Справа № 489/1437/14-а
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 2-а/489/140/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представників третіх осіб Курдіяш
Г.О., Хмельницького В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області (далі - УДВС ГУЮ), третіх осіб -
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєві (далі -
УПФ), Головного управління Державної
казначейської служби України у
Миколаївській області (далі - ГУ ДКС)
про визнання протиправним і скасування
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження та
зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом в якому просив визнати
протиправним і скасувати рішення
головного державного виконавця про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, зобов'язати відповідача
прийняти виконавчий лист до виконання
і виконати судове рішення.

У позові ОСОБА_1 вказав, що 06.12.2013
Ленінським районним судом м.Миколаєва
прийнято постанову про стягнення з УПФ
на його користь заборгованість із
виплати пенсії за жовтень 2013 року в
розмірі 5900 грн. 40 коп., яку звернуто до
негайного виконання.

Отриманий виконавчий лист було подано
до відділу примусового виконання
рішень УДВС ГУЮ. Проте, 06.02.2014 головним
державним виконавцем з посиланням на
положення Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових
рішень», згідно якого виконавчі
документи про стягнення коштів з
державних органів підлягають
виконанню Державною казначейською
службою, винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження.

Ухвалою суду від 02.04.2014 до участі у
справі в якості третіх осіб залучено
УПФ та ГУ ДКС.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив задовольнити.

Відповідач представника в судове
засідання не направив. До суду надав
письмові заперечення проти позову, в
яких з посиланням на Закон України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» вказав, що виконавчий
лист підлягає виконанню Державною
казначейською службою України.

Представник третьої особи УПФ у
задоволенні позову просила відмовити,
вважаючи постанову державного
виконавця правомірною. Представник ГУ
ДКС надав письмові пояснення та вважав
неправомірним оспорюване рішення
державного виконавця.

Суд, заслухавши пояснення присутніх
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи і оцінивши зібрані у
ній докази, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що
06.12.2013 Ленінським районним судом
м.Миколаєва прийнято постанову про
стягнення з УПФ на користь ОСОБА_1
заборгованості по виплаті пенсії за
жовтень 2013 року в розмірі 5900 грн. 40 коп.,
яку звернуто до негайного виконання.

13.12.2013 за заявою позивача судом видано
відповідний виконавчий лист, який
05.02.2014 позивач пред'явив для
примусового виконання до відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ.

06.02.2014 головний державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ Куліченко Д.О. на підставі
пункту 8 частини першої статті 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
виніс постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказав,
що згідно із Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконавчі документи
про стягнення коштів з державних
органів не підлягають виконанню
органами державної виконавчої служби.
Виконання таких виконавчих документів
покладається на Державну казначейську
службу України.

Аналогічна позиція відповідача
викладена і в письмових запереченнях
проти позову.

Представник третьої особи ГУ ДКС
пояснив, що судове рішення передбачає
стягнення коштів з органу Пенсійного
фонду, рахунки якого в органах
Державної казначейської служби, з яких
можливе безспірне списання коштів,
відсутні.

Наведені обставини представник УПФ не
оспорювала.

Із листа Державної казначейської
служби України від 15.11.2013 № 7-14/2107-29495
вбачається, що фінансування пенсійних
виплат та видатків на утримання
органів Пенсійного фонду проводиться
через рахунки відкриті в банківських
установах, що передбачено частиною
другою статті 76 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Також зазначено, що
чинне законодавство не наділяє органи
Державної казначейської служби
повноваженнями на здійснення списання
коштів з рахунків боржника, відкритих в
банківських установах.

У ході розгляду справи встановлено, що
на підставі Положення про рух коштів
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженого наказом Міністерства
доходів і зборів України, Міністерства
фінансів України від 19.09.2013 N 493/815,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.09.2013 за N 1667/24199, на ім'я
органів Пенсійного фонду в органах
Державної казначейської служби є
відкриті рахунки за балансовим
рахунком 3719 «Рахунок для зарахування
коштів, які підлягають розподілу за
видами загальнообов'язкового
державного соціального
страхування», для зарахування
заборгованості по єдиному внеску.

Відповідно до вимог частини третьої
статті 8 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» кошти, що
надходять від сплати єдиного внеску
та застосування фінансових санкцій
відповідно до цього Закону, не можуть
зараховуватись до Державного
бюджету України, бюджетів інших рівнів
та використовуватись на цілі, не
передбачені законодавством про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Крім того, порядок рух коштів єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначався
Положенням, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України
від 31.08.2011 № 23-1 (зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 15.09.2011 за
N 1095/19833), яка втратила чинність згідно з
постановою правління Пенсійного фонду
України від 04.11.2013 N 21-1.

Зазначене свідчить про те, що рахунки,
відкриті в органах Казначейства
України за балансовим рахунком 3719,
використовуються виключно для
зарахування коштів єдиного внеску і
не передбачали руху коштів з
отримання, фінансування та проведення
видатків, зокрема щодо оплати пенсій,
підвищення пенсій непрацюючим
пенсіонерам, додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю тощо.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) є сукупністю дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

За змістом частини другої статті 1
Закону України «Про державну виконавчу
службу» і частини першої статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження» завданням державної
виконавчої служби є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

Згідно статті 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

При цьому державний виконавець,
відповідно до статті 7 вищезазначеного
Закону, зобов'язаний використовувати
надані йому права у точній
відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

З 01.01.2013 набрав чинності Закон України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

Статтею 3 зазначеного Закону визначено
особливості виконання рішень суду про
стягнення коштів з державного органу.

Так, відповідно до наведеної норми,
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.
Безспірне списання коштів з рахунків
боржника органами Державної
казначейської служби здійснюються у
відповідності до Порядку виконання
рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
№ 845.

Відповідно до пункту 24 Порядку
стягувачі, на користь яких прийняті
рішення про стягнення коштів з
рахунків боржника, надають до органу
Державної казначейської служби, в
якому обслуговується боржник,
документи, зазначені в пункті 6 цього
Порядку.

Аналіз наведених норм матеріального
права свідчить, що відповідно діючого
законодавства фінансування пенсійних
виплат та видатків на утримання
органів Пенсійного фонду України
проводиться через рахунки, відкриті в
банківських установах, що
унеможливлює здійснення виконання
рішень органами Державної
казначейської служби про стягнення
коштів з боржників до яких відносяться
органи Пенсійного фонду.

До того ж, як слідує з матеріалів
справи, постанова суду від 06.12.2013 була
ухвалена у зв'язку з невиконанням
рішення Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 05.07.2010 про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України у Ленінському районі
м.Миколаєва проведення перерахунку
ОСОБА_1 пенсії відповідно до статтей 50,
54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи з 01.06.2010 року по
інвалідності виходячи з розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком,
встановленої пунктом 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
додаткової пенсії у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

У той же час, у відповідності до частини
третьої прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що винесена головним
державним виконавцем постанова про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 06.02.2014 є неправомірною,
а відтак підлягає скасуванню.

Вимогу позивача про зобов'язання
відповідача прийняти до виконання
виконавчий лист суд вважає зайвою, так
як після скасування оспорюваного
рішення державного виконавця усунуто
перешкоди позивачу для повторного
звернення до державної виконавчої
служби із завою про примусове
виконання постанови суду.

Також не підлягає задоволенню вимога
про зобов'язання відповідача виконати
судове рішення, оскільки його
примусове виконання здійснюється
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», яким
передбачено порядок вчинення
виконавчих дій (рішень) та їх
оскарження, у випадку їхньої
невідповідності цьому Закону. У дану
випадку, позивач фактично завив вимогу
на майбутнє, що не відповідає
процесуальному законодавству, яким
передбачено захист фактично порушених
прав.

Керуючись стаття 11, 14, 122, 159, 160, 161, 163, 167,
181 КАС України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати
постанову головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління
Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Миколаївській області Куліченко Д.О.
від 06.02.2014 (ВП № 41939999) про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого Ленінським районним
судом м. Миколаєва 13.12.2013, про стягнення
з Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва на користь ОСОБА_1
заборгованості по виплаті пенсії за
жовтень 2013 року у розмірі 5900,40 грн.

У інші частині вимоги - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Ленінський районний суд міста
Миколаєва протягом десяти днів з дня
отримання її проголошення, а особами
які були відсутні в судовому засіданні
при проголошенні постанови - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя

Повний текст постанови

підписано 15.04.2014.