Справа № 335/11038/13-а (2-а/335/289/2013)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2014 рокусправа № 335/11038/13-а
(2-а/335/289/2013)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня
2013 року по справі №335/11038/13-а (2-а/335/289/2013)
за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя про визнання бездіяльності
протиправною та поновлення виплати
пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя, в якому просила визнати
бездіяльність відповідача щодо
поновлення виплати пенсії за віком з
30.09.2010 року з заявою від 30.09.2013 року
протиправною; зобов'язати відповідача
поновити виплату раніше призначеної
пенсії із перерахунком її розміру у
передбаченому п.15 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з врахуванням даних
довідок про заробітну плату від 01.08.2013
року №36,37 відповідно до ст. 40 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 30.09.2010
року.

В обґрунтування своїх вимог посилалась
на те, що вона проживала на території
України та отримувала пенсію за віком.
У 1995 році позивачка виїхала на постійне
місце проживання до Ізраїлю, після чого
виплата пенсії їй була припинена.
Позивачка звернулася до відповідача із
заявою про поновлення виплати пенсії.
Відповідачем їй було відмовлено у
поновленні виплати раніше призначеної
пенсії, у зв'язку з тим, що на момент
прийняття рішення питання щодо виплати
пенсій пенсіонерам, які проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, не врегульовано
на законодавчому рівні. Вказані
обставини стали підставою для
звернення позивачки до суду з
адміністративним позовом.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня
2013 року у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції позивачка звернулась
з апеляційною скаргою, в якій просила
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі. Апеляційна скарга
обґрунтована неповним з'ясуванням
судом обставин справи, що призвело до
ухвалення необґрунтованого рішення,
яким порушуються права позивача на
отримання пенсії, право на яке остання
набула як громадянин України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 17
листопада 1989 року перебувала на обліку
в управлінні Пенсійного фонду України
в Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя та отримувала пенсію за
віком. У 1995 році позивачка

виїхала на постійне місце проживання
до Ізраїлю. За час проживання позивачки
за межами України пенсія їй не
виплачувалась.

30 вересня 2013 року позивачка звернулась
до управління Пенсійного фонду України
в Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя із заявою про поновлення
виплати пенсії за віком

Листом №17089/07 від 09.10.2013 року управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя повідомило позивачку про те,
що на момент прийняття рішення на
законодавчому рівні порядок та виплати
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не було укладено відповідного
договору, регламентовано не було.

Вказані обставини стали підставою для
звернення з позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
відсутності у ОСОБА_1 документів, що
підтверджують громадянство України.
Оскільки, позивач не підтвердив
громадянства України, то відсутні
правові підстави для задоволення
позову.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції не
погоджується з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції залишив поза
увагою ті обставини, які стали
підставою для відмови УПФУ позивачці у
поновленні виплат раніш призначеної
пенсії, тобто ті обставини, які
складають суть виниклих спірних
правовідносин між сторонами.

Як зазначено вище, підставою для
відмови у поновленні виплат пенсії
стало те, що за позицією УПФУ громадяни
України, які постійно проживають на
території інших держав, не мають право
на отриманні раніш призначеної пенсії.

З такою позицією УПФУ колегія суддів не
погоджується з наступних підстав.

Статтею 25 Конституції України,
громадянин України не може бути
позбавлений громадянства і права
змінити громадянство. Громадянин
України не може бути вигнаний за межі
України або виданий іншій державі.
Україна гарантує піклування та захист
своїм громадянам, які перебувають за її
межами.

Статтею 46 Конституції України
встановлено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними. Пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», право на отримання
пенсій та соціальних послуг із
солідарної системи мають, зокрема,
громадяни України, які застраховані
згідно із цим Законом та досягли
встановленого цим Законом пенсійного
віку чи визнані інвалідами в
установленому законодавством порядку
і мають необхідний для призначення
відповідного виду пенсії страховий
стаж, а в разі смерті цих осіб - члени
їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього
Закону, та інші особи, передбачені цим
Законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
з 01.01.2004 року набрав чинності Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
прийнятий Верховною Радою України 9
липня 2003 року, з цього часу спірні
відносини регулюються даним законом.

Пунктом 2 частини 1 ст. 49 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" передбачалось,
що виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Другим реченням статті 51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
передбачалось, що під час перебування
за кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009 положення
пункту 2 частини першої статті 49 та
положення другого речення статті 51
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Частиною 2 ст. 152 Конституції України
визначено, що закони, інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Слід зазначити, що положення
вищезазначених норм пенсійного
законодавства впливають на інтереси
осіб яким вже була призначена пенсія та
які після її призначення проживають за
кордоном.

Таким чином, оскільки з 07.10.2009 року
норма п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» була визнана
неконституційною, то позивачка з цього
часу мала право одержувати вищевказану
пенсію.

Відповідно до положень ч.2 п.3 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 25.11.2005 №22-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846,
заява про поновлення виплати раніше
призначеної пенсії подається
пенсіонером (опікуном, піклувальником)
особисто до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації).

Згідно п. 5 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" днем звернення за пенсією
вважається день приймання органом, що
призначає пенсію, заяви про
призначення, перерахунок, відновлення
або переведення з одного виду пенсії на
інший. Якщо заява пересилається поштою
(крім випадків призначення (поновлення)
пенсій), днем звернення за пенсією
вважається дата, що зазначена на
поштовому штемпелі місця відправлення
заяви.

За змістом наведених норм пенсійного
законодавства вбачається необхідність
особистого звернення пенсіонера
(опікуна, піклувальника) до
територіального органу Пенсійного
фонду України, за місцем проживання
(реєстрації) із заявою про поновлення
виплати раніше призначеної пенсії.

У відповідності до п.15 Порідку,
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії здійснюється за документами, що
є у пенсійній справі та відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент призначення цього виду пенсії.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що позивачка звернулася до УПФУ
з заявою про призначення/перерахунок
пенсії (а.с.7), в якій просила поновити їй
виплату раніш призначеної пенсії. До
заяви надано довідки про заробітну
плату від 01.08.2013р. №36, 37 (а.с.10).

Отже, враховуючи вищенаведені норми
права, а також встановлений факт
звернення з заявою до УПФУ про
поновлення пенсійних виплат, колегія
суддів вважає необґрунтованою відмову
УПФУ у виплаті пенсії, з підстав
викладених у листі від 09.10.2013р. (а.с.11).

Не звернувши увагу на вказані
обставини справи, суд першої інстанції
відмовив у задоволенні позову з тих
підстав, що позивачкою не надано
доказів її громадянства України,
оскільки лише громадяни України мають
право на виплату пенсій.

В той же час, суд першої інстанції не
вжив жодних заходів на встановлення
обставин, які б підтверджували або
спростовували факт того, що позивачка є
громадянином України.

Встановлені обставини справи, які не
заперечуються відповідачем, свідчать
про те, що позивачці призначена пенсія
з 17.11.1989р. та з цього часу остання
перебувала на обліку в органах
пенсійного забезпечення. Виплати
пенсії припиненні у зв'язку з виїздом
останньої у 1995 році на постійне
проживання до Держави Ізраїль.

У відповідності до ст..3 Закону України
«Про громадянство України»
громадянами України усі громадяни
колишнього СРСР, які на момент
проголошення незалежності України (24
серпня 1991 року) постійно проживали на
території України.

Той факт, що позивачка була
громадянином СРСР підтверджується
паспортом НОМЕР_1 (а.с.15). Факт того, що
після проголошення незалежності
України позивачка постійно до 1995 року
проживала на території України, не
заперечувався відповідачем та не
спростований у судовому порядку.

Отже, в силу Закону України «Про
громадянство України» позивачка є
громадянином України. Вказаний факт
також підтверджується і паспортом
громадянина України, який видано
позивачці 29.12.2013р. замість паспорту
НОМЕР_1.

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про те, що позивачка є
громадянином України, а відтак має
право на поновлення виплати раніш
призначеної їй пенсії.

В той же час, колегія суддів вважає
необґрунтованими вимоги позивача про
те, що таке право має бути поновлено з
30.09.2010р.

Так, визначаючи дату, з якої мають бути
поновленні виплати пенсії, позивач
виходив з того, що у відповідно до ч.1
ст.46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховані суми пенсії,
на виплату яких пенсіонер має право,
але не отримав своєчасно з власної
вини, виплачуються за минулий час, але
не більше ніж за три роки до дня
звернення за отриманням пенсії.

Таким чином, вказавши на дату свого
звернення до УПФУ (30.09.2013р.) та
пославшись на вказану норму права,
позивач вважає, що такі виплати мають
бути поновлені з 30.09.2010р.

З такими доводами позивача суд
апеляційної інстанції не погоджується
з тих підстав, що ч.1 ст.46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» передбачено
виплату сум нарахованої пенсії, а у
спірному випадку суми пенсії позивачу
не були нараховані.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача з заявою до УПФУ, а також
вимоги Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", колегія суддів вважає, що
такі виплати пенсії мають бути
поновлення саме з 30.09.2013р.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
судом першої інстанції ухвалено
рішення при неповному з'ясуванні
обставин справи, з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови з
прийняттям нової про часткове
задоволення позову.

На підставі викладеного,
керуючись п.3 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207
КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 16 грудня
2013 року по справі №335/11038/13-а (2-а/335/289/2013) -
скасувати та прийняти нову постанову
про часткове задоволення позову.

Визнати бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя щодо поновлення виплати
ОСОБА_1 пенсії за віком протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м.Запоріжжя поновити ОСОБА_1
виплату раніше призначеної пенсії із
перерахунком її розміру у
передбаченому п.15 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з врахуванням даних
довідок про заробітну плату від 01.08.2013
року №36,37 відповідно до ст. 40 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 30.09.2013
року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з часу її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, передбаченому ст..212 КАС
України.

(Повний текст постанови виготовлено
21.03.2014р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк