Справа № 2а-6501/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Справа № 94037/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів
Матковської З.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Надвірнянському районі
Івано-Франківської області на
постанову Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 17
жовтня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Надвірнянському районі
Івано-Франківської області про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

23.09.2011 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Надвірнянському районі
Івано-Франківської області (далі - УПФУ)
в якому просить визнати неправомірними
дії відповідача щодо відмови у
підвищенні розміру пенсії, як дитині
війни; зобов'язати відповідача зробити
перерахунок призначеної пенсії та
виплатити підвищення за період з 01.01.2006
року.

Ухвалою Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 26
вересня 2011 року адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Надвірнянському районі
Івано-Франківської області про
визнання дій протиправними та
стягнення щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни в
частині вимог за період з 01.01.2006 р. по
22.03.2011 р. включно залишено без розгляду.

Постановою Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 17
жовтня 2011 року позов задоволено
частково. Визнано бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Надвірнянському районі щодо невиплати
на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії
в розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком, як дитині війни, передбаченої ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни». Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Надвірнянському районі нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення
до пенсії у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 23.03.2011 року по
23.07.2011 року з врахуванням ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
виплачених сум. В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, УПФУ подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт
вказує на те, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

За відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Заслухавши доповідь судді
Львівського апеляційного
адміністративного суду, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду
скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що позивач є дитиною війни, що
підтверджується відповідним
посвідченням, а відтак, має право на
отримання підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

В той же час, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
прийнятті постанови порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Колегія суддів вважає за
необхідне зазначити про те, що 14 червня
2011 року Верховною Радою України
прийнято Закон України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік», який набрав
чинності 19 червня 2011 року. Пунктом 7 ч.1
цього Закону Прикінцеві положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» доповнено п.4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», ст.ст. 14, 22, 37 та ч.3
ст.43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. На
виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік», - 06 липня 2011 року
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову № 745 «Про встановлення
деяких виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету»,
яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає
підставними заявлені вимоги позивача в
частині зобов'язання відповідача
нараховувати і виплачувати підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком за період з 23.03.2011 року
по 22.07.2011 року, оскільки дія норм ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» не була зупинена чи
обмежена іншими нормативними актами.

Отже, нарахування та виплата за
період до 23 липня 2011 року дітям війни
підвищення до пенсії або щомісячного
грошового довічного утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, повинні
здійснюватися відповідно до норм
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», а після 23 липня 2011 року
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 06 липня 2011 року №
745 «Про встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету».

Стосовно посилань апелянта на те,
що законодавством України не визначено
поняття «мінімальна пенсія за віком»
як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», то колегія вважає за необхідне
вказати про наступне.

За чинним законодавством України
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Однак, згідно ч.3 ст. 28
цього Закону мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом. Оскільки законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, слід застосовувати цей
розмір.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити про те, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбачених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», підвищення до пенсії не може
бути причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З огляду на викладене, колегія
суддів відзначає, що невиплата
підвищення до пенсії позивачу
заподіяна протиправною бездіяльністю
відповідача.

Колегія суддів вважає, що вірним
способом відновлення порушеного права
позивача є покладення обов'язку на
відповідача провести належне
нарахування та виплату підвищення до
пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком, відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з урахуванням виплачених
позивачу сум у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком за період з 23.03.2011 року
по 22.07.2011 року, що, на думку колегії
суддів, відповідає нормам
матеріального права, фактичним
обставинам справи та наявним у ній
доказам.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною. У разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає (ч.9, 10 ст.1832 КАС
України).

Керуючись ст. 1832 , 195, ст. 196, ч.1
ст.197, п.3 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст.
254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Надвірнянському районі
Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського
районного суду Івано-Франківської
області від 17 жовтня 2011 року по справі
№ 2а-6501/11 - скасувати та прийняти нову
постанову про часткове задоволення
позову.

Визнати бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в
Надвірнянському районі
Івано-Франківської області щодо
невиплати на користь ОСОБА_1 підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, передбаченого ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" за період з 23.03.2011 року по
22.07.2011 року протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Надвірнянському районі
Івано-Франківської області провести
нарахування та виплату на користь
ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 23.03.2011 року по 22.07.2011 року
включно виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням виплачених
сум.

Постанова набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі.

Постанова апеляційного суду є
остаточною та касаційному оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
В.М. Каралюс

суддя
З.М. Матковська

суддя
В.С. Затолочний