Справа № 2а-13143/12/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/28920/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Розваляєвої Т.С. Маслія
В.І.при секретарі -Левіна А.А.за участю
представників:Лісниківської сільської
ради - Галантернік Л.І. ГПУ - Зарудяна
Н.О. розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
касаційною скаргоюЛісниківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області напостанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2013р.у
справі№ 2а-13143/12/2670за
позовомМіжрайонного прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в Київській
області в інтересах держави в особі
Кабінету Міністрів України, Київського
обласного управління лісового та
мисливського
господарствадоКиєво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської областітреті особи1.
Національний університет біоресурсів
і природокористування України, 2.
Відокремлений підрозділ Національного
університету біоресурсів та
природокористування "Боярська лісова
дослідна станція", 3.
Лісниківської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
областіпроскасування розпорядження

ВСТАНОВИЛА:

Міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в Київській
області звернувся з позовом в
інтересах держави в особі Кабінету
Міністрів України, Київського
обласного управління лісового та
мисливського господарства, у якому
просив скасувати розпорядження
Києво-Святошинської РДА Київської
області від 02 листопада 2006 року № 854
"Про затвердження проекту землеустрою
щодо припинення права постійного
користування земельною ділянкою
Державного підприємства "Боярська
лісова дослідна станція"(відокремлений
підрозділ Національного аграрного
університету) та передачі її до земель
запасу (землі комунальної власності) в
межах с. Лісники Києво-Святошинського
району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуваним розпорядженням
відповідач порушив вимоги Земельного
та Лісового кодексів України,
перевищив повноваження в частині
розпорядження землями, що належать до
державної власності.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 грудня 2012 року у задоволені позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2013р.
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 грудня 2012 року
скасовано. Прийнято нове рішення яким
позовні вимоги задоволено. Скасовано
розпорядження Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області від 02 листопада 2006
року № 854 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо припинення права
постійного користування земельною
ділянкою Державного підприємства
«Боярська лісова дослідна станція»
(відокремлений підрозділ
Національного аграрного університету)
та передачі її до земель запасу (землі
комунальної власності) в межах с.
Лісники Києво-Святошинського району
Київської області).

Не погоджуючись з постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2013р.
Лісниківська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області звернулась з касаційною
скаргою, у якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, розпорядженням
Києво-Святошинської РДА Київської
області від 02 листопада 2006 року № 854
було припинено право постійного
користування ДП «Боярська лісова
дослідна станція» (на даний час
відокремлений підрозділ Національного
університету біоресурсів та
природокористування «Боярська лісова
дослідна станція») земельної ділянки
загальною площею 9,7999 га (ліси І групи,
вкриті лісом) у зв'язку з добровільною
відмовою та віднесено вказану земельну
ділянку до земель запасу (землі
комунальної власності) в межах с.
Лісники Києво-Святошинського району
Київської області.

Вважаючи вказане розпорядження
незаконним, Міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в Київській
області звернувся до суду з позовом про
його скасування.

Відмовляючи в задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що ДП
«Боярська лісова дослідна станція»
правомірно скористалося своїм правом
на відмову від постійного користування
земельною ділянкою. Також суд першої
інстанції послався на те, що при
прийнятті розпорядження від 02
листопада 2006 року № 854
Києво-Святошинська РДА Київської
області діяла в межах своєї
компетенції та не перебирала на себе
повноважень Кабінету Міністрів
України.

Натомість суд апеляційної інстанції
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги вмотивував свої висновки тим, що
у Києво-Святошинської РДА Київської
області були відсутні передумови,
встановлені ст. 142 ЗК України для
прийняття рішення про припинення право
постійного користування Боярською ЛДС
земельною ділянкою загальною площею 9,8
га у зв'язку з добровільною відмовою.

Однак, колегія суддів вважає такі
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій передчасним, враховуючи
наступне.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 99 КАС
України (в редакції станом на час
звернення з позовом - 16.07.2010р.)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції
станом на час звернення з позовом) було
передбачено, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом. Позовні заяви
приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від
закінчення строку звернення до
адміністративного суду.

Ця норма права була самостійною
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову, тобто за
своєю правовою природою була нормою
матеріального права.

30.07.2010р. набрав чинності Закон України
"Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI,
яким у статті 100 КАС України частину
першу викладено в такій редакції: "1.
Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала"; частини
другу і третю виключено.

Отже, з 30.07.2010р. суд у будь-якому випадку
повинен залишати позов без розгляду, у
зв'язку з його поданням після
закінчення строків, крім випадків, коли
за заявою особи, яка його подала, не
знайдуться підстав для його
поновлення.

Тобто, з 30.07.2010р. стаття 100 КАС України за
своєю правовою природою стала нормою
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, в
позовній заяві, поданій 16.07.2010р.,
прокурором заявлена вимога про
скасування розпорядження
Києво-Святошинської РДА Київської
області від 2 листопада 2006 року № 854.

Отже, позовну заяву подано з пропуском
строку звернення до суду, однак
клопотання про поновлення пропущеного
строку прокурором та позивачами
заявлено не було.

Між тим, аналіз частини першої статті 100
КАС України, (в редакції станом на час
звернення з позовом - 16.07.2010р.) дає
підстави вважати, що суд першої
інстанції, на час надходження позовної
заяви, не мав можливості самостійно, на
свій розсуд застосувати наслідки
пропуску строку звернення до суду.
Право вимагати застосування строку
звернення до суду належало сторонам і у
випадку, якщо така заява не надходила
до суду і наслідки пропущення строків
звернення до адміністративного суду не
могли бути застосовані судом.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Справу розглянуто та судове рішення по
даній справі, в суді першої інстанції,
було прийнято в грудні 2012 року.

В свою чергу, згідно з ст. 100 КАС України
(в редакції станом на грудень 2012 року)
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Отже, суд першої інстанції, на час
вирішення справи - грудень 2012 року,
повинен був керуватися процесуальною
нормою ст. 100 КАС України, та дослідити
питання щодо можливого пропуску строку
звернення до суду та можливість
застосування наслідків такого
пропуску.

Таким чином, при вирішенні спору суд
першої інстанції неправильно
застосував вимоги статті 100 КАС
України, що призвело до прийняття
незаконних судових рішень. Суд
апеляційної інстанції на дане
порушення уваги не звернув.

Підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи (ч.2
ст. 227 КАС України).

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми процесуального
права.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Лісниківської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 грудня 2012 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від
16.05.2013р. скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: