Справа № 812/1135/14
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Лагутін А.А.
Суддя-доповідач - Чумак С.Ю.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
справа №812/1135/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Чумака С.Ю.,

суддів: Ляшенко Д.В. та Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 5
березня 2014 року у справі № 812/1135/14 за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 до Алчевської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату недоїмки від 10 лютого 2014 року
№Ф-64 в розмірі 2412,70 грн.,

В С Т
А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати протиправною та
скасувати вимогу відповідача про
сплату боргу (недоїмки) від 10 лютого 2014
року №Ф-64 в розмірі 2412, 70 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він
є пенсіонером за віком та знаходиться
на обліку у відповідача як платник
єдиного внеску. Позивач є приватним
підприємцем та знаходиться на
спрощеній системі оподаткування.
Зазначив, що 10.02.2014 року відповідачем
було прийнято вимогу про сплату
недоїмки № Ф-64, відповідно до якої у
нього наявна недоїмка зі сплати
єдиного внеску у розмірі 2412,70 грн.

Крім того, зазначив, що 06.08.2011 р. набрав
чинності Закон України «Про внесення
змін до Податкового кодексу України та
деякі інші законодавчі акти України
щодо вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» № 3609-VI,
яким внесені доповнення до ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Вважає, що
внесення зазначених змін звільняє
позивача, як фізичну особу - підприємця
та пенсіонера за віком, від сплати за
себе єдиного внеску. Такі особи можуть
бути платниками єдиного внеску
виключно за умови їх добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Вважає, що оскаржувана вимога винесена
у спосіб, що суперечить чинному
законодавству України, у зв'язку з чим
просив її скасувати.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року позовні вимоги задоволені.
Визнано протиправною та скасовано
вимогу відповідача №Ф-64 від 10 лютого 2014
року на суму 2412, 70 грн.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
позивачу відмовити у повному обсязі. В
обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що позивач тільки
після досягнення пенсійного віку,
встановленого ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», набуде право приймати
участь в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
добровільній основі. На даний час
позивач зобов'язаний сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до п.
3 ч. 1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає останні
необґрунтованими, а постанову суду
такою, що підлягає залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач є
фізичною особою-підприємцем (а.с. 10),
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, що відповідачем не
заперечується.

Позивач народився 17 березня 1959 року, є
пенсіонером за віком, що
підтверджується пенсійним
посвідченням позивача № НОМЕР_1 (а.с.7).
Позивач отримує пенсію за віком на
пільгових умовах ( ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», робота за
Списком №1) та знаходиться на обліку у
відповідача як платник єдиного внеску.

Відповідачем 10.02.2014 року прийнято
вимогу №Ф-64 про сплату боргу (недоїмки)
зі сплати єдиного внеску в розмірі 2412,
70 грн.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, врегульовані нормами Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року
(далі Закон № 1058), Законом України «Про
пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від
05.11.1991 р. (далі Закон № 1788) та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону
№ 2464 платниками єдиного внеску є,
зокрема, фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI в
редакції, яка діє з 6 серпня 2011 року,
фізичні особи-підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідач, заперечуючи проти права
позивача на добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
вважає, що такого права останній набуде
лише по досягненню пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону № 1056, за
якою особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років.

Колегія суддів вважає такі доводи
апелянта необгрунтованими з огляду на
наступне.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
№ 1058-ІV. Відповідно до п. 16 розділу XV
"Прикінцеві положення" цього Закону до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (1788-12) застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Згідно статті 1 Закону № 1788 громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом. За цим
Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до Розділу ІІ Закону № 1788 до
пенсій за віком віднесені пенсії за
віком на пільгових умовах, призначені
за Списками № 1 та № 2 ( статті 13 та 14),
тобто пенсія, яку отримує позивач є
пенсією за віком, що надає позивачу
право на добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
вимог частини 4 статті 4 Закону № 2464.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, вказана норма законодавства
не містить жодних виключень, а тому
повинна розповсюджуватись і на
пенсіонерів, яким призначено пенсію за
віком на пільгових умовах зі зниженням
пенсійного віку.

Доводи апелянта, що фізичні
особи-підприємці набувають вказаного
вище права лише при досягненні віку,
передбаченого статтею 26 Закону № 1058 є
безпідставними, оскільки частина 4
статті 4 Закону № 2464 такого
застереження не містить.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги про
скасування вимоги відповідача від
10.02.2014 року № Ф-64 про сплату недоїмки
підлягає задоволенню.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстав для її
скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.
195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Алчевської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року у справі № 812/1135/14 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили через п'ять днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:

С.Ю.Чумак

Д.В.Ляшенко

Судді

Л.В.Ястребова