Справа № 817/290/14
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"10" квітня 2014 р.
Справа № 817/290/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "12" лютого
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області про
скасування постанови ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог про скасування
постанови державного виконавця про
накладення штрафу у розмірі 170,00 грн. за
невиконання рішення Рівненської
міського суду №2-6071/11 від 11.07.2013 року в
розмірі 170,00 грн. у виконавчому
провадженні ВП №41189248.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить судове рішення скасувати та
прийняти нове - про задоволення
позовних вимог. Зокрема, апелянт
посилається на те, що суд першої
інстанції постановив судове рішення
без з"ясування усіх обставин, що мають
значення для справи.

Розглянувши справу в порядку,
визначеному п.2 ч.1 ст.197 КАС України,
перевіривши законність та
обгрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Примусове виконання рішень в Україні
покладено на органи державної
виконавчої служби, які у своїй
діяльності керуються Законом України
"Про виконавче провадження" №606-XIV від
21.04.1999 року.

Статтею 1 даного Закону визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів, які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів.

Особливості виконання рішень
зобов'язального характеру визначені
статтею 75 цього Закону.

Так, вказана норма передбачає, що після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення (сім днів з моменту
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження). У разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення. Якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону. У
разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Разом з тим, відповідно до вимог статті
89 Закону України "Про виконавче
провадження", у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії,
та рішення про поновлення на роботі
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника - фізичну особу від десяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; на посадових осіб -
від двадцяти до сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на боржника - юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання. У разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає на нього штраф
у подвійному розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Як встановлено судом першої інстанції,
11 липня 2013 року Рівненським міським
судом винесено рішення у справі №2-6071/11,
яким задоволено позов заступника
прокурора м.Рівне в інтересах держави в
особі Рівненської міської ради.

Згідно з резолютивною частиною
вказаного рішення, ОСОБА_3 зобов'язано
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку площею 0,0038 га, розташовану по
АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно
збудованого об'єкту та привести
самовільно зайняту земельну ділянку в
придатний для використання стан. Окрім
того, з ОСОБА_3 в дохід державного
бюджету України стягнуто шкоду,
завдану внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки в розмірі
306, 95 грн. (а.с.9-11).

Зазначене рішення залишено без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області від 29 серпня 2013
року (а.с.12-14).

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2013
року у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_5 на
рішення Рівненського міського суду від
11 липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 29 серпня
2013 року відмовлено (а.с.34-35).

9 жовтня 2013 року в даній справі видано
виконавчі листи, а саме, щодо
зобов'язання ОСОБА_3 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,0038 га, розташовану по АДРЕСА_1
шляхом демонтажу самовільно
збудованого об'єкту.

Вказаний виконавчий лист разом із
заявою прокурора про його примусове
виконання поданий до відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції 09 грудня
2013 року.

13 грудня 2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Сиськовою О.Л. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа №2-6071/11, реєстраційний номер
виконавчого провадження 41189248 (а.с.21) та
надано боржнику строк для
добровільного виконання до 20 грудня 2013
року.

Як встановлено судом та не
заперечується позивачем, зазначену
постанову ним отримано.

20 січня 2014 року о 16:00 год. державним
виконавцем в присутності двох понятих
складено акт, яким зафіксовано, що
боржник самовільно зайняту земельну
ділянку не звільнив, рішення
апеляційного суду Рівненської області
не виконав (а.с.7).

21 січня 2014 року державним виконавцем
винесено постанову про накладення на
боржника штрафу у розмірі 170,00 грн. за
невиконання рішення суду (а.с.5).

Вказана постанова надіслана боржнику 21
січня та отримана ним 23 січня 2013 року
(а.с.5 на звороті). Одночасно боржнику
надіслано лист з пропозицією виконати
рішення суду в строк до 29 січня 2014 року
та з попередженням про застосування
штрафу в подвійному розмірі і
направлення подання до правоохоронних
органів у разі невиконання рішення у
встановлений строк (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що державний виконавець, при винесенні
постанови про накладення штрафу діяв
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством,
з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, добросовісно та
розсудливо і охоронюваних
законодавством прав боржника у
виконавчому провадженні не порушувала.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з вказаним висновком,
виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
після відкриття виконавчого
провадження ВП №41189248 з виконання
виконавчого листа №2-6071/11, державним
виконавцем були проведені вищеназвані
дії, а саме: 20 січня 2014 року перевірено
стан виконання боржником виконавчого
документу та складено відповідний акт
про невиконання рішення суду.

Лише після спливу часу на добровільне
виконання та перевірки обставин
невиконання рішення суду, державним
виконавцем накладено на боржника
штраф у розмірі, що дорівнює
законодавчо встановленій нижній межі,
а також, встановлено новий термін для
виконання до 29 січня 2014 року.

З огляду на викладене, державний
виконавець діяв виключно в рамках
чинного законодавства і порушень прав
боржника у виконавчому провадженні не
допустив.

Судом першої інстанції обґрунтовано не
прийнято до уваги підстави з яких
позивач просить скасувати постанову
від 21.01.2013 року, а саме, не ознайомлення
його зі змістом акту від 20.01.2013 року.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач не заперечує вихід державного
виконавця у вказану дату за місцем
його проживання та фіксування
невиконання рішення суду. Сам позивач
не заперечує того, що рішення суду ним
не виконано, однак з причин, які на його
думку є поважними.

Окрім того, вимог щодо направлення
та/або вручення боржнику примірника
акту про невиконання рішення
зобов'язального характеру
законодавство не містить.

Разом з тим, є слушним посилання суду на
те, що позивач не був позбавлений права
на ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження відповідно до
пункту 2.12 розділу II Інструкції з
організації примусового виконання
рішень затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №512/5 в, а
так само відповідно до пункту 5.2 глави 5
Положення про Єдиний державний реєстр
виконавчих проваджень затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№43/5 від 20.05.2003 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 21.05.2003
року за №388/7709.

Так само, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що при винесенні постанови про
накладення штрафу у державного
виконавця були відсутні відомості
щодо існування поважних причин у
невиконанні рішення суду, оскільки
скрутне матеріальне становище і
складні погодні умови, самі по собі, не
можуть бути підставою для невиконання
рішення суду.

Також, на час винесення постанови,
позивач у встановленому Цивільним
процесуальним кодексом України
порядку, з питанням щодо відстрочки
виконання, зміни способу чи порядку
виконання рішення у цивільній справі
№2-6071/11 до суду не звертався, як і не
подавав заяви про перегляд такого
рішення за нововиявленими обставинами,
а тому у державного виконавця не було
жодних правових підстав зволікати з
виконанням рішення суду чи не
виконувати його в порядку,
встановленому статтею 75 Закону України
"Про виконавче провадження" №606-XIV від
21.04.1999 року.

Окрім того, судом першої інстанції
встановлено, що позивач доводить
письмовими доказами (а.с.24-33) не той
факт, що він має намір виконати судове
рішення та звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку площею 0,0038 га,
розташовану по АДРЕСА_1 шляхом
демонтажу самовільно збудованого
об'єкту, а той факт, що ним вживаються
вичерпні заходи для оформлення у
власність земельної ділянки площею 0,0038
га. Однак, зазначена обставина сама по
собі не може розглядатися як належна
підстава для невиконання рішення суду
у справі №2-6071/11.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче
провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець повинен
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного виконання рішення в
повному обсязі, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що правові підстави для
задоволення позову ОСОБА_3 відсутні.

Посилання позивача в суді апеляційної
інстанції на ухвалу Рівненського
міського суду від 06.03.2014 року якою
відстрочено виконання рішення
Рівненського міського суду від 11.07.2013
року по справі №2-6070/11 до 15.08.2014 року, не
є підставою для скасування постанови
державного виконавця від 21.01.2013 року,
оскільки дана ухвала не має зворотної
дії у часі, а на час винесення постанови
про накладення штрафу, виконання
судового рішення не було відстрочено у
спосіб, визначений чинним
законодавством.

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції щодо безпідставності
позовних вимог, не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів не вбачає
підстав, визначених ст. 202 КАС України,
для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити
без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "12" лютого
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу Відділ державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області вул.Замкова,
22а,м.Рівне,33000

- ,