Справа № 754/21933/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Мальченко
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка
В.В., Шурка О.І.

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 24 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 (далі - Позивач,
ОСОБА_2) звернулася до Деснянського
районного суду м. Києва з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва (далі -
Відповідач, Управління) про: визнання
протиправними дій Відповідача щодо
відмови у проведенні перерахунку
пенсії та зобов'язання Управління
провести перерахунок та виплату
Позивачу пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
державну службу», виходячи з розміру 84%
заробітної плати для обчислення пенсії
відповідно до довідки від 10.12.2013 року №
12/60 з урахуванням сум матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань, допомоги
на оздоровлення при наданні щорічної
відпустки та грошової винагороди,
починаючи з 10.06.2013 року з урахуванням
проведених виплат.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 24.01.2014 року
адміністративний позов задоволено
повністю. При цьому суд першої
інстанції виходив з того, що нормами
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Закону України «Про
пенсійне забезпечення», якими
визначаються виплати (доходи) для
обчислення пенсії, передбаченої
Законом України «Про державну службу»,
передбачено, що до структури
заробітної плати входять, зокрема, і
виплати матеріальної допомоги на
оздоровлення та для вирішення
соціально-побутових питань, а тому
останні повинні враховуватись
Управлінням при обчисленні пенсії
державним службовцям.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову від 24.01.2014 року та прийняти
нову. При цьому звертає увагу на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права.

У судовому засіданні Позивач просив
суд залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи, у судове
засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення позивача, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - зміні, виходячи
з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 перебуває на обліку в
Управлінні та отримує пенсію за віком
відповідно до Закону України «Про
державну службу».

З матеріалів справи вбачається, що
10.12.2013 року Позивач звернувся до
Відповідача із заявою про перерахунок
пенсії з врахуванням довідок від 10.12.2013
року № 12/60 та обчислити пенсію з
урахуванням графи: інші виплати, в якій
зазначено отримані ОСОБА_2 суми
матеріальної допомоги на оздоровлення
та для вирішення соціально-побутових
питань.

Управлінням відмовлено у задоволенні
вищезазначеної заяви, про що
повідомлено Позивача листом від 11.12.2013
року № 4678/09/І-677. Відмова була
вмотивована тим, що такі виплати, як
матеріальна допомога на оздоровлення
та для вирішення соціально-побутових
питань є одноразовими виплатами та не
включаються до заробітної плати
державного службовця при обчисленні
пенсії. Крім того, зазначено, що подана
ОСОБА_2 довідка про складові заробітної
плати не відповідає формі,
затвердженій постановою правління
Пенсійного фонду України від 14.02.2011
року № 5-1, а саме у назві графи має бути
зазначено найменування конкретних
виплат замість «Інші виплати».

На підставі встановлених вище
обставин, виходячи з системного
аналізу приписів ст. ст. 33, 37, 37-1 Закону
України «Про державну службу», ст. ст. 41
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. 66 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», суд першої
інстанції дійшов висновку про
неправомірність відмови у перерахунку
пенсії Позивача з урахуванням сум
матеріальної допомоги на оздоровлення
та для вирішення соціально-побутових
питань, оскільки згідно приписів
пенсійного законодавства суми
вказаних виплат повинні враховуватися
в заробіток для обчислення пенсії.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна не погодитися з
огляду на наступне.

Згідно ст.37 Закону України «Про
державну службу» на одержання пенсії
державних службовців мають право
чоловіки, які досягли віку 62 роки, та
жінки, які досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», за наявності
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, з
якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
оплату праці» встановлено, що
заробітна плата це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про
оплату праці» визначено структуру
заробітної плати, до якої входить:
основна та додаткова заробітна плата, а
також заохочувальні та компенсаційні
виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України
«Про державну службу» заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Зі змісту ч. 6 ст. 33 Закону України «Про
державну службу» вбачається, що
державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Аналізуючи вищевикладені положення,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що матеріальна допомога на
оздоровлення та допомога для вирішення
соціально-побутових питань входила до
системи оплати праці державного
службовця.

Крім того, приписами ст. 66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.

Згідно ч. 1 ст. 66 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» до заробітку
для обчислення пенсії включаються всі
види оплати праці (виплат, доходу), на
які відповідно до Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Приписами ст. 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» закріплено, що до
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії враховуються: суми
виплат (доходу), отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові внески
в межах встановленої законодавством
максимальної величини заробітної
плати (доходу), з якої сплачуються
страхові внески, а після набрання
чинності Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначеної
відповідно до закону; суми виплат
(доходу), отримуваних застрахованою
особою до набрання чинності цим
Законом, у межах сум, на які відповідно
до законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, а за періоди до
запровадження обмеження максимального
розміру заробітної плати (доходу), з
якої сплачувалися зазначені внески
(збір), - у межах сум, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
включалися до заробітної плати, з якої
обчислювалася пенсія відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», і не перевищують 5,6
розміру середньої заробітної плати в
Україні на день отримання зазначених
сум.

Отже, з огляду на вищезазначене,
отримувані застрахованою особою суми
виплат, з яких були фактично нараховані
та сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що матеріальна
допомога, на яку нараховувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, однак, яка не включається
до складу заробітної плати державного
службовця згідно Закону України «Про
державну службу», повинна
враховуватися Відповідачем при
обчисленні розміру його пенсії.

Аналогічна позиція викладена у
Рішеннях Верховного Суду України від
20.02.2012 року у справі № 21-430а11 та від
28.05.2013 року у справі № 21-97а13.

Крім того, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що норми Закону
України «Про державну службу» щодо
спірних відносин є загальними, у той
час як перевагу мають спеціальні норми
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Закону України «Про
пенсійне забезпечення», якими
визначаються виплати (доходи) для
обчислення пенсії.

Поряд з цим, колегія суддів критично
оцінює твердження Управління про те, що
подана ОСОБА_2 довідка про складові
заробітної плати не відповідає формі,
затвердженій постановою правління
Пенсійного фонду України від 14.02.2011
року № 5-1, а саме у назві графи має бути
зазначено найменування конкретних
виплат замість «Інші виплати»,
оскільки у зазначених довідках
уточнено, що в графі «Інші виплати»
зазначені конкретні суми матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань та
матеріальної допомоги на оздоровлення.

Водночас, суд апеляційної інстанції не
може погодитись із висновком
Деснянського районного суду м. Києва
про зобов'язання Управління провести
перерахунок та виплату Позивачу
пенсії, обчисленої з врахуванням
матеріальної допомоги на оздоровлення
та для вирішення соціально-побутових
питань з 10.06.2013 року, з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Як було встановлено в ході судового
розгляду справи, Позивачу
нараховувалась пенсія як державному
службовцю без врахування матеріальної
допомоги, тобто ОСОБА_2 не отримала з
вини Управління пенсію, яка не була ним
нарахована.

За таких обставин, до даних
правовідносин не можуть
застосовуватись положення ч. 2 ст. 46
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 45 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» перерахунок
призначеної пенсії, крім випадків,
передбачених частиною першою статті 35,
частиною другою статті 38, частиною
третьою статті 42 і частиною п'ятою
статті 48 цього Закону, провадиться в
такі строки: у разі виникнення права на
підвищення пенсії - з першого числа
місяця, в якому пенсіонер звернувся за
перерахунком пенсії, якщо відповідну
заяву з усіма необхідними документами
подано ним до 15 числа включно, і з
першого числа наступного місяця, якщо
заяву з усіма необхідними документами
подано ним після 15 числа.

За таких обставин, враховуючи те, що
Позивач подав Відповідачу довідки, в
яких зазначені відповідні суми
матеріальної допомоги на оздоровлення
та на вирішення соціально-побутових
питань лише 10.12.2013 року, то пенсія
підлягає перерахунку з 01.12.2013 року.

Отже, постанова суду першої інстанції
підлягає зміні в частині зазначення
дати, з якою слід здійснювати
перерахунок пенсії ОСОБА_2

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, проте ухвалив судове
рішення з помилковим застосуванням
норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право змінити постанову суду.

Відповідно до ч.1 ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є правильне по суті вирішення
справи, але із помилковим
застосуванням норм матеріального
права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні питання про
перерахунок пенсії Позивача було
допущено помилкове застосування норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення питання, у
зв'язку з чим вважає за необхідне
апеляційну скаргу Управління залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 201, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 24 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, - змінити,
вказавши, що датою, з якої слід
здійснювати перерахунок та виплату
пенсії ОСОБА_2 з урахуванням
матеріальної допомоги на оздоровлення
та для вирішення соціально-побутових
питань є 01.12.2013 року.

В решті Постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 24 січня 2014
року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.