Справа № 815/1368/14
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1368/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
10 год. 24 хв. м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря
Слободянюка К.С.,

представника Позивача
Шабрової О.Ю.,

представника Відповідача не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Новотех-термінал" до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
25.11.2013 року №, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду звернулось з
позовом товариство з обмеженою
відповідальністю «Новотех-Термінал»
() до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
25.11.2013 року №. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що позивачем
правомірно віднесено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «Ферко». Відповідно до ст. 198
Податкового кодексу України
господарські операції щодо отримання
позивачем товарів за договором
поставки з вказаним контрагентом
здійснювались з метою подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах власної
господарської діяльності, суми
податку на додану вартість
підтверджені первинними документами,
складеними згідно з вимогами чинного
законодавства та містять всі необхідні
реквізити для встановлення факту
виконання сторонами зобов'язань.
Укладені з контрагентом договір
поставки та додатки до цього договору є
дійсними та виконані сторонами.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив суд
задовольнити їх з підстав викладених в
адміністративному позові.

Через канцелярію суду (вхід. № 5577/14 від
06.03.2014 року) від відповідача надійшли
письмові заперечення, у яких
відповідач позов не визнає та просить
відмовити у його задоволенні повністю
(а.с. 154-160).

Відповідач до судового засідання не
з'явився, належним чином повідомлений
про дату, час і місце судового розгляду
справи. Про причини неприбуття суд не
повідомив, заяв про розгляд справи за
його відсутності або про відкладення
розгляду справи до суду не подав. У
судовому засіданні 03.04.2014 року
представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував, просив суд відмовити у
задоволені адміністративного позову
повністю, посилаючись на те, що
перевірку було проведено з дотриманням
вимог чинного законодавства України,
перевіркою було встановлено, що
операції позивача з його контрагентом
не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, а тому оскаржуване
рішення винесено правомірно.

Вислухавши пояснення сторін у справі,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
повністю з наступних підстав.

Судом під час офіційного з'ясування
обставин у справі встановлено
наступне.

Позивач знаходиться на обліку як
платник податків в Державній
податковій інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області та є
платником податку на додану вартість.

На підставі наказу від 28.10.2013 за №1044
(а.с. 16), виданого ДПІ у Приморському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області, повідомлення від
28.10.2013 №244/10/22-3 (а.с. 16) ДПІ у Приморському
районі м. Одеси ГУ Міндоходів в
Одеській області відповідно до вимог п.
п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового
Кодексу- України проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку
товариства з обмеженою
відповідальністю «Новотех-Термінал»
код ЄДРПОУ - 33139052 з питань дотримання
податкового законодавства при
здійсненні господарських відносин з
ТОВ «Ферко» код ЄДРПОУ - 31681342 за період
грудень 2012, січень, квітень, травень 2013.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було складено Акт №
2547/15-53-22-3/33139052 від 08.11.2013р. (а.с. 18-32).

Отже, згідно висновку зробленому
відповідачем, товариство з обмеженою
відповідальністю "Новотех-термінал"
порушено вимоги п. 198.1, п. 198.2, 198.3 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит з ПДВ та занижено суму ПДВ до
сплати на загальну суму ПДВ -2073925 грн. та
п.п. 139.1.9. п.139.1 ст.139 та п.20.1.8 Податкового
кодексу України, в результаті чого
встановлено безпідставне включення в
декларації з податку на прибуток до
складу витрат суми витрат по
постачальнику ТОВ «Ферко» на загальну
суму 5097000 грн., окрім того, згідно акту
перевірки, позивачем порушено п.п. 20.1.8.
статті 20 Податкового Кодексу України, а
саме: порушено право посадових осіб ДПІ
у Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області в
частині надання під час перевірки не
всіх первинних документів, які
використовуються в бухгалтерському та
податковому обліку, пов'язаних з
обчисленням і сплатою податків,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Позивач 19.11.2013 року надав до
податкового органу заперечення до акту
перевірки (лист від 19.11.2013р. № 800) (а.с.
99-104).

За наслідками розгляду заперечень ТОВ
«Новотех-Термінал», висновки Акту
перевірки були переглянуті у зв'язку з
тим, що ТОВ «Новотех-Термінал» не
включено до витрат суму по
господарським відносинам з
постачальником ТОВ «Ферко» до
декларації з податку на прибуток за 2012
рік та вказано порушення позивачем п.
198.1, п. 198.2, 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України, в результаті чого завищено
податковий кредит з ПДВ та занижено
суму ПДВ до сплати на загальну суму ПДВ
-2073925 грн. Результати розгляду
заперечень оформлені листом
податкової інспекції за №18718/15-53-22-3/12
від 25.11.2013р. (а.с. 105-112).

За висновками податкового органу, ТОВ
«Новотех-Термінал» не мало право
відносити сум податку до податкового
кредиту по придбанню товару (соєвих
бобів) у постачальника ТОВ «Ферко», у зв
'язку з не підтвердженням фактів
здійснення господарських операцій
первинними документами, а саме
документами, що підтверджують
транспортування товару
(товарно-транспортні накладні, шляхові
листи тощо) та складський облік товару,
що не надало можливості встановити
місце постачання товару.

За наслідками перегляду Акту
№2547/15-53-22-3/33139052 від 08.11.2013р., було
виставлено та направлено податкове
повідомлення-рішення № від 25.11.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем 2073925грн.
та за штрафними санкціями 1036 963 грн. (а.с.
113).

06.12.2013р. до Головного управління
Міндоходів в Одеській області ТОВ
«Новотех-Термінал» було подано скаргу
на податкове повідомлення- рішення
№ від 25.11.2013р. (а.с. 115-120), але
(враховуючи рішенням ГУ Міндоходів в
Одеській області від 24.12.2013р. №-10-
02-07 про продовження строку розгляду
первинної скарги ТОВ
«Новотех-Термінал»), рішенням ГУ
Міндоходів в Одеській області від
31.01.2014р. №2-02- 07 було відмовлено в
задоволені первинної скарги, а
податкове повідомлення-рішення №
від 25.11.2013р. залишено без змін (а.с. 121-126).

Перевіркою встановлені
взаємовідносини позивача з ТОВ «Ферко»
у періодах: грудень 2012, січень, квітень,
травень 2013 року.

Під час розгляду адміністративної
справи було встановлено, що між
сторонами був укладений договір
поставки №06123 від 06.12.2012р. щодо
придбання соєвих бобів (для технічних
потреб), українського походження,
врожаю 2012 року, надалі Товар. Згідно
предмету договору, ТОВ «Ферко»
(Постачальник) зобов'язується передати
у власність ТОВ «Новотех-Термінал»
(Покупця), а Покупець зобов'язується
прийняти й оплатити Товар на умовах, що
передбачені цим Договором. Кількість,
асортимент, ціна Товару, терміни
передачі й оплати Товару, місце
постачання Товару визначаються
Додатками до даного Договору, які є
невід'ємними його частинами. Товар, що є
предметом даного Договору належить
Постачальнику на праві власності, не
знаходиться під арештом і не є
предметом позову третіх осіб (а.с. 46-47).
До даного Договору були укладені
Додатки №1 від 06.12.12р. на поставку 1200 т
товару; №2 від 14.01.2013р. на поставку 370 т
товару; №3 від 06.02.2012р. на поставку 500 т
товару; №5 від 29.04.2013р. на поставку 880 т
товару; №6 від 06.12.2013р. на поставку 920 т
товару. За результатами виконання умов
договору сторони підписали відповідні
акти приймання-передачі товару, акти
підписані з боку сторін уповноваженими
особами (директорами) та скріплені
печатками підприємств. Передача товару
здійснювалась на умовах СРТ INCOTERMS 2010.
Продавець несе витрати по фрахту й
перевезенні до пункту призначення,
Покупець оплачує страхування вантажу.
Ризики переходять в момент доставки
вантажу до пункту поставки- Одеський
морський торгівельний порт, а саме до
ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» (а.с.
48,49,52,53,56-58, 61,62).

Необхідно зазначити, що за Додатковою
угодою № 1 до Додатку № 6 від 17.05.2013 року
позивач повернув товар в кількості 920 т,
про що свідчать акт повернення товару
(а.с. 65-67).

Також підтвердженням господарської
операції придбання Товару у товариства
з обмеженою відповідальністю «Ферко» є
підписані відповідні Видаткові
накладні (а.с. 50,54,59,63).

Сума ПДВ за даними господарськими
операціями підтверджена податковими
накладними, отже законно була
віднесена до податкового кредиту за
грудень 2012р., січень, квітень 2013 року.

Відтак, перевезення транспортними
засобами Товару від ТОВ «Ферко» до ТОВ
«Новотех-Термінал» не відбувалося,
відповідно товарно - транспортні
накладні та шляхові листи не
оформлювались. Таким чином, моментом
виконання обов'язку ТОВ «Ферко» щодо
передачі Товару стало надання Товару в
розпорядження ТОВ «Новотех-Термінал»
за його місцезнаходженням Одеський
морський торгівельний порт -ТОВ
«Олімпекс Купе Інтернешнл».

Після приймання Товару ТОВ
«Новотех-Термінал», товар був
переданий до комісіонера відповідно до
умов Договору комісії № К12063 від 06
грудня 2012 року укладеного між ТОВ
«Новотех-Термінал» та ТОВ
«Вторметекспорт» та додатків до цього
договору, окрім того суду були надані
відповідні акти прийму-передачі товару
на комісію (а.с. 33-45). Відтак, ТОВ
«Новотех-Термінал» не вивозив даний
Товар на свій склад. Подальша
реалізація Товару була здійснена
Підприємством «Вторметекспорт» у
формі ТОВ: у кількості 868,870 т згідно
укладеного контракту №С 2/2013-F від
04.02.2013р. з покупцем-нерезидентом «Black Sea
Commodities Ltd» U.A.E. за умовами CPT (Incoterms 2010) -
Одеський морський торговельний порт.
Митна декларація №500060703/2013/000983 (форма
МД-2. МД-6), Фітосанітарний сертифікат
75/15-059/ВА-415884. Вантажно-розвантажувальні
роботи на судно m«SITHONIA» проводилися із
залученням ТОВ «ЗПК Інзерноекспорт»,
коносамент №01; у кількості 1 201,130 т була
здійснена на підставі укладеного
контракту №С 9/2013-V від 28.03.2013р. з
покупцем-нерезидентом «Black Sea Commodities Ltd»
U.A.E. за умовами CPT (Incoterms 2010) - Одеський
морський торговельний порт. Митна
декларація №500060703/2013/0001986 (форма МД-2.
МД-6), Фітосанітарний сертифікат
75/15-010/УР -014148.
Вантажно-розвантажувальні роботи на
судно m«ARIF АМСА» проводилися із
залученням ТОВ «ЗПК Інзерноекспорт»,
коносамент №01; у кількості 880 т була
здійснена на підставі укладеного
контракту №С 18/2013- F від 23.05.2013р. з
покупцем-нерезидентом «Black Sea Commodities Ltd»
U.A.E. за умовами CPF (Incoterms 2010) - Одеський
морський торговельний порт. Митна
декларація №500060703/2013/0002771 (форма МД-2.
МД-6). Фітосанітарні сертифікати
75/15-008/УР-094935, 75/15-008/У Р-094936.
Вантажно-розвантажувальні роботи на
судно m«ORHAM BAYRAKTAR» проводилися із
залученням ТОВ «ЗПК Інзерноекспорт»
коносамент №03.

Під час розгляду адміністративної
справи судом було встановлено, що під
час проведення перевірки, відповідачем
були використані акти ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ГУ
Міндоходів у м. Києві від 13.09.2013 року №
952/22-01/31681342 (а.с. 193-206) та № 950/22.8-15/31681342
(а.с. 161-170), від 16.09.2013 року № 962/22.8-15/31681342
(а.с. 171-176) про результати перевірок ТОВ
"Ферко" , якими
встановлено, відображення у
податковому обліку безтоварних
операцій з постачання товару
контрагентами-покупцями, у зв'язку із
не встановленням факту реального
здійснення господарських операцій при
придбанні товарів/послуг від
постачальників з врахуванням
реального часу здійснення операцій,
відсутності управлінського або
технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів та іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
такого постачання або здійснення
діяльності, та їх подальшої реалізації
на адресу контрагентів-покупців.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулося раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

При цьому вимоги закону не ставлять
право на податковий кредит платника
податків в залежність від виконання
контрагентом-постачальником своїх
податкових зобов'язань.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99р. №996-ХІУ
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи
не підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту (п.п.
201.10, 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України).

Зі змісту наведених норм вбачається, що
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними.

Окрім того, суд зазначає, що Верховним
Судом України (постанова від 09.09.2008 у
справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у
справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у
справі за позовом ЗАТ «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, постанова від
31.01.2011 у справі за позовом ТОВ «Фірма»
ВІК» до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень) зазначено, що в
силу положень Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України та Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" позивач та
контрагенти позивача є окремими
суб'єктами права зі статусом юридичної
особи, а відтак позивач та контрагенти
позивача є окремими платниками податку
на додану вартість. За таких обставин,
межі юридичної відповідальності
кожного платника ПДВ, яка (слід
розуміти - відповідальність)
відповідно до ст. 61 Конституції України
має індивідуальний характер,
поширюються на діяння, що визнаються
законом протиправними та були вчинені
саме цим платником. Притягнення
суб'єкта права до відповідальності за
діяння, що було вчинено іншою особою, є
неможливим, за винятком встановлених
ст. 228 Цивільного кодексу України та
ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу
України випадків свідомого укладення
таким суб'єктом права нікчемного
правочину з метою відображення певних
первинних документів в податковому
обліку без фактичного проведення
господарських операцій.

Суд звертає увагу на приписи ч.2 ст.8 КАС
України, яка зобов'язує суд
застосовувати принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23 лютого 2006 року Україна
визнає джерелом права рішення
Європейського суду з прав людини, а
також юрисдикцію цього суду в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Рішення
Європейського суду є частиною
національного законодавства і є
обов'язковими для правозастосування
органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини
(далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року (п.57
Рішення) зазначив, що оскільки
компанія-заявник у повному обсязі та
вчасно виконала обов'язки з дотримання
встановлених Державою-членом
Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала
засобів для забезпечення виконання
податкових зобов'язань постачальником
і не знала про невиконання останнім
своїх обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі.

Також, Судом вказано, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Необхідно зазначити, що податковий
орган, не подав жодних доказів на
підтвердження того, що позивачем було
порушено податкове законодавство, а
також не зазначено інших обставин, які
могли б свідчити про порушення
позивачем законодавства.

Суд зазначає, що позивачем під час
проведення перевірки було надано на
запит ДПІ від 14.08.2013 №4234/10/15-53-22-3
письмові пояснення та відповідні
завірені копії первинних
бухгалтерських та податкових
документів (лист від 30.08.2013 №277 (а.с. 12-15))
по господарських відносинах з ТОВ
"Ферко" за період грудень 2012, січень,
квітень, травень 2013, а саме: договір
поставки від 06.12.2012 №06123 з додатками,
акти прийому - передачі товарів до
Додатків до Договору поставки від
06.12.2012 №06123 за грудень 2012, січень,
квітень, травень 2013, накладні,
видаткові та податкові накладні за
грудень 2012, січень, квітень, травень 2013,
акти приймання-передачі товару,
виписки банку та інші документи, які
стверджують факт реальних
господарських відносин з контрагентом.

Оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст. 86 КАС
України, суд відмічає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми), дату та місце
складання, назву підприємства, від
імені якого складено документ, зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції,
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції, первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, суд дійшов
висновку, що оглянуті документи не
мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», ст. 44
Податкового кодексу України, п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за № 168/704; далі за текстом -Положення №
88) спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Окрім того, відповідачем не було
надано доказів визнання первинної
документації позивача недійсною.

На підставі вищевикладеного, судом
встановлено, що застосовані до
позивача фінансові санкції згідно
податкового повідомлення-рішення від
25.11.2013 року № не відповідають
діючому законодавству України, є
безпідставними і суперечать фактичним
обставинам, та спростовуються наданими
первинними документами, відтак
податкове повідомлення рішення
підлягає скасуванню.

Відтак, позивачем доведено належними
та допустимими доказами реальність
господарських правовідносин,
натомість, відповідач не надав доказів
правомірності винесення податкового
повідомлення-рішення.

Суд зазначає, що, відповідач невірно
ставить правомірність формування
податкового кредиту позивачем в
залежність від результатів
фінансово-господарської діяльності
його контрагента та висновки щодо
перевірки такого контрагента
податковими органами, оскільки вказане
законом не передбачено, та є
протиправним з огляду на
індивідуальний характер юридичної
відповідальності особи, встановлений
статтею 61 Конституції України.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до статті 9 Закону України
від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для відображення у
бухгалтерському обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують та підтверджують факти
здійснення господарських операцій і
які повинні мати визначені цим Законом
та Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 р. N 88, обов'язкові реквізити.
Пунктом 2.7 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку визначено, що
первинні документи складаються на
бланках типових і спеціалізованих
форм, затверджених відповідним органом
державної влади. Документування
господарських операцій може
здійснюватися із використанням
виготовлених самостійно бланків, які
повинні містити обов'язкові реквізити
чи реквізити типових або
спеціалізованих форм. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

При цьому, з урахуванням норм статей 61
та 44 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

Отже, судом встановлено, що позивач
виконав вимоги законодавства України
щодо документального оформлення
операцій і податкового обліку та у
підтвердження правомірності
господарських операцій надав
документи, що проаналізовано під час
розгляду справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Згідно п. 21.1. ст. 21 Податкового кодексу
України посадові особи контролюючих
органів зобов'язані дотримуватися
Конституції України та діяти виключно
у відповідності з цим Кодексом та
іншими законами України, іншими
нормативними актами.

Види перевірок, порядок їх проведення,
умови та порядок допуску посадових
осіб органів державної податкової
служби до проведення документальних
виїзних та фактичних перевірок, строки
проведення виїзних перевірок, перелік
матеріалів, які є підставами для
висновків під час проведення
перевірок, порядок оформлення
результатів перевірок тощо визначені в
главі 8 Податкового кодексу України
(статті від 75 до 86 включно).

Так, згідно ст. 75 цього Кодексу
встановлено, що органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

При цьому документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Порядок оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства зазначає, що
факти виявлених порушень викладаються
з посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми
випливає, що рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень повинні бути прийняті чи
здійснені в межах компетенції
відповідного органу та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, не порушувати інтересів
держави, прав та інтересів фізичних та
юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), відповідати вимогам
діючого законодавства.

Встановлення невідповідності
діяльності суб'єкта владних
повноважень хоча б одному із
зазначених критеріїв для оцінювання
його рішень, дій та бездіяльності може
бути підставою для задоволення
адміністративного позову, однак лише
за умови, що встановлено порушення
прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, на підставі
встановлених в судовому засіданні
фактів та обставин, враховуючи, що
мотивація та докази, наведені
представником відповідача у
запереченнях до позову, не дають
адміністративному суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували правову позицію
представника позивача, а останнім
доведено суду обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, відтак,
такі позовні вимоги підлягають
задоволенню повністю.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
суд не може визнати акт перевірки
позивача як достатній, належний та
незаперечний доказ допущених
позивачем порушень вимог податкового
законодавства, оскільки в даних
спірних правовідносинах, у тому числі,
доказуванню підлягають правомірність
та обґрунтованість висновків за даним
актом перевірки, які покладені в основу
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 10.04.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі
відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст.
167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Новотех-термінал" до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
25.11.2013 року № - задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 25.11.2013 року №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотех-термінал"
(, р/р 7 в ПАТ
«Марфінбанк» м. Іллічівськ, МФО 328016)
судові витрати у розмірі 487, 20 грн.
(чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо рішення було прийняте у
письмовому провадженні або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії такого рішення.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано суддею 14.04.2014 року.

Суддя О.М. Тарасишина

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 25.11.2013 року №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Новотех-термінал"
(, р/р 7 в ПАТ
«Марфінбанк» м. Іллічівськ, МФО 328016)
судові витрати у розмірі 487, 20 грн.
(чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

14 квітня 2014 року.