 08.04.2008 року «Про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки» надано дозвіл гр.
ОСОБА_1 на виготовлення технічної
документації, що посвідчують право на
земельні ділянки НОМЕР_1 площею 0,12 га
для ведення садівництва.

Розпорядженням Тиврівскої РДА № 347 від
10.07.2008 року «Про затвердження технічної
документації та видачу державних актів
на право власності на земельні
ділянки» затверджено гр. ОСОБА_1
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки НОМЕР_1; передано їх
безоплатно у приватну власність
позивача; зобов'язано видати державний
акт на право власності на ці земельні
ділянки.

В подальшому, Тиврівською РДА видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ №618929 ОСОБА_1
на земельні ділянки НОМЕР_1 для ведення
садівництва.

Разом з тим, розпорядженням №580 від
19.11.2008 року Тиврівської РДА "Про
затвердження технічної документації
та видачу державних актів на право
власності на земельні ділянки»
затверджено гр. ОСОБА_4 технічну
документацію із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки
НОМЕР_1, 48, передано їх безоплатно у
приватну власність та зобов'язано
видати державний акт на право
власності на ці земельні ділянки.

Таким чином, на час звернення позивачки
до суду існувало два розпорядження
Тиврівської РДА про передачу у
власність земельної ділянки НОМЕР_1
двом різним особам.

У судовому засіданні позивач пояснила
суду, що про порушення її прав їй стало
відомо з ухвали Тиврівського районного
суду від 07.10.2013 року про відкриття
провадження у справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_1 ОСОБА_3 про визнання
державних актів на право власності на
земельні ділянки недійсними
(провадження у зазначеній справі
зупинено до набрання законної сили
рішень у справі за позовом ОСОБА_1 до
Тиврівської РДА та за позовом ОСОБА_4 до
Тиврівської РДА). За таких обставин,
позивачка просила визнати поважними
причини пропуску строків звернення до
адміністративного суду. Суд,
протокольної ухвалою від 03.03.2014 року,
клопотання позивачки задовольнив.

Як вбачається із прохальної частини
позову, позивачка просить скасувати
розпорядження №580 від 19.11.2008 року в
частині передання у приватну
власність та видачу державних актів на
земельні ділянки НОМЕР_1 ОСОБА_4

Суд, визначаючись щодо позовних вимог,
виходив з наступного.

Так, земельні відносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України, а також, прийнятими
відповідно до них,
нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування, або
державних органів приватизації, або
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений статтею 118 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву, а при
передачі земельної ділянки
фермерському господарству - також
висновки конкурсної комісії, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

У разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку.

Крім того, статтею 35 Земельного кодексу
України передбачено порядок набуття
громадянами України у власність
земельних ділянок для ведення
індивідуального або колективного
садівництва.

Відповідно до частини першої статті 35
Земельного кодексу України (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) громадяни України із
земель державної і комунальної
власності мають право набувати
безоплатно у власність або на умовах
оренди земельні ділянки для ведення
індивідуального або колективного
садівництва.

Згідно з частиною четвертою статті 35
Земельного кодексу України (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) Землі загального
користування садівницького товариства
є його власністю. До земель загального
користування садівницького товариства
належать земельні ділянки, зайняті
захисними смугами, дорогами, проїздами,
будівлями і спорудами та іншими
об'єктами загального користування.

Частиною п'ятою статті 35 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) приватизація земельної
ділянки громадянином - членом
садівницького товариства здійснюється
без згоди на те інших членів цього
товариства.

Таким чином, надання громадянину
дозволу на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку є
одним з етапів розгляду заяви
громадянина про одержання безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення індивідуального
садівництва.

При цьому, як убачається із змісту
статей 35 і 118 Земельного кодексу
України, виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку,
має на меті визначення меж земельної
ділянки в натурі, а також з'ясування
обставин, що можуть бути перешкодою для
надання земельної такої ділянки
громадянину.

З'ясування таких обставин є обов'язком
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування, що передує
прийняттю рішення про надання
громадянам безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності.

Як вбачається із матеріалів справи, на
час винесення Тиврівською РДА
розпорядження №580 від 19.11.2008 року про
затвердження технічної документації
та видачу державних актів на право
власності стосовно земельних ділянок
НОМЕР_1, існувало розпорядження №347 від
10.07.2008 року, яким земельну ділянку
НОМЕР_1 вже було передано ОСОБА_1 у
приватну власність. Тобто,
відповідачем при прийнятті
оскаржуваного рішення, не з'ясовано
усіх обставин, що були перешкодою для
надання земельної ділянки НОМЕР_1
ОСОБА_4

Разом з тим, у прохальній частині
позовної заяви позивачка просила
скасувати розпорядження №580 від 19.11.2008
року про затвердження технічної
документації та видачу державних
актів на право власності в частині
надання третій особі земельних ділянок
НОМЕР_1.

У судовому засіданні суд встановив, що
у відповідача не було підстав
відмовляти третій особі у наданні
земельної ділянки НОМЕР_1, а тому позов
у цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Мотивація та докази, на які посилається
третя особа заперечуючи проти позову,
не дають суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували доводи позивача, а
встановлені у справі обставини не
підтверджують позиції третьої особи
покладеної в основу оскаржуваних
рішень.

За наведених обставин позов підлягає
частковому задоволенню.

Згідно частини 3 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати розпорядження Тиврівської
районної державної адміністрації №580
від 19.11.2008 року в частині передання
безоплатно у приватну власність
земельної ділянки та видачі державного
акта ОСОБА_4 на земельну ділянку за
НОМЕР_1 загальною площею 0,06 га на
території Ворошилівської сільської
ради у садівничому товаристві
"Бодрость".

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 сплачений при
зверненні до суду судовий збір у
розмірі 37 (тридцять сім) грн. 50 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Жданкіна Наталія
Володимирівна