Справа № 815/6743/13-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

08 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6743/13-а

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Градовського Ю.М.,судді -Вербицької
Н.В.при секретарі -Дубині Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Підприємство по виробництву медичних
виробів з полімерних матеріалів
«Гемопласт» на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 17
жовтня 2013 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Підприємство по виробництву медичних
виробів з полімерних матеріалів
«Гемопласт» до Південної митниці
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про визнання
нечинними рішень та стягнення надмірно
сплачених митних платежів, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Підприємство по
виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт»
(надалі - позивач, Товариство)
звернулось до суду з позовом до
Південної митниці Міністерства
доходів і зборів України (надалі -
відповідач-1, Митниця), Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області
(надалі - відповідач-2, ДКСУ) в якому
просило:

- визнати нечинною картку відмови в
прийнятті митної декларації Південної
митниці Міністерства доходів і зборів
України від 30.04.2013 року №500080000/2013/00005;

- визнати нечинним рішення про
коригування митної вартості від 07.05.2013
року №500080000/2013/000005/1;

- стягнути з Держаного бюджету України
через ГУ ДКС України надмірно сплачену
суму податку на додану вартість в
розмірі 22943,97 грн..

В обґрунтування позовних вимог було
зазначено, що позивачем було подано до
митного органу вантажно-митну
декларацію (ВМД) від 30.04.2013 року
№500080000/2013/001111, відповідно до якої було
задекларовано ввезення на митну
територію України товару - медичний
пластикат ПВХ за ціною 1460,00 Євро за 1
тону. За цією ВМД позивачем було
сплачено податок на додану вартість в
розмірі 61852,21 грн.. Однак відповідачем-1
було витребувано від позивача
додаткові документи, які у
встановлений десятиденний строк
подати було неможливо, про що позивач
повідомив митний орган. У зв'язку з цим
30.04.2013 року відповідачем-1 прийнято
рішення про відмову в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товару і транспортних засобів
через митний кордон України
№500080000/2013/00005, та рішення від 07.05.2013 року
№500080000/2013/000005/1, яким здійснено
коригування митної вартості товару на
2,13 Євро за кілограм (2130,00 Євро за тону)
замість задекларованої позивачем 1,46
Євро за кілограм (1460,00 Євро за 1 тону).
Позивач звернувся до митного органу із
заявою про випуск товарів, що
декларуються, у вільний обіг для
використання у власній господарській
діяльності на умовах фінансової
гарантії, додатково сплативши
визначені відповідачем-1 митні платежі
у вигляді ПДВ на суму 22943,97 грн.. В
подальшому 17.06.2013 року позивач
звернувся до відповідача-1 із заявою
про підтвердження заявленої первісної
митної вартості, до якої були додані
запитувані Митницею документи, але
відповідач-1 листом від 25.06.2013 року
повідомив про відсутність підстав для
перегляду рішення від 07.05.2013 року про
коригування митної вартості товару.
Позивач не погоджується з рішенням
Митниці від 07.05.2013 року про коригування
митної вартості товару та вважає, що
додатково сплачена ним в якості
фінансової гарантії сума ПДВ в розмірі
22943,97 грн. підлягає стягненню на його
користь з Державного бюджету.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17.10.2013 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та винести нову постанову
про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Обставини справи полягають в
наступному.

08.05.2003 року між ПАТ «Підприємство по
виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт» та
компанією «Resilia S.R.L» (Італія, філіал
фірми ATOFINA, Франція) укладено контракт
№414, відповідно до п.1.1 якого Продавець
продає, а Покупець покупає медичний
пластикат ПВХ марки NAKAN FEM 801 N (надалі -
Товар) відповідно до специфікації
поставки або інвойсів.

Згідно підписаного сторонами
Контракту Додатку від 22.04.2013 року №50, у
п.1.2 вказаного Контракту було внесені
зміни, відповідно до яких ціна Товару
розуміється на умовах EXW (в редакції
INCOTERMS-2000), а в п.2 встановлено ціну - 1460,00
Євро за 1 тону медичного пластикату ПВХ
марки FEM 821N, FEM 671NN, FEM 801NN, FEM 931 NN із
терміном дії даної ціни до 31.12.2013 року.

З метою здійснення митного контролю та
митного оформлення товару, що надійшов
на адресу позивача за контрактом від
08.05.2003 року №414 із компанією «Resilia S.R.L»
(Італія, філіал фірми ATOFINA, Франція) та
додатків до нього, до Південної митниці
Міндоходів декларантом подана митна
декларація №500080000/2013/001111 від 30.04.2013 року
та додані до неї документи.

Згідно цієї ВМД задекларовано ввезення
наступного товару - «Полімери
вінілхлориду у первинних формах (ПВХ),
пластифікований біс (2-етилгексил)
фталатом у вигляді напівпрозорих
пластичних гранул з білим відтінком, у
формі притиснутих циліндрів розміром
від 2,0 до 3,5 мм, без запаху, марки FEM 801 NN,
партія 0 кг.; хімічний склад:
полівінілхлорид (ПВХ) - 66%,
пластифікатор - біс (2-етил (гексил.)
фталат) (DEPH або DOP) - 28%; епоксидироване
соеве масло (ESBO) - 4%; стабілізатор і
смазка Ca/Zn-2%, без вмісту пігментів та
мінеральних наповнювачів».

Фактурна вартість цих товарів згідно
інвойсу склала 27740,00 євро, що в
еквіваленті по курсу НБУ дорівнювало
290749,07 грн., а з урахуванням витрат на
перевезення в розмірі 18645,00 грн.,
позивач визначив у ВМД митну вартість
вказаних товарів в розмірі 309394,07 грн..

Позивачем згідно рядку 47 ВМД було
нараховано та сплачено в якості митних
платежів у вигляді ПДВ в сумі 61852,21 грн..

На підтвердження митної вартості
позивач долучив до ВМД наступні
документи: зовнішньоекономічний
контракт №414 від 08.05.2003 року, додаток №41
від 25.08.2011 року до контракту №414 від
08.05.2003 року, додаток №50 від 22.04.2013 року
до контракту №414 від 08.05.2003 року,
декларація митної вартості
№500080000/2013/001111 від 30.04.2013 року, інвойс від
22.04.2013 року №13000142СН, митна декларація
країни експорту від 23.04.2013 року
№13ITQSD10027191E6, довідка про транспортні
витрати б/н від 25.04.2013 року, рахунок про
вартість перевезення оцінюваних
товарів №22/04-13 від 29.04.2013 року.

На зворотному боці митної декларації
від 30.04.2013 року інспектором Митниці
Єременко Н.О. з посиланням на ч.3 ст.53 МК
України було письмово витребувано у
позивача додаткові документи для
підтвердження митної вартості товару,
а саме: каталог, прайс-лист
(прейскурант) виробника товару;
калькуляцію собівартості товару, з
розрахунку прямих витрат на
виробництво цього товару; виписку з
первинної бухгалтерської
документації, яка стосується
проведеної зовнішньоекономічної
операції та містить реквізити,
необхідні для ідентифікації ввезеного
товару; інформацію біржових
організацій (біржові котирування) про
вартість сировинного товару «Полімери
вінілхлориду у первинних формах (ПВХ),
пластифікований біс (2-етилгексил)
фталатом у вигляді напівпрозорих
пластичних гранул з білим відтінком, у
формі притиснутих циліндрів розміром
від 2,0 до 3,5 мм, без запаху, марки FEM 801 NN:
партія 0 кг. Хімічний склад:
полівінхлорид (ПВХ) - 66%, пластифікатор -
біс (2-етил (гексил) фталат) (DEHP або DOP) - 28%;
епоксидироване соеве масло (ESBO) - 4%;
стабілізатор і змазка Са/Zn-2%, без вмісту
пігментів та мінеральних
наповнювачів»; висновок про якісні та
вартісні характеристики товару,
підготовлений спеціалізованими
експертними організаціями; сертифікат
якості, згідно з п.4.5 Контракту (а.с.15-17).

Така вимога інспектора обґрунтована
тим, що подані декларантом позивача на
підтвердження митної вартості товару
документи містять розбіжності, а саме:
різні зразки підписів та печаток
продавця в контракті №414 від 08.05.2003
року, в додатках №41 та №50 до контракту,
інвойсі від 22.04.2013 року №13000142 СН, а
також відмінність числового значення
вартості товару, зазначене у митній
декларації країни експорту від
числового значення вартості товару,
зазначеному в інвойсі.

На цьому ж зворотному боці вказаної ВМД
від імені представника декларанта
Форостяного О.Ф. міститься запис від
30.04.2013 року про те, що витребувані
митницею додаткові документи надати у
10-денний термін неможливо, внаслідок
неможливості їх отримання у цей термін
у відправника, а також викладено
клопотання про випуск товарів за умови
сплати митних платежів згідно ч.7 ст.55
МКУ, тобто під фінансові гарантії.

Відповідач-1 відмовив позивачу в
митному оформленні та пропуску
товарів, склавши картку відмови №
500080000/2013/00005 в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України, а
також прийняв рішення про коригування
митної вартості товарів від 07.05.2013 року
№500080000/2013/000005/1, в якому вартість
ввезеного позивачем товару визначена
на рівні 2,13 євро за кілограм, замість
задекларованої позивачем 1,46 Євро.

В картці відмови зазначено, що
декларант відмовився від надання
додатково витребуваних документів.

В рішенні про коригування митної
вартості зазначено, що декларантом не
надані додатково витребувані
документи, в зв'язку з чим не може бути
визнано заявлену декларантом, а також
зазначено, що за результатами
проведеної консультації між митним
органом та декларантом було обрано
другий метод визначення митної
вартості - за ціною договору щодо
ідентичних товарів.

Позивач, будучи незгодним з рішенням
Митниці про коригування заявленої
митної вартості товарів, скористався
визначеним у п.7 ст.55 МК України
механізмом отримання товару у вільний
обіг під фінансові гарантії, додатково
сплативши визначену Митницею суму ПДВ
в розмірі 22943,97 грн..

17.06.2013 року позивач звернувся до
Митниці з листом №04/1613 про
підтвердження задекларованої ним
митної вартості, до якого долучив
наступні документи: каталог продукції
компанії «Resilia S.R.L»; листи компанії
«Resilia S.R.L» б/н від 15.05.2013 року стосовно
прайс-листів та каталогів (з
перекладом); бухгалтерська довідка про
розрахунки компанії «Resilia S.R.L»;
платіжне доручення в іноземній валюті
№109 від 13.05.2013 року, виписка по рахункам
за період з 13.05.2013 року по 13.05.2013 року,
експертний висновок ДП
«Дерзовнішінформ» №11/533 від 14.06.2013 року,
сертифікат відповідності на ПВХ
пластифікований марки FEM 801 NN б/н від
22.04.2013 року (із перекладом); цінова
інформація по даним журналу European Plastics
News з сайту www.e-plastic.ru.

Листом від 25.06.2013 року вих.№3.1/1.1-9/1042
Митниця повідомила позивача про
відсутність підстав для перегляду
рішення про коригування митної
вартості товарів від 07.05.2013 року
№500080000/2013/000005/1.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що при прийнятті спірних рішень
Митниця діяла відповідно до вимог
законодавства, а надання позивачем
17.06.2013 року додаткових документів не
впливає на законність оскаржуваних
рішень.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст.51 МК України митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу.

Частиною 1 ст.52 МК України передбачено,
що заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.54 МК України
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Частинами 2, 3 зазначеної статті
передбачено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.5 ст.54 МК України митний
орган з метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право у випадках,
встановлених цим Кодексом, письмово
запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.2 ст.53 МК України
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Згідно ч.3 ст.53 МК України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган
доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
передбачене ч.5 ст.54 МК України право
митного органу на витребування у
декларанта додаткових документів
реалізується виключно з підстав, які
передбачені цим кодексом, а саме ч.3 ст.53
МК України - надання декларантом
документів, які містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари.

Як вже зазначено вище, вимога про
витребування у позивача додаткових
документів обґрунтована тим, що надані
позивачем на підтвердження митної
вартості товару документи містять
певні розбіжності, а саме: різні зразки
підписів та печаток продавця в
контракті №414 від 08.05.2003 року, в
додатках №41 та №50 до контракту,
інвойсі від 22.04.2013 року №13000142 СН, а
також відмінність числового значення
вартості товару, зазначене у митній
декларації країни експорту від
числового значення вартості товару,
зазначеному в інвойсі.

Позивач не заперечує того факту, що у
наданій ним на підтвердження митної
вартості митної декларації країни
експорту від 23.04.2013 року вартість
товару заявлена в розмірі 27990,00 євро
(а.с.38), а в інвойсі інвойс від 22.04.2013 року
№13000142СН та в декларації митної
вартості ця вартість визначена в
розмірі 27740,00 євро.

На думку колегії суддів цей факт
підтверджує те, що надані позивачем
документи містять розбіжності
стосовно задекларованої митної
вартості.

Позивач не погоджується з такими
зауваження з тих підстав, що, по-перше,
розбіжність в 250,00 євро є несуттєвою, а
по-друге, різниця в 250,00 євро є
транспортним збором згідно вимог
Європейського Союзу, що підтверджено
листом ПП «Укртрансекспедиція» від
09.02.2012 року (а.с.53).

З такими запереченнями позивача
колегія суддів не погоджується,
оскільки розмір розбіжності щодо
вартості товару у наданих позивачем
документах не вливає на право Митниці
згідно ч.3 ст.53 МК України запросити
додаткові документи на підтвердження
такої вартості.

Крім того, посилання позивача на лист
«Укртрансекспедиція» від 09.02.2012 року є
необґрунтованими, оскільки докази
надання цього листа до пакету
документів на підтвердження
задекларованої митної вартості товару
відсутні. Також відсутній цей лист і в
переліку тих документів, які позивач
надав до митниці 17.06.2013 року.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що у Митниці виникли
обґрунтовані сумніви щодо
правильності заявленої позивачем
митної вартості товару, що відповідно
до ч.5 ст.54 МК України надавало Митниці
підстави для витребування у позивача
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару.

Аналіз положень ч.3 ст.53 МК України та п.2
ч.6 ст.54 МК України свідчить про те, що за
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності заявленої митної
вартості товарів та неподанні
декларантом протягом 10 днів додатково
витребуваних документів на
підтвердження такої вартості, митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом митною вартістю, та
застосувати інші передбачені Митним
кодексом України методи визначення
митної вартості, ніж той метод, який
застосував декларант.

Оскільки у визначений ч.3 ст.53 МК
України строк витребувані Митницею
документи надані позивачем не були, то
Митниця на підставі ч.6 ст.54 та ч.1 ст.55 МК
України правомірно прийняла рішення
про відмову у митному оформленні
товарів, склавши картку відмови
№500080000/2013/00005 в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України, а
також рішення про коригування митної
вартості товарів від 07.05.2013 року
№500080000/2013/000005/1.

Вирішуючи питання про обґрунтованість
застосованого Митницею рішенням про
коригування митної вартості товарів
від 07.05.2013 року №500080000/2013/000005/1 методу
визначення митної вартості, колегія
суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст.57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

На порушення порядку проведення
Митницею консультацій з декларантом
щодо застосування другорядних методів
визначення митної вартості позивач не
посилається, і матеріали справи
доказів таких поршень не містять.

Як вже зазначено вище, за результатами
проведеної консультації між Митницею
та декларантом було обрано другий
метод визначення митної вартості - за
ціною договору щодо ідентичних
товарів.

Відповідно до ст.59 МК України у разі
якщо митна вартість оцінюваних товарів
не може бути визначена згідно з
положеннями статті 58 цього Кодексу, за
основу для її визначення береться
вартість операції з ідентичними
товарами, що продаються на експорт в
Україну з тієї ж країни і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята органом доходів і
зборів вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: 1) фізичні характеристики; 2)
якість та репутація на ринку; 3) країна
виробництва; 4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не
можуть бути підставою для відмови у
розгляді товарів як ідентичних, якщо в
цілому такі товари відповідають
вимогам частини другої цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів
береться за основу для визначення
митної вартості товарів, якщо ці товари
ввезено приблизно в тій же кількості та
на тих же комерційних рівнях, що й
оцінювані товари.

В рішенні про коригування митної
вартості товарів від 07.05.2013 року
зазначено, що Митницею була
використана інформація щодо митної
вартості товарів, митне оформлення
яких вже здійснено позивачем на м/п
«Білгород-Дністровський» згідно ВМД
від 06.03.2012 року №500080000/2013/000584, від 20.03.2013
року №500080000/2013/000713, від 08.04.2013 року
№500080000/2013/000910, копії яких долучені до
матеріалів справи (а.с.84-86).

Відповідно до цих ВМД позивач
декларував митну вартість товару -
«Полімери вінілхлориду у первинних
формах (ПВХ), пластифікований біс
(2-етилгексил) фталатом у вигляді
напівпрозорих пластичних гранул з
білим відтинком, у формі притиснутих
циліндрів розміром від 2,0 до 3,5 мм, без
запаху, марки FEM 801 NN, партія 0 кг.;
хімічний склад: полівінілхлорид (ПВХ) -
66%, пластифікатор - біс (2-етил (гексил.)
фталат) (DEPH або DOP) - 28%; епоксидироване
соеве масло (ESBO) - 4%; стабілізатор і
смазка Ca/Zn-2%, без вмісту пігментів та
мінеральних наповнювачів», код товару:
39042200 - на рівні 2,63 дол. США/кг..

Пунктом 2 параграфу (c) статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року визначено, якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Враховуючи встановлені обставини
справи та наведені нормативні
положення, колегія суддів вважає
правомірним обрання Митницею другого
методу визначення митної вартості - за
ціною договору щодо ідентичних
товарів, які були ввезені позивачем на
митну територію України у березні та
квітні 2013 року.

Як вже зазначено вище, позивач
скористався визначеним у п.7 ст.55 МК
України механізмом отримання товару у
вільний обіг під фінансові гарантії,
додатково сплативши визначену
Митницею суму ПДВ в розмірі 22943,97 грн..

Відповідно до положень ч.7-10 ст.55 МК
України у випадку незгоди декларанта
або уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів орган доходів і зборів за
зверненням декларанта або
уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною органом доходів і
зборів, шляхом надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу.
Строк дії таких гарантій не може
перевищувати 90 календарних днів з дня
випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати органу доходів і зборів
додаткові документи для підтвердження
заявленої ним митної вартості товарів,
що декларуються.

У разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів орган доходів і зборів
розглядає подані додаткові документи і
протягом 5 робочих днів з дати їх
подання виносить письмове рішення щодо
визнання заявленої митної вартості та
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості або надає
обґрунтовану відмову у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів. У
такому випадку надана фінансова
гарантія відповідно повертається
(вивільняється) або реалізується в
порядку та у строки, визначені цим
Кодексом (ч.9 ст.55 МК України).

Якщо орган доходів і зборів
протягом строку, зазначеного у частині
дев'ятій цієї статті, не надає
обґрунтованої відмови у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів,
вважається, що декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість товарів визначено правильно.
У такому випадку орган доходів і зборів
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості, а надана
фінансова гарантія повертається
(вивільняється) у порядку та строки,
визначені цим Кодексом.

Передбачений ч.7-10 ст.55 МК України
механізм отримання товару у вільний
обіг під фінансові гарантії надає
декларанту право протягом 80 днів з дня
випуску товару надати документи для
підтвердження заявленої ним митної
вартості товарів, а надання
декларантом таких документів
зобов'язує митний орган їх розглянути
та прийняти відповідне рішення.

За результатами розгляду наданих
позивачем 17.06.2013р. додаткових
документів Митниця листом від 25.06.2013
року вих.№3.1/1.1-9/1042 повідомила позивача
про відсутність підстав для перегляду
рішення про коригування митної
вартості товарів від 07.05.2013 року
№500080000/2013/000005/1, вказала про невизнання
задекларованої позивачем митної
вартості та навела причини такого
невизнання.

Отже, Митниця виконала процедурні
вимоги ч.9 ст.55 МК України, розглянувши
додатково надані позивачем документи
та прийнявши рішення від 25.06.2013 року про
відмову у визнанні заявленої позивачем
митної вартості.

За своєю суттю таке рішення Митниці є
завершальним в процедурі митного
оформлення товарів, випущених у
вільний обіг під фінансові гарантії
згідно ч.7 ст.55 МК України, а тому це
рішення відповідає всім критеріям
рішення суб'єкта владних повноважень,
яке має для позивача певні правові
наслідки і в силу ч.2 ст.17 КАС України
може бути предметом оскарження в
порядку адміністративного
судочинства.

В той же час позивач не оскаржує
рішення Митниці від 25.06.2013 року про
відмову у визнанні заявленої позивачем
митної вартості.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що додатково надані позивачем
17.06.2013 року документи на підтвердження
митної вартості не спростовують
підстав для винесення Митницею картки
відмови №500080000/2013/00005 та рішення про
коригування митної вартості товарів
від 07.05.2013 року №500080000/2013/000005/1.

Оскільки рішення Митниці від 25.06.2013
року про відмову у визнанні заявленої
позивачем митної вартості позивачем не
оскаржено і залишається чинним,
підстави для скасування картки відмови
№500080000/2013/00005, рішення про коригування
митної вартості товарів від 07.05.2013 року
№500080000/2013/000005/1 та стягнення з Держаного
бюджету України на користь позивача
сплаченої ним суми фінансової гарантії
відсутні.

На підставі вищенаведеного колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
прийняв законне та обґрунтоване
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1
ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Підприємство
по виробництву медичних виробів з
полімерних матеріалів «Гемопласт»
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 17 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлений 10 квітня 2014 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: Ю.М. Градовський Н.В. Вербицька