Справа № К/9991/82072/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/82072/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Південної
митниці та Державної митної служби
України на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 11
серпня 2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02 листопада 2011 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до Державної митної
служби України та Південної митниці
про визнання протиправним та
скасування наказу про звільнення,
поновлення на посаді, виплату
заборгованості із заробітної плати за
час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом до
відповідачів. Просив визнати
протиправним та скасувати наказ
Державної митної служби України від 23
березня 2011 року № 508-к в частині його
звільнення з посади інспектора відділу
митного оформлення № 1 митного поста
«Іллічівськ» Південної митниці;
зобов'язати відповідачів поновити
його на раніше займаній посаді;
зобов'язати Південну митницю виплатити
йому заборгованість по заробітній
платі за час вимушеного прогулу,
починаючи з дня його звільнення - 23
березня 2011 року і по день ухвалення
судом рішення.

Посилався на те, що присяги державного
службовця не порушував, звільнення
проведено з порушенням процедури та
Закону України «Про дисциплінарний
статут митної служби України»,
Положення про порядок і умови
проходження служби в митних органах
України.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02
листопада 2011 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
наказ Державної митної служби України
від 23 березня 2011 року № 508-к в частині
звільнення позивача з посади
інспектора відділу митного оформлення
№ 1 митного поста «Іллічівськ»
Південної митниці. Поновлено ОСОБА_4 на
посаді інспектора відділу митного
оформлення № 1 митного поста
«Іллічівськ» Південної митниці,
стягнуто з Південної митниці на
користь позивача середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 23 березня 2011
року по день поновлення на посаді.

У касаційних скаргах Державна митна
служба України та Південна митниця,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати вказані судові
рішення та постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі у межах доводів
касаційних скарг, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 проходив
державну службу у митних органах з 12
травня 1999 року, що співпадає з датою
прийняття ним присяги державного
службовця, 20 жовтня 2010 року позивач був
переведений на посаду інспектора
відділу митного оформлення № 1 митного
поста «Іллічівськ» Південної митниці.

Наказом Державної митної служби
України від 23 березня 2011 року № 508-к за
порушення Присяги державного
службовця відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30
Закону України «Про державну службу»
припинено перебування ОСОБА_4 на
державній службі в митних органах
України ОСОБА_4 з 23 березня 2011 року.

Зазначений наказ було прийнято на
підставі перевірки правильності
митного контролю та митного оформлення
товарів, що переміщуються на адресу
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності. Вказаною перевіркою
встановлено порушення позивачем вимог
ст.ст. 40, 41, 55, 73, 88 Митного кодексу
України, п.п. 2.6, 2.9 Порядку проведення
ідентифікаційного огляду товарів та
інших предметів, затвердженого наказом
Держмитслужби від 1 квітня 2002 року за №
174 та Технологічної схеми здійснення
митного контролю при проведенні
ідентифікаційного огляду товарів
декларантом в зоні діяльності
Південної митниці, затвердженої
наказом Південної митниці від 2 липня
2008 року за № 255, а також пунктів 2.1, 2.3, 2.8,
2.11 Посадової інструкції, затвердженої
начальником Південної митниці 04 жовтня
2010 року, п. 27 наказу Державної митної
служби України від 20 квітня 2005 року за
№ 314 «Про затвердження Порядку
здійснення митного контролю й митного
оформлення товарів із застосуванням
вантажної митної декларації».

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з яким погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що звільнення позивача відбулось з
порушенням встановленого порядку, без
дотримання обов'язкової процедури, яка
передує звільненню, тобто
відповідачами не було встановлено у
передбаченому законом порядку факт
порушення позивачем службової
дисципліни, не зазначено, які саме дії
чи бездіяльність позивача є порушенням
Присяги державного службовця. Разом з
тим, правовий статус посадових осіб
митної служби України, їх права та
обов'язки визначаються Конституцією
України, Митним кодексом України,
Законом України «Про дисциплінарний
статут митної служби України», на який
безпосередньо вказується у Митному
кодексі України, а в частині, що не
регламентується цими законами -
Законом України «Про державну службу»
та КЗпП України. Саме статути про
дисципліну як нормативно-правові акти
в системі законодавства України щодо
регулювання трудових відносин,
встановлюють особливості такого
регулювання в залежності від галузі
його застосування. Таким чином,
застосування при звільненні підстав,
передбачених Законом України «Про
державну службу» не виключає обов'язку
Державної митної служби України, як
державного органу, застосовувати та
дотримуватись процедури звільнення,
передбаченої для посадових осіб митних
органів.

Порядок, умови проходження і
припинення державної служби в митних
органах встановлено Законом України
«Про державну службу» та
Дисциплінарним статутом митної служби
України (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає суть
службової дисципліни, права та
обов'язки посадових осіб митної служби
України, яким присвоєно спеціальні
звання, у тому числі керівників митних
органів, спеціалізованих митних
установ та організацій, щодо

забезпечення та додержання дисципліни,
а також види та порядок застосування
заохочень і дисциплінарних стягнень.
Регулювання правового становища
державних службовців, що працюють у
митних органах, здійснюється з
урахуванням вимог Закону України «Про
державну службу».

Відповідно до статті 21 Дисциплінарного
статуту порушення службової
дисципліни - це протиправне, винне
(умисне чи необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема, невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

До діянь, які є порушеннями службової
дисципліни, належать: 1) порушення вимог
законів та інших нормативно-правових
актів України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; 2) порушення
порядку здійснення митного контролю та
митного оформлення предметів, що
переміщуються через митний кордон
України (стаття 22 Дисциплінарного
статуту).

Розділом 4 Дисциплінарного статуту
визначено види дисциплінарних
стягнень та порядок їх застосування,
чітко врегульована процедура їх
застосування, внаслідок чого
забезпечується належний захист
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Статтею 413 Митного кодексу України
встановлено, що посадові особи митної
служби України, вперше прийняті на
службу до митних органів, приймають
Присягу.

Складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання.

Отже, під порушенням Присяги слід
розуміти скоєння державним службовцем
проступку (вчинку) проти інтересів
служби, який суперечить покладеним на
нього обов'язкам, підриває довіру до
нього як носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону
України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII
«Про державну службу» (далі - Закон №
3723-XII) визначено, що державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої у статті 17 цього
Закону.

Цією нормою визначено не окремий вид
відповідальності державних службовців
за порушення Присяги, а спеціальну
підставу для припинення державної
служби. Саме ж припинення державної
служби відбувається у формі
звільнення.

Таким чином, недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) норм може бути як
порушенням Присяги так і
дисциплінарним правопорушенням, проте
дисциплінарне правопорушення
пов'язується лише з порушенням
правових вимог щодо проходження
публічної служби.

Системний аналіз наведених
спеціальних і загальних норм, свідчить,
що за вчинення посадовими особами
митної служби України порушень
службової дисципліни, дисциплінарних
правопорушень допускається
застосування дисциплінарних стягнень,
визначених у частині другій статті 22
Дисциплінарного статуту та Законом №
3723-XII, найбільш суворим з яких є
звільнення.

При цьому необхідно враховувати, що у
разі вчинення дисциплінарного
правопорушення, наслідком якого може
бути припинення державної служби за
порушення Присяги або звільнення з
митного органу є санкціями різних
рівнів відповідальності, які не можуть
застосовуватися як альтернативні.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою. Тому рівень
юридичних гарантій захисту прав
зазначеної особи в процедурах
вирішення питань застосування такої
відповідальності повинен бути не
меншим, ніж під час звільнення з
митного органу за вчинення
дисциплінарного правопорушення, з
дотриманням строків притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

З метою з'ясування всіх обставин
вчинення посадовою особою митної
служби дисциплінарного правопорушення
керівник митного органу має право
призначити службове розслідування.
Порядок проведення службового
розслідування визначається спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи. Застосуванню дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення передує
обов'язкове службове розслідування
(стаття 31 Дисциплінарного статуту).

Наказом Державної митної служби
України від 13 серпня 2010 року № 918
затверджено Інструкцію про порядок
організації та проведення службового
розслідування і службової перевірки в
митній службі України (далі -
Інструкція) пунктом 1.1 якої визначено
приводи, підстави, мета, порядок
призначення і проведення службового
розслідування, прийняття за ним рішень,
виконання цих рішень, формування
матеріалів службового розслідування у
справі, а також права та обов'язки
посадових осіб митної служби України
під час їх проведення.

Згідно з абзацом 9 пункту 1.2 Інструкції
службове розслідування - це комплекс
заходів, що здійснюються в межах
компетенції відповідно до цієї
Інструкції з метою повного, всебічного
та об'єктивного з'ясування обставин
вчинення посадовою особою
дисциплінарного або іншого
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності,
виявлення причин і умов, що сприяли
його вчиненню, встановлення наявності
(відсутності) вини, її ступеня, а також
установлення інших подій, обставин, що
потребують з'ясування під час
проведення таких заходів.

Отже, звільненню державного службовця
за вчинення дисциплінарного
правопорушення, пов'язаного зі
здійсненням службової діяльності, з
підстав припинення державної служби за
порушення Присяги, має передувати
службове розслідування, яке
регулюється Інструкцією і висновки
якого є передумовою звільнення.

Звільнення за порушення присяги може
мати місце лише тоді, коли державний
службовець скоїв проступок проти
інтересів служби, який суперечить
покладеним на нього обов'язкам,
підриває довіру до нього як носія
влади, що призводить до приниження
державного органу та унеможливлює
подальше виконання ним своїх
обов'язків. Державний службовець, який
вчинив дисциплінарний проступок, не
може бути звільнений за порушення
Присяги, якщо цей проступок не можливо
кваліфікувати як порушення Присяги.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
обґрунтованого висновку, що спірний
наказ про звільнення позивача із
займаної посади є протиправним та
прийнятим необґрунтовано. У зв'язку з
чим підлягає скасуванню в цій частині,
а позивач відповідно поновленню на
раніше займаній посаді.

Зазначений висновок узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в постанові від 22
жовтня 2013 року (справа № 21-274а13).

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу,
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та спростовуються висновками
судів. Тому колегія суддів, перевіривши
у межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального,
приходить до висновку, що касаційні
скарги необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Південної митниці та
Державної митної служби України
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 11 серпня 2011 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк