Справа № 2а-19392/11/2670
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/48194/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі філії -
Головного управління по м. Києву та
Київській області АТ "Ощадбанк" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02 березня 2012 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" до відділу
Державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києва про скасування
розпорядження,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року Публічне акціонерне
товариство "Державний ощадний банк
України" звернулося до суду з позовом
до відділу Державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києва про скасування
розпорядження.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
02 березня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач не
погоджуючись з даними рішеннями,
посилаючись на допущені судом
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій і ухвалити нове -
про задоволення позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, у
межах, визначених статтею 220 КАС
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідно до умов
договору іпотеки №1172, укладеного між
позивачем і ОСОБА_2, квартира за адресою
АДРЕСА_1 передана банку для погашення
заборгованості в розмірі 516676,37грн.
Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу 15
листопада 2010 року вчинено виконавчий
напис 5581 щодо звернення стягнення на
вказане нерухоме майно з метою
погашення боргу перед банком.

Постановою державного виконавця від 25
листопада 2010 року за заявою Головного
управління по Києву та Київській
області Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» відкрито виконавче
провадження ВП№22831356 з виконання
виконавчого напису нотаріуса.

Постановою Державного виконавця від 20
жовтня 2011 року з боржника у виконавчому
провадженні стягнуто виконавчий збір у
зв'язку з невиконанням нотаріального
напису у добровільному порядкую у
строк, зазначений в постанові про
відкриття виконавчого провадження.

В процесі виконавчого провадження було
звернено стягнення на зазначену
квартиру шляхом її реалізації на
прилюдних торгах 24 жовтня 2011 року
згідно протоколу №1-К-175-ДН-1 проведення
прилюдних торгів.

Переможцем торгів було перераховано
295317 грн на рахунок відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
(попередньо внесений гарантійний
внесок у розмірі 15538,80 грн. залишено в
якості винагороди спеціалізованій
організації ПП "СП Юстиція").

Розпорядженням державного виконавця
від 07 липня 2011 про розподіл стягнутих з
боржника грошових сум, затвердженим
начальником Дніпровського ВДВС РУЮ у м.
Києві, перераховано: 265774,35 грн на
користь позивача як борг за виконавчим
написом від 15 листопада 2010 року № 5581;
29531,70 грн на користь держави як
погашення виконавчого збору згідно
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 20 жовтня 2011 року;
10,95 грн на спеціальний реєстраційний
рахунок як погашення витрат на
проведення виконавчих дій.

Вважаючи протиправними дії щодо
стягнення виконавчого збору в розмірі
29531,70грн, 30 листопада 2011 року позивач
звернувся до відповідача із заявою про
повернення такого збору, однак отримав
відповідь, що виконавчий збір у розмірі
10% перераховано на користь держави
відповідно до статей 28, 43 Закону
України "Про виконавче провадження".

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суди попередніх інстанцій
виходили з наступного.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи, зобов'язані діяти лише на
підставі Конституції України та
законів України.

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що реалізація предмета
іпотеки, на який звертається стягнення
за рішенням суду або за виконавчим
написом нотаріуса, проводиться, якщо
інше не передбачено рішенням суду,
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження», з
дотриманням вимог цього Закону.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Послідовність дій державного
виконавця, зокрема, розподіл стягнутих
з боржника грошових сумм, визначена
статтею 43 Закону, відповідно до якої з
грошової суми (в тому числі одержаної
від реалізації майна боржника), яка
стягнута державним виконавцем з
боржника, у першу чергу повертається
авансовий внесок сторін та інших осіб
на організацію та проведення
виконавчих дій; у другу чергу
компенсуються витрати державної
виконавчої служби, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій, не покриті авансовим
внеском сторін та інших осіб; у третю
чергу задовольняються вимоги
стягувача та стягується виконавчий
збір у розмірі 10 відсотків фактично
стягнутої суми; у четверту чергу
стягуються штрафи, накладені державним
виконавцем відповідно до вимог цього
Закону. Розподіл грошових сум у
вказаній черговості здійснюється в
міру їх стягнення.

Відповідно до частин 1, 5 статті 28 Закону
у разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі якщо стягнутої з
боржника суми недостатньо для
задоволення в повному обсязі вимог
стягувача, виконавчий збір сплачується
пропорційно до стягнутої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, 24
жовтня 2011 року на депозитний рахунок
Відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві надійшли кошти,
стягнуті у зв'язку з примусовим
виконанням виконавчого напису № 5581 від
15 листопада 2010 року, з яких на користь
держави було перераховано суму 29531,70грн
як погашення виконавчого збору. Тобто,
виконавчий збір був стягнутий у
розмірі 10 відсотків від суми фактично
стягнутої з боржника.

З огляду на викладене та керуючись
нормами чинного законодавства, колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, оскільки
стягнення виконавчого збору
проводиться після закінчення
добровільного строку виконання
рішення, але до початку здійснення
примусового заходу, зокрема звернення
стягнення на майно боржника: постанова
про стягнення виконавчого збору була
винесена 20 жовтня 2011 року, тобто до
початку проведення реалізації майна на
прилюдних торгах, які відбулись 24
листопада 2011 року.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги не
спростовуються висновки, викладені в
судовому рішенні, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220№, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі філії -
Головного управління по м. Києву та
Київській області АТ "Ощадбанк"
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 02 березня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 червня 2012
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" до відділу
Державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції м. Києва про скасування
розпорядження - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф.
Загородній