Справа № 826/221/13-а
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2014 року 16:04 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Скочок Т.О., суддів
Кармазіна О.А., Шрамко Ю.Т., розглянувши
у порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомДержавного підприємства
«Антонов» доДержавної інспекції
України з контролю за цінами
провизнання протиправним та
скасування рішення про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін №123 від 25.10.2007
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Державне
підприємство «Антонов» (надалі -
позивач або ДП «Антонов») з позовом до
Державної інспекції з контролю за
цінами в м. Києві (надалі - відповідач)
про визнання незаконним та скасування
рішення про застосування економічних
санкцій за порушення державної
дисципліни цін №123 від 25.10.2007 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14.09.2010 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2011 року,
у задоволенні позову відмовлено.

Разом з тим, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
13.12.2012 року касаційну скаргу ДП
«Антонов» задоволено частково,
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14.09.2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2011 року
в даній справі скасовано, матеріали
справи направлено на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного вище, ухвалою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11.01.2013 року справа
№826/221/13-а прийнята до провадження,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14.02.2013 року
провадження у справі №826/221/13-а зупинено
до встановлення процесуального
правонаступника Державної інспекції з
контролю за цінами в м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.02.2014 року
провадження у справі №826/221/13-а
поновлено та призначено до судового
розгляду у судовому засіданні на 12.03.2014
року.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, представник позивача зазначив,
що положення розпоряджень Київської
міської державної адміністрації від
21.08.2001 року №1760 «Про встановлення
тарифів на теплову енергію виробництва
відомчих котелень» та від 30.10.2006 року
№1575 «Про затвердження тарифів», які
покладені в основу оскаржуваного
рішення №123 від 25.10.2007 року, не можуть
бути застосовані до позивача.

Крім того, представник позивача
наголосив, що у Київської міської
державної адміністрації відсутні
повноваження щодо встановлення
тарифів на теплопостачання для ДП
«Антонов», оскільки останній є
державним, а не комунальним
підприємством.

У судове засідання 12.03.2014 року з'явився
представник позивача, які позовні
вимоги підтримав у позовному обсязі та
просив суд задовольнити його з підстав,
викладених у позовній заяві та
додаткових письмових поясненнях.

Також, у судовому засіданні 12.03.2014 року
неналежного відповідача - «Державна
інспекція з контролю за цінами в м.
Києві» замінено на його
функціонального правонаступника -
«Державна інспекція України з контролю
за цінами».

Відповідач у судове засідання не
з'явився, явку свого представника не
забезпечив, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, що у відповідності
до вимог ст. 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, наявного у матеріалах
справи.

При цьому, 11.03.2014 року від відповідача
через канцелярію суду надійшло
клопотання про розгляд справи без
участі його представника.

Суд у судовому засіданні 12.03.2014 року на
підставі ч. 6 ст. 128 КАС України,
враховуючи неприбуття відповідача та
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, ухвалив про перехід до
розгляду справи у порядку письмового
провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
про наступне.

Державною інспекцією з контролю за
цінами в м. Києві проведено планову
перевірку позивача щодо виконання
вимог постанови Кабінету Міністрів
України від 22.02.1995 року № 135 «Про
Положення про державне регулювання цін
(тарифів) на продукцію
виробничо-технічного призначення,
товари народного споживання, роботи і
послуги монопольних утворень» за
період з 01.08.2006 року по 01.08.2007 року, за
результатами якої складено акт №336 від
16.10.2007 року (надалі - акт перевірки).

Згідно з даними акта перевірки,
встановлено застосування позивачем
вільних тарифів на теплову енергію за
умови запровадження режиму державного
регулювання, що призвело до порушення
вимог розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 21.08.2001 року
№1760 «Про встановлення тарифів на
теплову енергію виробництва відомчих
котелень» та від 30.10.2006 року № 1575 «Про
затвердження тарифів на теплову
енергію».

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято рішення про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін №123
від 25.10.2007 року шляхом вилучення в доход
державного бюджету 515 624,92 грн. та штрафу
у розмірі 1 031 249,84 грн.

Вважаючи оскаржуване рішення №123 від
25.10.2007 року протиправним, а свої права
та охоронювані законом інтереси
порушеними, позивач звернувся з
позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.

Так, Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 21.08.2001 року
№1760 встановлено тарифи на теплову
енергію виробництва Київського
авіаційного заводу «Авіант». Вказане
розпорядження прийнято відповідно до
п. 12 Постанови Кабінету Міністрів
України від 25.12.1996 року №1548 «Про
встановлення повноважень органів
виконавчої влади та виконавчих органів
міських рад щодо регулювання цін
(тарифів)». Даним пунктом було
встановлено, що Київська міська
державна адміністрація регулює
(встановлює), зокрема, тарифи на теплову
енергію (послуги теплопостачання) для
всіх груп споживачів, що відпускається
енергопостачальницькими
організаціями і підприємствами
незалежно від форм власності.

Разом з тим, вказані вище повноваження
Київської міської державної
адміністрації скасовано постановою
Кабінету Міністрів України від 11.03.2002
року. В той же час, розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 21.08.2001 року №1760
скасовано лише 18.04.2008 року.

Таким чином, на момент застосування
позивачем вільних тарифів на теплову
енергію діяло розпорядження Київської
міської державної адміністрації від
21.08.2001 року №1760, яке було прийняте на
підставі положень вже неіснуючої норми
Постанови Кабінету Міністрів України
від 25.12.1996 року №1548.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла висновку про
необґрунтованість застосування
Державною інспекцією з контролю за
цінами в м. Києві положень
Розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 21.08.2001 року
№1760 при прийнятті оскаржуваного
рішення про застосування економічних
санкцій за порушення державної
дисципліни цін №123 від 25.10.2007 року.

Судом також встановлено, що
Розпорядженням №1575 від 10.10.2006 року
Київська міська державна
адміністрація затвердила тарифи на
теплову енергію, що виробляється АК
«Київенерго» та ЗАТ «ЕК «Укр.-Кан
Пауер».

Крім того, у вказаному розпорядженні
орган місцевого самоврядування
зазначив, що затверджені тарифи
поширюються і на теплову енергію
виробництва теплопостачальних
підприємств незалежно від форм
власності, що розташовані на території
м. Києва.

В той же час, виходячи з правової
позиції Вищого адміністративного суду
України по даній справі, викладеній в
ухвалі суду від 13.12.2012 року, слід
зазначити, що розпорядженням про
затвердження тарифів для одних
суб'єктів господарювання орган
місцевого самоврядування не може
автоматично встановити ті ж тарифи для
інших підприємств, оскільки поняття
«затвердження» та «встановлення» не є
тотожними.

Разом з тим, відповідно до пп. 2 п. «а» ч. 1
ст. 28 Закону України «Про місцеве
самоврядування» від 21.05.1997 року №280/97-ВР
в редакції, що діяла станом на момент
виникнення спірних правовідносин, до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад, зокрема,
належить встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів щодо оплати побутових,
комунальних, транспортних та інших
послуг, які надаються підприємствами
та організаціями комунальної
власності відповідної територіальної
громади; погодження в установленому
порядку цих питань з підприємствами,
установами та організаціями, які не
належать до комунальної власності.

Як вбачається з письмових пояснень
представника позивача, що
підтверджується матеріалами справи,
позивач листом від 03.03.2006 року №072-168
звернувся до начальника Головного
управління з питань цінової політики
Київської міської державної
адміністрації за погодженням зміни
тарифів на теплову енергію, яка
виробляється позивачем, у відповідь на
який останнього листом від 14.03.2006 року
№09050/2-291, зокрема, повідомлено, що
питання зміни тарифів на теплову
енергію приймається підприємством
самостійно.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що
позивач, звернувшись до Головного
управління з питань цінової політики
Київської міської державної
адміністрації, отримав відповідь про
можливість самостійної зміни тарифів
без погодження з виконавчим органом
Київської міської ради (Київською
міською державною адміністрацією).

В свою чергу, нормативно-правовим
актом, який визначає основні правові,
економічні та організаційні засади
діяльності на об'єктах сфери
теплопостачання та регулює відносини,
пов'язані з виробництвом,
транспортуванням, постачанням та
використанням теплової енергії з метою
забезпечення енергетичної безпеки
України, підвищення
енергоефективності функціонування
систем теплопостачання, створення і
удосконалення ринку теплової енергії
та захисту прав споживачів та
працівників сфери теплопостачання, є
Закон України «Про теплопостачання»
від 02.06.2005 року №2633-IV (надалі - Закон
№2633).

Як вбачається зі змісту акту перевірки,
в обґрунтування оскаржуваного рішення,
зокрема, покладено посилання на
положення ч. 2 ст. 20 Закону №2633, якими
передбачено, що тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими (в редакції, що діяла
станом на момент виникнення спірних
правовідносин).

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 5
Закону України «Про природні
монополії» від 20.04.2000 року №1682-III,
перелік суб'єктів природних монополій
складається та ведеться
Антимонопольним комітетом України
відповідно до його повноважень.

При цьому, Вищим адміністративним
судом України, виходячи з обставин
даної справи, вказано про
безпідставність застосування положень
ст. 1 Закону №2633 шляхом надання
позивачу статусу монопольного
утворення через поняття «система
централізованого теплопостачання».
Так, юридична особа, якщо вона володіє
джерелами теплової енергії потужністю
понад 20 Гкал/год., магістральних та
місцевих (розподільчих) теплових мереж,
не може бути автоматично визначена як
монопольне утворення.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що визначення
підстав, які слугували для прийняття
Державною інспекцією з контролю за
цінами в м. Києві оскаржуваного рішення
про застосування економічних санкцій
за порушення державної дисципліни цін
№123 від 25.10.2007 року, є необґрунтованими,
а, відтак, вказане рішення, з
урахуванням позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеній в ухвалі суду від 13.12.2012
року, є протиправним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а, відтак, такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст.
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити у повному
обсязі.

2. Визнати протиправним та
скасувати рішення Державної інспекції
з контролю за цінами в м. Києві про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін №123
від 25.10.2007 року.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Т.О. Скочок

Судді
О.А. Кармазін

Ю.Т.
Шрамко