Справа № 2а-13530/09/2670
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю позивача ОСОБА_2,

та представників сторін:

від позивача ОСОБА_3,

від відповідача Мельник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
січня 2014 року у справі за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі міста Києва, в
якому проситв визнати нечинними
податкові повідомлення-рішення від 22
грудня 2008 року №/0 та №/0, від
28 січня 2009 року №/1 та №/1, від
16 квітня 2009 року №/2 та №/2,
від 10 червня 2009 року №/3 та
№/3.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
січня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами відповідача було
проведено планову виїзну перевірку
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 за період з 01.10.2005р. по
30.09.2008р.

Результати перевірки відображено в
акті перевірки від 19 грудня 2008 року
№121/17-405/НОМЕР_1, в якому контролюючим
органом встановлено порушення
позивачем вимог підпункту статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
та пункту 19.1 статті 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
внаслідок чого донараховано податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму 78
514,71 грн. та підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», внаслідок чого
донараховано податку на додану
вартість на суму 120 226,00 грн., у тому
числі за березень-травень 2006 року,
лютий-грудень 2007 року, лютий-серпень 2008
року.

На підставі акта перевірки від 19 грудня
2008 року №121/17-405/НОМЕР_1 відповідачем
винесено податкові
повідомлення-рішення від 22 грудня 2008
року №/0 та №/0.

Відповідно до податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Подільському районі м. Києва від 22
грудня 2008 року №/0 згідно з
підпунктами «б», «г» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпункту 17.1.5 пункту
17.1 статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетом та державними
та цільовими фондами» та за порушення
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 78 514,71
грн., в тому числі за основним платежем -
78 514,71 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
22 грудня 2008 року №/0 згідно з
підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4, підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті
17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетом та державними
та цільовими фондами» за порушення
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 180 339,00 грн., в
тому числі основний платіж - 120 226,00 грн.,
штрафні (фінансові) санкції - 60 113,00 грн.

За результатами адміністративного
оскарження вказані податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін, а ДПІ у Подільському районі м.
Києва прийняла надіслала позивачу
податкові повідомлення-рішення від 28
січня 2009 року №/1 та №/1, від 16
квітня 2009 року №/2 та №/2, від
10 червня 2009 року №/3 та №/3
аналогічного змісту.

Вважаючи вказані податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва протиправними, позивач
звернувся з даним до суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

За період з 01.10.2005 року по 30.09.2008 року ФОП
ОСОБА_2 перебував на спрощеній системі
оподаткування.

Як вбачається з акта перевірки,
порушення позивачем вимог статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
мотивовані виявленням розбіжностей
між задекларованими позивачем
валовими доходами та фактичними сумами
доходу, що ним отримані, та визначено
валові витрати за нормами у відсотках у
зв'язку із не наданням до перевірки
підтверджуючих документів; крім того
позивачем не в повному обсязі включено
до складу валових доходів дохід,
отриманий від Кіностудії ім.
О.Довженка, ПП «Самоцвіти» та ТОВ
«Мультиплекс-Холдінг», отримання яких
підтверджується відомостями бази
даних за формою 1-ДФ.

Як встановлено судом першої інстанції
в деклараціях про одержані доходи
встановлено, що за І квартал 2006 року
позивач задекларував суму валового
доходу у розмірі 6 503,00 грн. та витрати,
пов'язані з одержанням доходу, на рівні
5 783,00 грн.; за І квартал 2007 року валові
доходи позивача склали 21 272,00 грн.,
витрати, пов'язані з одержанням доходу,
- 18 826,00 грн.; за ІІ квартал 2007 року валові
доходи позивача склали 14 836,00 грн.,
витрати, пов'язані з одержанням доходу,
- 11 820,00 грн.; за ІІІ квартал 2007 року
валові доходи позивача склали 33 664,00
грн., витрати, пов'язані з одержанням
доходу, - 34 940,00 грн.; за IV квартал 2007 року
валові доходи позивача склали 1 753,85
грн., витрати, пов'язані з одержанням
доходу, - 200,85 грн.; за 2007 рік валові
доходи позивача склали 71 525,85 грн.,
витрати, пов'язані з одержанням доходу,
- 65 385,15 грн.; за І квартал 2008 року валові
доходи позивача склали 250 000,00 грн.,
витрати, пов'язані з одержанням доходу,
- 241 755,58 грн.; за ІІ квартал 2008 року
валові доходи позивача склали 286 361,32
грн., витрати, пов'язані з одержанням
доходу, - 273 079,79 грн.; за ІІІ квартал 2008
року позивачем декларації про одержані
доходи не подано.

Порівнюючи задекларовані показники
щодо валового доходу із відомостями з
Центральної бази Державного реєстру
фізичних осіб Державної податкової
адміністрації України, ДПІ у
Подільському районі м. Києва
встановила, що задекларовані позивачем
валові доходи не відповідають фактично
отриманій сумі доходів та, визначивши
суми фактично отриманих доходів,
зробила висновок про їх заниження; у
зв'язку із ненаданням ФОП ОСОБА_2 до
перевірки документів щодо
підтвердження витрат, пов'язаних з
одержанням доходу, при проведенні
остаточних розрахунків податковий
орган врахував витрати за нормами 25
відсотків до валового доходу.

Внаслідок цього позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 78 514,71 грн., в тому числі за
основним платежем - 78 514,71 грн. шляхом
винесення податкового
повідомлення-рішення від 22 грудня 2008
року №/0.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні вимог адміністративного
позову про скасування вказаного
рішення відповідача, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
на підтвердження понесених витрат не
надано належних та допустимих доказів,
які б підтверджували задекларовані ним
показники валового доходу та валових
витрат.

Як вбачається з матеріалів справи,
перевіркою правильності визначення
валових витрат, відображених в
деклараціях про доходи, встановлено
розбіжності з даними про суми валових
витрат, встановленими в ході перевірки.

Відповідно до ст. 13 Декрету КМУ «Про
прибутковий податок з громадян»,
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву. До
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Громадяни, які займаються
підприємницькою діяльністю, надають
податковому органу декларації за
наслідками кожного звітного кварталу,
а також звітного року у строки,
визначені законом. В декларації
зазначаються загальні суми одержаного
доходу, витрат і сплаченого податку за
звітний рік або інший період, за який
здійснюється оподаткування
(оподатковуваний період).

Відповідно до Додатку 7 до Інструкції
«Про оподаткування доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю», фізична особа - платник
податку не є юридичною особою і
платником податку на прибуток, не має
обов'язку вести бухгалтерській облік,
тому формує витрати за переліком
статті 5 «Валові витрати» і відповідно
до статті 8 «Амортизація» вказаного
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» з деякими
особливостями.

Положення статті 5 («Валові витрати»)
застосовуються в частині
підтвердження первинними документами
витрачених сум згідно із операціями
(які відповідають переліку статті 5), за
результатами або за участю яких у
податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід.

До податкової декларації за звітний
податковий період, включаються тільки
прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Окружного адміністративного
суду від 23 квітня 2010 року було
призначено економічну
(судово-бухгалтерську) експертизу по
справі.

Проведення експертизи доручено
Київському науково - дослідному
інституту судових експертиз.

На вирішення експерта поставити
наступні питання:

- чи підтверджуються нормативно та
документально висновки акта Державної
податкової інспекції у Подільському
районі міста Києва від 19 грудня 2008 року
№121/П-405/НОМЕР_1 "Про результати планової
виїзної перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів) суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за
період з 01.10.2005 р. по 30.09.2008 р." щодо
порушення Суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_2
вимог статті 13 Декрет Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№13-92"Про прибутковий податок з
громадян", пункту 19.1 статті 19 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" внаслідок чого донараховано
податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму у розмірі 78 514,71 грн., в т.ч.
у І кварталі 2006 року у розмірі 865,39 грн.,
у 2007 році у розмірі 20 488,89 грн., у І-Ш
кварталах 2008 року у розмірі 57 160,42 грн.;

- чи підтверджуються нормативно та
документально висновки акта Державної
податкової інспекції у Подільському
районі міста Києва від 19 грудня 2008 року
№121/П-405/НОМЕР_1 "Про результати планової
виїзної перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів) суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за
період з 01.10.2005 р. по 30.09.2008 р." щодо
порушення Суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_2
вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" та статті 5 наказу Державної
податкової адміністрації Україна від 30
травня 1997 року №166 "По затвердження
форми податкової декларації та порядку
її заповнення і подання", внаслідок
чого донараховано податку на додану
вартість на суму у розмірі 120 226,00 грн., в
тому числі: за березень 2006 року у
розмірі 574,00 грн., квітень 2006 року у
розмірі 27,00 грн.. травень 2006 року у
розмірі 144,00 грн., лютий 2007 року у
розмірі 435,00 грн., березень 2007 року у
розмірі 881,00 грн., квітень 2007 року у
розмірі 335,00 грн., травень 2007 року у
розмірі 1 080,00 грн., червень 2007 року у
розмірі 224,00 грн., серпень 2007 року у
розмірі 3 824,00 грн., вересень 2007 року у
розмірі 2706,00 грн., жовтень 2007 року у
розмірі 10850,00 грн., листопад 2007 року у
розмірі 1 980.00 грн., грудень 2007 року у
розмірі 4 485,00 грн., лютий 2008 року у
розмірі 2 388,00 грн., березень 2008 року у
розмірі 37 793,00 грн., квітень 2008 року у
розмірі 15 126,00 грн., травень 2008 року у
розмірі 9 863,00 грн., червень 2008 року у
розмірі 15 054,00 грн., липень 2008 року у
розмірі 1 425,00 грн., серпень 2008 року у
розмірі 11 032,00 грн.

Вказаною ухвалою зобов'язано суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичну
особу ОСОБА_2 та Державну податкову
інспекцію у Подільському районі міста
Києва на вимогу експерта надати всі
необхідні для проведення експертизи
документи та вирішено зупинити
провадження в адміністративній справі
№2а-13530/09/2670 до одержання Окружним
адміністративним судом міста Києва
результатів експертизи.

За повідомленням Київського науково -
дослідного інституту судових
експертиз від 15 листопада 2013 року
№5856/13-45 надати висновок експертизи
надати неможливо у зв'язку із
ненаданням позивачем витребуваних
документів.

При цьому судовим експертом зазначено,
що дані декларацій СПД-ФО ОСОБА_2 про
одержані доходи в частині валових
доходів та витрат, пов'язаних з
отриманням доходу, не відповідають
даним, зазначеним у книгах обліку
доходів і витрат, яку ведуть громадяни -
суб'єкти підприємницької діяльності
протягом календарного року; в
матеріалах справи відсутні необхідні
документи для підтвердження отриманих
доходів та понесених витрат
відповідних періодів.

В апеляційній скарзі позивач зазначає
про невключення до складу валових
доходів доходу, отриманого від ПП
«Самоцвіти» в розмірі 30 грн. та доходу,
отриманого від ТОВ
«Мультіплекс-Холдінг» в розмірі 432,60
грн., що є несуттєвим.

Крім того, обґрунтовуючи вимоги
апеляційної скарги, ФОП ОСОБА_2 вказує,
що невідповідність сум доходу та
витрат згідно поданих у 2007 році
декларацій пояснюється тим, що суми
таких доходів та витрат були
відображені не наростаючим підсумком,
що в подальшому було відкориговано
деклараціями за 1-3 квартали 2008 року.

Проте доказів на підтвердження подання
до податкової інспекції вказаних
декларацій з відкоригованими
показниками позивачем суду не надано.

З огляду на викладене, та враховуючи не
надання позивачем документів для
підтвердження отриманих доходів, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що позивачем необґрунтовано
включено до складу валових витрат
витрати в сумі більшій, ніж фактично
отриманий валовий дохід, що призвело до
завищення задекларованих в періоді, що
перевірявся, валових витрат.

Перевіряючи законність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
відповідача від 22 грудня 2008 року
№/0, колегія суддів виходить з
наступного.

ФОП ОСОБА_2 зареєстрований як платник
податку на додану вартість в ДПІ у
Подільському районі м. Києва, свідоцтво
НОМЕР_2 від 17.02.2006 року.

Вказаним рішенням відповідача до
позивача застосовано фінансові
санкції за порушення вимог підпункту
7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», що
полягало у неправомірному включенню до
складу податкового кредиту з податку
на додану вартість відповідних сум
податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» визначено,
що податковий кредит - сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 7.5.1 п.7.5 зазначеної статті було
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту.

Включені у податкових деклараціях з
податку на додану вартість за період за
березень-травень 2006 року, лютий-грудень
2007 року, лютий-серпень 2008 року
позивачем до складу податкового
кредиту відповідні суми податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, копії яких містяться в
матеріалах справи, не доводять
реального характеру господарських
операцій позивача в періоді, що
перевірявся, оскільки такі операції не
підтверджені первинними документами,
доказами зв'язку їх з господарською
діяльністю позивача.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно та всебічно, оцінивши
фактичні обставини справи, з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Доводи апеляційної скарги позивача
висновки суду першої інстанції не
спростовують та відхиляються судом
так, як є помилковими.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення (ч. 5 ст.254 КАС України) та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді І.О.
Грибан О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
14.04.2014 року

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.