Справа № 425/3670/13-а
Суддя: Мирошникова О. Ш.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2013 року
2-а/425/87/13

425/3670/13-а

місто Рубіжне Луганської
області

Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

при секретарі Кулішовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Рубіжанської міської ради Луганської
області про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

15 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Рубіжанського міського суду
Луганської області з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Рубіжанської
міської ради Луганської області, в
якому просить визнати дії УПСЗН в
частині не виплати позивачу
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення як інваліду
ІІІ та ІІ групи в розмірах,
передбачених ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та відмови
провести доплату зазначених виплат -
незаконними; зобов'язати відповідача
провести позивачу доплату одноразової
компенсації як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
як інваліду ІІІ та ІІ групи в розмірі
28500,60 гривень та зобов'язати
відповідача провести доплату щорічної
допомоги на оздоровлення за період з
2008-2013 року в розмірі 23341,00 гривень. В
обґрунтування позову зазначає, що у
вересні 2007 року йому була встановлена
ІІІ група інвалідності, з 25.07.2008 року
захворювання позивача було пов'язано з
виконанням обов'язків військової
служби по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС та 01.12.2010 року позивачу була
встановлена ІІ група інвалідності за
захворюванням, пов'язаним з виконанням
обов'язків військової служби по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» йому 29.09.2009
року повинна бути виплачена одноразова
компенсація як інваліду ІІІ групи в
розмірі 30 мінімальних заробітних плат
у сумі 15750,00 гривень та 17.02.2011 року
повинна бути доплачена компенсація як
інваліду ІІ групи з розрахунку різниці
між 45 та 30 мінімальних заробітних плат
в сумі 13035,00 гривень. Також, в позові
зазначає, що йому повинна бути
доплачена щорічна допомога на
оздоровлення як інваліду ІІІ та ІІ
групи за період з 23.07.2008 року по 2013 рік в
розмірі 23341,00 гривня, але відповідач
18.09.2013 року в порушення зазначеної
статті незаконно відмовив позивачу
провести вищезазначені виплати чим
порушив його матеріальні права.

В судовому засіданні позивач
позов підтримав та просив суд його
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала, надала до суду письмові
заперечення, в яких зазначила, що
виплати позивачу як інваліду ІІІ та ІІ
групи, УПСЗН здійснює у відповідності
до норм діючого законодавства в
належному розмірі, прав позивача не
порушують, додатково зазначає, що
позивачем порушено строк звернення до
суду з цим позовом відповідно до ч. 2 ст.
99 КАС України, просить суд в задоволені
адміністративного позову відмовити в
повному обсязі в зв'язку з його
необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
довідки № 2898/8 від 21.05.1987 року ОСОБА_1
знаходився на учбових зборах з 21.04.1986
року по 21.05.1986 року (а.с. 11).

Позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильської АЕС
1 категорії, з вересня 2007 року йому була
встановлена ІІІ група інвалідності, з
01.12.2010 року позивачу встановлено 2 групу
інвалідності безстроково по
захворюванню, що пов'язане з виконанням
обов'язкової військової служби по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у
зв'язку з чим користується правами та
пільгами, передбаченими Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що підтверджується матеріалами справи
та визнається сторонами (а.с. 7-10).

Відповідно до ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського
міського суду Луганської області з
позовом 15 жовтня 2013 року. Враховуючи
приписи ст. 99 КАС України, суд приходить
до висновку, що позивачем було
пропущено строк для звернення до
адміністративного суду за захистом
порушених прав, а саме в частині
визнання дій відповідача незаконними
щодо невиплати та відмови провести
доплату одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення як
інваліду ІІІ та ІІ групи за період 2008-
2012 роки.

Відповідно до ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Суд, приймаючи до уваги те, що позивачем
пропущено встановлений ч. 2 ст. 99 КАС
України строк звернення до
адміністративного суду за захистом
порушеного права, не надано суду
обґрунтованих доказів на
підтвердження поважності пропуску
строку звернення до суду, із
клопотанням про поновлення згаданого
строку до суду позивач не звертався,
та, зважаючи на ту обставину, що
підстави поновлення такого строку
відсутні, позовні вимоги в частині
визнання дій відповідача незаконними
щодо невиплати та відмови провести
доплату одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення як
інваліду ІІІ та ІІ групи за період 2008-
2012 роки підлягають залишенню без
розгляду відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС
України.

Щодо позовних вимог в частині визнання
дій відповідача незаконними щодо
невиплати та відмови провести доплату
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення як інваліду
ІІІ та ІІ групи за 2013 рік та
зобов'язання відповідача провести
доплати одноразової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення суд
приходить до наступного.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист
потерпілого населення, визначені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ст. 48 Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачена щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам І і ІІ груп -
п'ять мінімальних заробітних плат,
інвалідам ІІІ групи - чотири
мінімальних заробітних плати та право
на отримання компенсації за шкоду,
заподіяну здоров'ю інвалідам ІІІ групи
у розмірі 30 мінімальних заробітних
плат та інвалідам ІІ групи 45
мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Законом передбачено, що розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати, а
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Міністерство праці і соціальної
політики України, як головний
розпорядник коштів, забезпечує через
місцеві органи праці та соціального
захисту населення виплату допомоги на
оздоровлення громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи у
розмірах, на які затверджені кошториси
і які розраховані згідно постанови
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 року № 836.

Розпорядники бюджетних коштів нижчого
рівня - управління праці та соціального
захисту населення, беруть бюджетні
зобов'язання та проводять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами, як це
передбачено ст. 51 Бюждетного кодексу
України.

Розміри щорічної допомоги на
оздоровлення відповідної категорії
громадян, на яких розповсюджується дія
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», встановлюється цим
законом.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 закріплено, що
в одних законах безпосередньо
встановлено розміри соціальних виплат,
а в інших їх визначення віднесено до
повноважень Кабінету Міністрів
України. Відповідно до положень Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
визначення порядку та розмірів
соціальних виплат віднесено до відання
Кабінету Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26.07.1996 року № 836 встановлений
розмір одноразової компенсації особам,
які стали інвалідами, а саме: інвалідам
ІІ групи 284,40 гривень та інвалідам ІІІ
групи 189,60 гривень.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005
року № 562, встановлений розмір допомоги
на оздоровлення, а саме: 90,00 гривень для
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії
інвалідам IIІ групи та 120,00 гривень
інвалідам ІІ групи.

Відповідно ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу
України бюджетне законодавство
складається, зокрема, з Конституції
України, закону «Про державний бюджет
України, інших законів, що регулюють
бюджетні відносини, з
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, які прийняті на
підставі та на виконання Бюджетного
кодексу та інших законів України.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, якими регулюються
бюджетні відносини, зокрема питання
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, є
складовою бюджетного законодавства
відповідно до пункту 5 частини першої
статті 4 Бюджетного кодексу України.
Отже, суди загальної юрисдикції
України під час вирішення справ щодо
соціального захисту прав громадян
повинні застосовувати
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, прийняті на
підставі і на виконання Бюджетного
кодексу України, інших законів України,
в тому числі закону про Державний
бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до п. 4 прикінцевих
положень Закону України «Про державний
бюджет на 2013 рік» у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядках
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач має право на отримання
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення, яка
виплачується особам, що стали
інвалідами, в розмірі, що встановлений
Постановами Кабінету Міністрів
України «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996
року № 836 та «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12.07.2005 року № 562, а не в
розмірах, що передбачені ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідачем 29.01.2009 року було сплачено
позивачу як інваліду ІІІ групи
одноразову компенсацію у розмірі 189,60
гривень, 17.02.2011 року різниця в
одноразовій компенсації між ІІ та ІІІ
групами інвалідності у розмірі 94,80
гривень, також позивачу щорічно було
сплачено допомогу на оздоровлення,
зокрема, за 2013 рік 20.05.2013 року у розмірі
120,00 гривень (а.с. 29-43).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачу у належному розмірі
відповідно до вимог діючого
законодавства було сплачено
відповідачем належні до сплати
одноразову компенсацію,з урахуванням
доплати за зміну групи інвалідності та
щорічну допомогу на оздоровлення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Коснституцією
та законами України.

Суд вважає, що Управління праці та
соціального захисту населення
Рубіжанської міської ради Луганської
області діяло в межах чинного
законодавства, проводило виплати
ОСОБА_1 в межах асигнувань відповідно
до встановлених законодавством
розмірів, тому суд приходить до
висновку, що відсутні підстави для
визнання дій УПСЗН Рубіжанської
міської ради Луганської області
незаконними, а також зобов'язання
відповідача провести доплати
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення, тому в
задоволені позовних вимог в цій
частині слід відмовити.

Відповідно ч. 10, 20 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» звільняються від
сплати судового збору громадяни,
віднесені до категорій 1 і 2
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи та органи соціального
захисту населення.

Відповідно до п. 5 ст. 94 КАС України суд
покладає судові витрати на рахунок
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 71, 94, 100, 159-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Рубіжанської міської ради Луганської
області про визнання дій в частині
невиплати та відмови провести доплату
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення як інваліду
ІІІ та ІІ групи за період 2008 - 2012 рік
незаконними - залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
до Управління праці та соціального
захисту населення Рубіжанської
міської ради Луганської області про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити дії - відмовити
повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Рубіжанський міський суд Луганської
області протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої ст. 160 КАС України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
О.Ш. Мирошникова