Справа № 2а-4431/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
Справа № 9104/11336/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Личаківському районі м.
Львова на постанову Личаківського
районного суду м. Львова від 30 вересня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду та нарахування й
виплату підвищення до пенсії як дитині
війни, -

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання дій
відповідача неправомірними,
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити недоплачене як дитині війни
щомісячне підвищення до пенсії за
період з січня 2007 року по липень 2011
року. При цьому заявлено клопотання про
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду з адміністративним
позовом.

Ухвалою судді Личаківського районного
суду м. Львова від 04 серпня 2011 року
адміністративний позов ОСОБА_1 в
частині позовних вимог за період з
01.01.2007 року по 31.01.2011 року залишено без
розгляду.

Постановою Личаківського районного
суду м. Львова від 30 вересня 2011 року
визнано бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова щодо
невиплати позивачу підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, передбаченого ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" протиправними; зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату за період з 01 лютого 2011 року по
22 липня 2011 року підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
позивачу згідно ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
враховуючи абз.1 ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та з врахуванням
виплачених сум. Постанову звернено до
негайного виконання.

Рішення суду оскаржив відповідач, у
скарзі покликаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
зокрема ст.ст. 6, 19 Конституції України,
ст.ст. 9, 11, 99, 100, 159 КАС України, ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», просить постанову
скасувати та прийняти нову постанову,
відмовивши в задоволенні позову.

Апелянт вказує, що пенсійний фонд
України діє на підставі Положення «Про
Пенсійний фонд України», здійснює свої
повноваження на підставі п.15 Положення
через створені в установленому порядку
його територіальні управління.
Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
здійснює свої повноваження по
ефективному використанню коштів
Пенсійного фонду України. Реалізація
нормативних приписів і пенсійних
програм здійснюється шляхом
фінансування пенсійних виплат за
рахунок чітко визначених прибутковою
частиною бюджету Пенсійного фонду
України. Пункт 9 Положення «Про
Пенсійний фонд України» передбачає
вичерпний перелік напрямів
використання коштів управління
Пенсійного фонду, які використовуються
виключно за призначенням і вилученню
не підлягають. Статтею 7 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансування виплат по
даному закону проводиться із
Державного бюджету України, який
затверджує Верховна Рада України, а не
з бюджету Пенсійного фонду України,
який затверджу Кабінет Міністрів
України. Оскільки Кабінетом Міністрів,
Міністерством фінансів та Державним
казначейством не здійснювалося
асигнувань грошових коштів у бюджет
Пенсійного фонду, управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова не
вважає свої дії протиправними.

Крім того, апелянт не погоджується з
застосуванням «мінімальної пенсії за
віком» як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", оскільки ч. 3 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" встановлено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений на рівні прожиткового
мінімуму застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим законом.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про часткове її
задоволення, враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних причин.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки розмір мінімальної
пенсії за віком визначається за
правилами лише цього Закону, чинним
законодавством інший мінімальний
розмір пенсії не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи пропущення позивачем
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
залишення позовних вимог без розгляду
за період з 01.01.2007 року по 31.01.2011 року.

Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
судам необхідно надавати перевагу тій
із них, що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

До набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23 липня 2011 року, при вирішенні
справ цієї категорії щодо розміру
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, дітям
війни застосуванню підлягають
положення статті 6 Закону № 2195.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог за період з 01 лютого 2011 року по 22
липня 2011 року.

Встановлено, що у період з 23.07.2011 року
управління Пенсійного фонду діяло
відповідно до постанови від 6 липня 2011
року № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», його дії є
правомірними, а тому відсутні підстави
для задоволення позовних вимог у цій
частині.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково
допустив постанову в цілому до
негайного виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС
України у постанові, прийнятій у
скороченому провадженні, зазначається
обов'язок відповідача виконати
постанову негайно.

Водночас постанови, які виконуються
негайно, визначені ст. 256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та
абз. 9 цієї статті належать постанови
про присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць та постанови
суду, прийняті в порядку скороченого
провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище
норм, колегія суддів дійшла висновку,
що звертаючи до негайного виконання
постанови щодо оскарження фізичними
особами рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з питань
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання,
зокрема, виплат та пільг дітям війни,
прийняті в порядку скороченого
провадження, необхідно застосовувати
положення п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, який
є спеціальним для даної категорії
справ.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
щодо скасування оскарженого судового
рішення в цілому суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи,
проте вбачаються підстави для його
зміни із-за порушень процесуальних
норм.

Керуючись статями 99, 100, 195, 197 ч. 1 п. 3,
ст.ст. 198, 201 ч.1 п.1, 205 ч.1 п.2 ,ст. 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
задовольнити частково, постанову
Личаківського районного суду м. Львова
від 30 вересня 2011 року справі № 2-а-4431/11 -
змінити, виклавши четвертий абзац
резолютивної частини постанови в
наступній редакції: «Звернути до
негайного виконання постанову в межах
суми стягнення за один місяць».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

Н.М. Судова-Хомюк