Справа № 822/301/14
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/301/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчак В. Ю.

суддів: Курка О.П., Совгири Д.І.

при секретарі: Копійчук О.В.

за участю представників сторін:

представника відповідача (апелянта) -
Розізнана О.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Хмельницькій області
на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна"
до Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Хмельницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна"
звернулось до Хмельницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Хмельницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення форми "В4" від
13.01.2014 року №, в частині зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість за жовтень
2013 року в сумі 19 861,00 грн.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12.02.2014 року
адміністративний позов задоволено, а
саме, визнано протиправним та
скасовано податкове повідомлення -
рішення Славутської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області від 13.01.2014 року
форми "В4" № в частині зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість в сумі 19861
грн. 00 коп. Стягнуто із Державного
бюджету України на користь ТОВ "Суффле
Агро Україна" судові витрати по справі
у сумі 182 грн. 70 коп. (10% суми судового
збору, що фактично сплачено позивачем
при поданні позову) шляхом їх
безспірного списання із рахунку
Славутської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області. Стягнуто судовий збір у сумі
1644 грн. 30 коп. (90% суми судового збору)
шляхом їх безспірного списання із
рахунку Славутської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області на користь
Державного бюджету України.

Не погоджуючись із рішенням суду І
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
вказану постанову та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову повністю. При цьому, позивач
надав заперечення на апеляційну скаргу
та просив розгляд справи провести в
письмовому провадженні.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав в повному обсязі та просив
колегію суддів їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а рішення суду
першої інстанції зміні з наступних
підстав.

Судом апеляційної та І інстанції
встановлено, що за результатом
проведеної відповідачем
документальної позапланової виїзної
перевірки податкової звітності з
податку на додану вартість за жовтень
2013 року ТОВ "Суффле Агро Україна",
складено акт від 20.12.2013 року №2267/15/34863309.
Відповідно до висновків акту
перевірки, відповідачем встановлено,
що позивач в порушення п.198.4, п.198.6 ст.198,
п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201, п.15 підрозділу 3
розділу ХХ ПКУ, п.4.1. Порядку заповнення
декларації з ПДВ завищено суму
податкового кредиту за жовтень 2013 року
на 47 659,00 грн. Порушення виникли
внаслідок неправомірного його
формування за рахунок включення до
заяви платника (Додаток 8) податкових
накладних з періодами виписки
відмінними від звітного.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення форми "В4" від
13.01.2013 року №, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
жовтень 2013 року у сумі 47 659,00 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятим
податковим органом рішенням, звернувся
до суду з позовом про визнання його
протиправним та скасування.

Приймаючи оскаржуване рішення суд І
інстанції виходив з того, що відповідач
в обґрунтування правомірності своїх
висновків не надав достатніх доказів
порушень закону позивачем, а тому
суб'єктом владних повноважень не
доведено своєї правоти.

Колегія суддів погоджується з
постановою суду І інстанції, з таких
підстав.

Судом досліджено правомірність
вищезазначених висновків відповідача
щодо порушення позивачем вимог п.198.4,
п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201, п.15
підрозділу 3 розділу ХХ ПКУ, п.4.1.
Порядку заповнення декларації з ПДВ
завищено суму податкового кредиту за
жовтень 2013 року.

Так встановлено, що ТОВ "Суффле Агро
Україна" подало податкову декларацію
із податку на додану вартість за
жовтень 2013 року (від 20.11.2013 року №),
до якої додало заяву про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
(Додаток 8). Позивачем в підтвердження
своєї позиції щодо реальності
здійснення господарських операцій,
правомірності виникнення податкових
зобов'язань та формування податкового
кредиту в тому числі в сумі 19 861,00 грн. у
жовтні 2013 року надані первинні та інші
документи, які підтверджують факт
поставки ячменю від СТОВ "Агрофірма
"Красне" у серпні 2013 року на загальну
суму 119 168,00 грн., в т.ч. ПДВ - 19 861,00 грн.
Поставка підтверджується: видатковою
накладною від 08.08.2013 року №-02316;
товарно-транспортними накладними від
07.08.2013 року №№118,119,121; складською
квитанцією на зерно, виданою
зберігачем позивача (ТОВ "Каролінський
елеватор") від 08.08.2013 року №216; реєстром
накладних №КЭ-0213 від 08.08.2013 року (копії
яких містяться в матеріалах справи).
Також вказана поставка
підтверджується копією виписки із
клієнт-банку від 16.08.2013 року про переказ
коштів.

Для податкового обліку вказаної
трансакції, СТОВ "Агрофірма "Красне"
надало позивачу податкову накладну
№24/2 від 08.08.2013 року, однак не
зареєструвало її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Висновки відповідача в акті перевірки
щодо відсутності у позивача права на
включення такої суми до податкового
кредиту по податковій накладній №24/2
від 08.08.2013 року, ґрунтуються на тому, що
позивач мав задекларувати цю суму у
тому ж податковому періоді в якому
оформлені господарські операції, а
саме - в серпні 2013 року. Відповідач
вважає, що зробивши це в жовтні 2013 року
позивач втратив право на формування
податкового кредиту з ПДВ по вказаній
господарській операції з СТОВ
"Агрофірма "Красне".

Апеляційний суд погоджується із судом
І інстанції, що такі висновки
податкового органу є помилковими з
огляду на таке.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно п.201.10 ст.201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
Реєстрація податкових накладних та/або
розрахунків коригування до податкових
накладних у Єдиному реєстрі податкових
накладних здійснюється не пізніше
двадцяти календарних днів, наступних
за датою їх складання.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Податковим кредитом в розумінні
підпункту 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України,
визнається сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податкова накладна (згідно з пунктом
201.7 статті 201 Кодексу) виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) та підлягає
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних (далі - Єдиний
реєстр), яка здійснюється платником
податку - продавцем не пізніше двадцяти
календарних днів, наступних за датою їх
виписки, згідно з абзацом другим пункту
201.10 статті 201 Кодексу (з урахуванням
вимог пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ
Кодексу).

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та порушення порядку заповнення
податкової накладної позбавляє
покупця права на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту та не звільняє продавця від
обов'язку включення суми податку на
додану вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період (абзац дев'ятий пункту 201.10
статті 201 Кодексу).

Таким чином, податкова накладна
заповнена без порушень порядку її
заповнення та зареєстрована в Єдиному
реєстрі податкових накладних у
встановлені строки дає право на
включення зазначених в ній сум податку
на додану вартість до складу
податкового кредиту покупця: у тому
податковому періоді, в якому відбулася
перша з подій, визначених пунктом 198.2
статті 198 Кодексу, - у разі отримання її
у такому податковому періоді; у тому
податковому періоді, в якому податкова
накладна була отримана покупцем, з
урахуванням того, що зазначене право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки такої
податкової накладної, - у разі
отримання її із запізненням в інших
податкових періодах.

Якщо ж податкова накладна заповнена з
порушеннями або вона не зареєстрована
в Єдиному реєстрі протягом
встановленого для такої реєстрації
терміну, платник податку - покупець
включає до складу податкового кредиту
податкової декларації за відповідний
звітний період суми податку на додану
вартість, зазначені в такій накладній,
за умови подання разом із такою
декларацією заяви із скаргою на
постачальника (додаток 8 до податкової
декларації з податку на додану
вартість). До заяви додаються копії
товарних чеків або інших розрахункових
документів, що засвідчують факт сплати
податку у зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг (пункт
201.10 статті 201 Кодексу).

Таким чином, поняття звітний період у
пункті 201.10 ПК України потрібно
тлумачити не як період, в який
податкова накладна мала бути отримана
покупцем, а період, у якому платник
податків включив суму податку до
складу податкового кредиту, з
врахуванням того, що таке право
покупець має протягом 365 календарних
днів з дати виписки такої податкової
накладної.

З огляду на викладене, апеляційний суд
погоджується з судом І інстанції, що
позивач діяв відповідно до вимог
податкового законодавства та
правомірно включив до податкового
кредиту вересня 2012 року суми по
податкових накладних від вказаних
контрагентів.

Водночас, судом береться до уваги той
факт, що контрагенти позивача на момент
вчинення господарських операцій були
зареєстровані платниками ПДВ, що не
заперечується відповідачем, а отже
видача ними податкових накладних є
правомірною.

Крім того, невиконанням своїх
обов'язків контрагентами позивача не
позбавляє платника податку права на
формування податкового кредиту, в тому
числі не нарахування і несплата
податкових зобов'язань останніми.

За результатом апеляційного розгляду,
колегія суддів приходить до висновку,
що доводи апеляційної скарги по суті
спору, висновків суду першої інстанції
не спростовують. Суд при розгляді
справи, відповідно до вимог ст. 159 КАС
України повно і всебічно, в межах
заявлених вимог, з'ясував дійсні
обставини справи, суд дав належну
оцінку наявним у справі доказам,
правильно вирішив питання щодо
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами, та вирішив
справу на підставі норм матеріального
права, які регулюють ці правовідносини.
Обґрунтування апеляційної скарги
ґрунтуються на суб'єктивній оцінці
фактичних обставин справи та доказів, а
також на невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

З врахуванням вищевикладеного колегія
суддів вважає, що суд І інстанції
дійшов вірного висновку, визнавши
протиправним та скасувавши податкове
повідомлення-рішення форми "В4" від
13.01.2014 року №, в частині зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість за жовтень
2013 року в сумі 19 861,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з рішенням суду першої
інстанції в частині стягнення судового
збору у сумі 1644 грн. 30 коп. (90% суми
судового збору) шляхом їх безспірного
списання із рахунку Славутської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області на
користь Державного бюджету України.
Зокрема, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції, в даному випадку,
діяв з порушенням встановлених ст. 94
КАС України вимог та безпідставно
стягнув судовий збір в розмірі 1644,30 грн.
з рахунку податкового органу.

Відповідно до частини 1 статті 198 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
суд апеляційної інстанції має право,
зокрема, змінити постанову суду.

За частиною 1 статті 201 КАС України,
підставами для зміни постанови суду
першої інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Беручи до уваги те, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку по суті спору, при цьому,
частково не вірно вирішив питання
розподілу та стягнення судового збору,
судова колегія дійшла висновку, що він
правильно по суті вирішив справу, але
частково з помилковим застосуванням
норм процесуального права в зв'язку з
чим, постанова Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12.02.2014 року
частково підлягає зміні в резолютивній
частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Славутської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області задовольнити
частково.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року змінити.

Абзац 4 резолютивної частини постанови
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 12.02.2014 року
виключити.

В решті постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
12.02.2014 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі 10.04.14.

Головуючий
Сторчак В. Ю.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.