Справа № 817/863/14
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/863/14

07 квітня 2014 року 10год. 00хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Щербакова В. В. за участю секретаря
судового засідання Таргоній А.В. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: не прибув

відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Дубровицька
об`єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправною та скасування вимоги
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Дубровицької об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправною та скасування вимоги Ф-28/02
від 03.02.2014 року.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що він є пенсіонером
за віком та отримує пенсію, як фізична
особа-підприємець, перебуває на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, а відтак, -
відповідно до статті 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" звільнений від
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Позивач в судове засідання не прибув.
Про дату та місце судового розгляду
справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача подав
заперечення проти позову, позовні
вимоги не визнав. На обґрунтування
поданих заперечень зазначив, що
позивач ще не досяг 60-річного віку,
отримує пенсію зі зменшенням
пенсійного віку, призначену відповідно
до Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Разом з тим, вказав, що
звільнення від сплати єдиного внеску
не стосується тих осіб, які отримують
інші види пенсійних виплат, не
передбачені ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Таким чином, вважає, що
для позивача сплата єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є обов'язковою.

У поданих запереченнях проти позову
представник відповідача заявив
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
представників сторін на підставі
наявних доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, встановивши
фактичні обставини справи, перевіривши
їх доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінивши їх в сукупності,
відповідно до вимог закону, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва платника єдиного податку
НОМЕР_1 (а.с.10), пенсійного посвідчення
НОМЕР_2 (а.с.11), посвідчення НОМЕР_3 (а.с.9)
ОСОБА_1 одночасно є фізичною
особою-підприємцем та отримує пенсію
за віком, призначену у відповідності до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

03.02.2014 року відповідачем для позивача
було виставлено вимогу про сплату
недоїмки №Ф-28/02, якою встановлено
наявність заборгованості зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
3606,73 грн. (а.с.12).

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України №2464-VI "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі по тексту
судової постанови - Закон №2464-VI).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 вищезазначеного
Закону єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі по тексту
судової постанови - єдиний внесок) -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до п. 4. ч. 1. ст. 4 Закону
№2464-VI платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років. До
досягнення віку, встановленого абзацом
першим цієї статті, право на пенсію за
віком мають жінки 1961 року народження і
старші після досягнення ними такого
віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957
року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958
року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959
року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960
року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961
року по 31 грудня 1961 року.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 ст. 55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що особам, які працювали
або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

У даному випадку положення ст. 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" потрібно
розуміти в контексті з положеннями ст.
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Відтак, пенсія за віком
може бути надана особі яка не досягла
пенсійного віку, встановленого Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", за
умови, якщо остання працювала або
проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

Судом встановлено, що позивачу, у
відповідності до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", була
надана пенсія за віком із зменшенням
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Частиною 4 статті 4 Закону №2464-VI
визначені необхідні умови для
звільнення від сплати єдиного внеску, а
саме: особа обрала спрощену систему
оподаткування і є пенсіонером за віком
або інвалідом та отримує відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.

Положеннями вищевказаної статті не
передбачено, що саме особи, яким надано
пенсію за віком на підставі Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Таким чином,
спростовуються заперечення
представника відповідача стосовно
того, що звільнення від сплати єдиного
внеску не стосується тих осіб, які
отримують інші види пенсійних виплат,
не передбачені ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Судом також встановлено, що позивач у
добровільному порядку у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не числиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Враховуючи те, що позивач звільнений
від сплати за себе єдиного внеску, то у
відповідача були відсутні правові
підстави для виставлення та надіслання
для нього вимоги про сплату недоїмки.

Враховуючи вищенаведене, вимогу
Дубровицької об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про сплату боргу (недоїмки)
№Ф-28/02 від 03 лютого 2014 року належить
визнати протиправною та скасувати в
повному обсязі.

Щодо витрат на правову допомогу, то суд
виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем, на підтвердження понесених
них витрат на правову допомогу, надано
угоду про надання правової допомоги
від 22.02.2014 року (а.с.18), акт
приймання-передачі надання послуг за
Угодою про надання правової допомоги
від 11.03.2014 року (а.с.19), розрахунок
витрат, пов'язаних з правовою допомогою
стороні (а.с.20), а також квитанцію до
прибуткового касового ордера №02/14 від
11.03.2014 року (а.с.21).

Відповідно до ч. 1. ст. 87 КАС України
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 87 КАС України до
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
належать витрати на правову допомогу.

Частинами 1, 3 статті 90 КАС України
встановлено, що витрати, пов'язані з
оплатою допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, які надають
правову допомогу за договором, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом. Граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

В силу вимог ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу під час розгляду
судами цивільних та адміністративних
справ встановлений Законом України
"Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах" №4191-VI від
20.12.2011р., який набрав чинності з 01.01.2012
року.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Статтею 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" встановлений
розмір мінімальної заробітної плати з 1
січня по 30 червня 2013 року у місячному
розмірі в сумі 1218 гривень, отже 40% - 487,20
грн.

Згідно з наданим позивачем акту
приймання-передачі надання послуг за
Угодою про надання правової допомоги
від 22.02.2014 року (а.с.18) та розрахунку
витрат, пов'язаних з правовою допомогою
стороні (а.с.20) представником позивача
ОСОБА_2 витрачено 3 год. часу на надання
правової допомоги.

У прохальній частині позовної заяви
позивач просить компенсувати йому
витрати на правову допомогу в сумі 1461,60
грн. Вказана сума не перевищує
граничний розмір компенсації,
встановлений Законом України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах", а відтак -
присуджуються позивачу з Державного
бюджету України у відповідності до ч. 1
ст. 94 КАС України.

Крім того, суд присуджує позивачу з
Державного бюджету України судовий
збір в сумі 182,70 грн., сплачений ним за
подання адміністративного позову з
вимогами майнового характеру.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Дубровицької об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про сплату боргу
(недоїмки) №Ф-28/02 від 03 лютого 2014 року.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 182,70 грн. та витрати на
правову допомогу в розмірі 1461,60 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Щербаков
В. В.