Справа № 2а-9423/10/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року
м. Київ К-29724/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Тельманівському районі Донецької
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
25.06.2010 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 26.08.2010 у справі № 2а-9423/10/0570

за позовом Відкритого
акціонерного товарситва
"Тельманівський кар'єр"

до Державної податкової
інспекції у Тельманівському районі
Донецької

області,

Головного управління Державного
казначейства України у Донецькій

області

про стягнення
заборгованості із бюджетного
відшкодування з податку на

додану вартість, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулося до суду з
позовом (з уточненням позовних вимог)
до відповідачів про стягнення
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) у сумі 2 742
112,00 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено повністю з підстав
обґрунтованості.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що спір щодо
суми бюджетного відшкодування
відсутній, що заявлена до
відшкодування сума ПДВ за квітень -
грудень 2009 року та січень 2010 року
підтверджена довідками та актами
податкової інспекції, складеними за
наслідками перевірок, позивачем, в свою
чергу, дотримано вимоги чинного
законодавства для повернення сум ПДВ, а
Державною податковою інспекцією
надано висновки до органу державного
казначейства про відшкодування
зазначеної суми з бюджету.

Не погодившись із судовими рішеннями,
Державна податкова інспекція подала
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким повністю
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог.

Обґрунтовуючи касаційні вимоги
відповідач зазначив, що з боку
державного податкового органу були
виконані усі дії необхідні для
відшкодування з бюджету ПДВ за заявою
платника - здійснено перевірку та
надано висновки до органу державного
казначейства, а доводи позивача,
викладені у позовній заяві, є
безпідставними, оскільки заява не
містить обставин стосовно порушень,
допущених державним податковим
органом.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Судами встановлено, що згідно з
вимогами чинного законодавства за
результатами фінансово-господарської
діяльності позивач подавав до органа
державної податкової служби податкову
звітність за встановленою формою.
Відповідно до податкової декларації з
ПДВ у Товариства виникло перевищення
податкового кредиту над сумами
податкових зобов'язань за квітень -
грудень 2009 року та січень 2010 року у сумі
2 742 112,00 грн., що утворило бюджетну
заборгованість.

За результатами перевірок Товариства з
питань достовірності нарахування
бюджетного відшкодування за квітень -
грудень 2009 року та січень 2010 року
податковим органом було складено
довідки та акти, якими було
підтверджено право позивача на
бюджетне відшкодування за вказані
податкові періоди, що у сумі склало 2 742
112,00 грн., та на виконання вимог пп. 7.7.5 п.
7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР "Про податок на додану вартість"
до органу державного казначейства
надано висновки із зазначенням суми
податку, що підлягає відшкодуванню, на
суму 2 742 112,00 грн.

Проте, органом державного казначейства
бюджетна заборгованість за квітень -
грудень 2009 року та січень 2010 року на
користь Товариства у передбачений
законом строк не була перераховано з
бюджету, що стало підставою для
позивача звернутися до суду із
вказаним позовом.

Виходячи зі змісту підпунктів 7.7.1 та 7.7.2
п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР "Про податок на додану вартість"
(втратив чинність 01.01.2011), (далі - Закон №
168/97-ВР), бюджетному відшкодуванню
підлягає частина податку сплачена
платником податку, що придбавав товари
та послуги, їх постачальникам.

За приписами пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону №
168/97ВР платник податку, який має право
на одержання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення
повної суми бюджетного відшкодування,
подає відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників. До
декларації додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій. Форма заяви про
відшкодування та форма розрахунку суми
бюджетного відшкодування визначаються
за процедурою, встановленою
центральним податковим органом.

У відповідності до пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7
зазначеного Закону податковий орган
протягом 30 днів, наступних за днем
отримання податкової декларації,
проводить перевірку заявлених у
декларації даних та у п'ятиденний
термін зобов'язаний надати органу
державного казначейства висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету. Після
отримання відповідного висновку
податкового органу орган державного
казначейства надає платнику податку
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів (пп. 7.7.6 п. 7.7. ст. 7
Закону № 168/97ВР).

Тобто, у зазначеному Законі
передбачено, що однією з умов
відшкодування з державного бюджету
заявленої суми ПДВ є надання
податковою інспекцією висновку із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню.

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи податковою
інспекцією було надано до органу
державного казначейства відповідні
висновки.

Разом з тим, доводи Державної
податкової інспекції про те, що позовні
вимоги Товариства, які полягають у
стягненні з Державного бюджету суми
бюджетного відшкодування з ПДВ, ніяким
чином не відносяться до повноважень
(компетенції) податкової служби,
оскільки всі передбачені
законодавством вимоги податковою
інспекцією виконано, а перерахування
коштів з бюджетного рахунку здійснює
орган державного казначейства, - є
безпідставними.

Так, коли з боку органів державної
влади на виконання делегованих
повноважень у розумінні статей 2, 3, 17, ч.
4 ст. 105 Кодексу адміністративного
судочинства України мали місце
порушення прав, свобод та інтересів
позивача, останній має право
скористатися своїм правом на судове
оскарження, зокрема, бездіяльності
щодо перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку шляхом
звернення з позовом про стягнення
відповідної суми коштів з державного
бюджету.

Відповідачами у справах такої
категорії органи державної податкової
служби та територіальні органи
державного казначейства. При цьому
позивач не зобов'язаний зазначати
зміст позовних вимог окремо щодо
кожного з них, оскільки податковий
орган та орган державного казначейства
діють як органи державної влади, як
одного відповідача - держави, через які
держава набуває і здійснює свої права
та обов'язки.

У разі невідшкодування бюджетної
заборгованості з ПДВ право платника
порушується внаслідок неодержання
коштів з бюджету, тому способом захисту
цього права має бути вимога про
стягнення зазначених коштів
(відшкодування заборгованості).

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для звернення до суду
Товариства про стягнення бюджетної
заборгованості з ПДВ є порушення
передбаченого Законом права платника
податку на отримання з Державного
бюджету України надмірно сплаченого
ПДВ у встановлені строки.

Отже, рішення суду першої інстанції, з
думкою якого погодився суд апеляційної
інстанції, про стягнення на користь
позивача бюджетної заборгованості з
ПДВ у сумі 2 742 112,00 грн. відповідає
вимогам чинного законодавства і
фактичним обставинам справи, у зв'язку
з чим суд касаційної інстанції
відхиляє доводи відповідача, викладені
у касаційній скарзі, і не вбачає
підстав для скасування законних і
обґрунтованих судових рішень першої та
апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Тельманівському районі
Донецької області відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 25.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26.08.2010 у
справі № 2а-9423/10/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко