Справа № 2а-2867/10/0370
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
Справа № 3550/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання
Андрушківа І.Я,

представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 09
грудня 2010 року по справі за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до
Володимир - Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2010 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Володимир - Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області, в якому
просив скасувати податкові
повідомлення-рішення від 14.10.2010 року
№/0/11346, №/0/11347.

На обґрунтування позовних вимог
зазначає, що він у 2008 та 2009 роках
перебував на спрощеній системі
оподаткування , обліку та звітності,
був платником єдиного податку та
здійснював діяльність по заготівлі
худоби у населення та юридичних осіб
для подальшого здавання
м'ясопереробним підприємствам, а саме
ТзОВ «Компанія «Зевс ЛТД» та ТзОВ
«Волиньпродукт», з якими уклав
договори-доручення, згідно яких йому
була нарахована винагорода. Позивач
вважає, що до складу виручки в
розумінні норм Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» №727/98
від 03.07.1998 року належить лише сума
винагороди. Позивач вважає, що не
допустив перевищення граничного
обсягу виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) понад
500 тис. грн. та мав право перебувати на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності протягом 2008 - 2009
років. В обґрунтування своєї правової
позиції покликається на норми
Цивільного кодексу України щодо
визначення та умов договору доручення
та вказує, що діяв від імені та за
рахунок довірителя, для виконання
доручення отримував кошти, які
використовував лише для виконання
договору доручення, не набував права
власності на продукцію, придбаваючи її
за договором доручення, а тому кошти,
отримані повіреним для виконання
договірних обов'язків, не є його
виручкою.

Оскільки до складу виручки включається
лише винагорода, отримана за
договорами доручення, без урахування
коштів, які повірений отримував для
виконання договірних зобов'язань, тому
позивач вважає, що не повинен був
реєструватися як платник податку на
додану вартість. Обов'язковій
реєстрації платником податку на додану
вартість підлягає особа у тому разі,
коли загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг)
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень. Донарахування податку на
додану вартість, на думку позивача, є
протиправним.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 09 грудня 2010
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Вказана постанова мотивована тим, що
позивач у спірний період перевищив
дозволений обсяг виручки і
зобов'язаний був зареєструватися
платником податку на додану вартість,
проте цього не зробив, за таких
обставин, відповідачем правомірно
донараховано податок на додану
вартість.

Суд першої інстанції відхилив доводи
позивача про те, що виручкою слід
вважати лише суму винагороди, одержану
за договорами доручення, укладеними з
ТзОВ «Компанія «Зевс ЛТД» та ТзОВ
«Волиньпродукт» на заготівлю худоби,
оскільки позивач як повірений
отримував не тільки винагороду, але й
готівкові кошти для здійснення своїх
обов'язків за договорами, та за рахунок
цих коштів, він розраховувався з
продавцям худоби, при цьому кошти не
обліковувалися в Книзі обліку доходів
і витрат. На думку суду, фактично
отримані позивачем готівкові кошти на
виконання умов зазначених договорів
доручення разом із винагородою і є
виручкою в розумінні статті 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.1998 року №727.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, ФОП ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
постанову скасувати та прийняти нову,
якою позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд
першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представників позивача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, а оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
працівниками Володимир - Волинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області була
проведена планова документальна
перевірка з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької діяльності
про оподаткування ОСОБА_3 за період з
01.07.2007 року по 30.06.2010 року, про що
складено акт №866/17- від 08.10.2010 року
(а.с.17-22).

Згідно акта встановлено порушення
позивачем вимог ст.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», п.19.1
ст.19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» ст.13
Інструкції про прибутковий податок з
громадян; п.4.7 ст.4, п.п.7.2.8 п.7.2 ст.7, п.9.4
ст.9 Закону України «Про податок на
додану вартість» та п.п. «а» п.п.4.1.4 п.4.1
ст.4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами».

На підставі зазначеного акта
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення №/0/11346, яким
фізичній особі підприємцю ОСОБА_3
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб від
зайняття підприємницькою діяльністю в
розмірі 433768 грн. 85 коп., та №/0/11347,
яким позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 1082264 грн. 76 коп. (в тому
числі, за основним платежем 721509 грн. 84
коп., за штрафними санкціями 360754 грн. 92
коп.)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що відповідач правомірно прийняв
податкові повідомлення-рішення.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується і для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тисяч
гривень.

У відповідності до ч.3 ст.1 названого
Указу виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу) (стаття 5
Указу № 727/98).

Згідно з ч.1 ст.1000 Цивільного кодексу
України за договором доручення одна
сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ч.1 ст.1002 Цивільного
кодексу України повірений має право на
плату за виконання свого обов'язку за
договором доручення, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що
02.01.2008 року між позивачем (повірений) та
ТзОВ «Компанія «Зевс ЛТД» (довіритель)
укладено договір доручення №25/1, за
яким довіритель уповноважує
повіреного на здійснення від його
імені заготівлі худоби у
сільськогосподарських
товаровиробників усіх форм власності,
включаючи власників приватних
підсобних господарств (населення)
(а.с.15-16).

Відповідно до умов договору доручення
позивач зобов'язувався: організовувати
заготівлю худоби, забезпечити
своєчасну доставку худоби на
підприємство, створювати інші
сприятливі умови для заготівлі худоби,
нести всі ризики та витрати, що
виникають при виконанні обов'язків по
договору, забезпечувати повне та
достовірне відображення інформації, що
міститься в приймальних квитанціях
форми ПК-1, ПК-2, дотримуватися правил
заготівлі та порядку ведення первинної
облікової документації, забезпечити
наявність всіх необхідних документів
(пункт 2.1 договору). Довіритель
зобов'язувався забезпечити в
установленому порядку приймання
худоби, видавати готівкою повіреному
узгоджену суму коштів для здійснення
ним своїх обов'язків, виплачувати
повіреному за надані послуги
винагороду в розмірі 10 відсотків від
суми зданої худоби (пункт 2.4 договору).
На таких самих умовах позивачем
укладено договір доручення №21 від
02.01.2009 року з ТзОВ «Компанія «Зевс ЛТД»
на заготівлю худоби від
товаровиробників усіх форм власності
на 2009 рік (а.с.16). Крім того, в 2009 році ФОП
ОСОБА_3 уклав догорів доручення №1 з
ТзОВ «Волиньпродукт» (довірчий) на
заготівлю для останнього та за його
рахунок великої рогатої худоби, свиней
та коней на загальну суму 500000 грн. 00 коп.
(а.с.14).

На виконання договору доручення №25/1
від 02.01.2008 року на заготівлю худоби між
сторонами договору ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ
«Компанія «Зевс ЛТД» підписувалися
акти здачі-прийняття робіт, а саме: за
січень 2008 року (заготовлено худоби на
суму 524937 грн. 20 коп., нарахована
винагорода 52493 грн. 72 коп.) (а.с.58), за
лютий 2008 року (заготовлена худоба на
суму 373860 грн. 27 коп., нарахована
винагорода 37386 грн. 03 коп.) (а.с.57), за
травень 2008 року (заготовлена худоба на
суму 146562 грн. 28 коп., нарахована
винагорода 14656 грн. 23 коп.) (а.с. 56), за
червень 2008 року (заготовлена худоба на
суму 495953 грн. 15 коп., нарахована
винагорода 49595 грн. 34 коп.) (а.с.55), за
липень 2008 року (заготовлена худоба на
суму 888453 грн. 20 коп., нарахована
винагорода 88845 грн. 42коп.) (а.с.54), за
серпень 2008 року (заготовлена худоба на
суму 752347грн. 22коп., нарахована
винагорода 75234 грн. 75 коп. (а.с. 53), за
вересень 2008 року (заготовлена худоба на
суму 1083725 грн. 09 коп., нарахована
винагорода 108372 грн. 68 коп.) (а.с.52).

Аналізуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку що позивач
здійснював діяльність по заготівлі
худоби у населення та юридичних осіб
для подальшого здавання
м'ясопереробним підприємствам, а саме
ТзОВ «Компанія «Зевс ЛТД» та ТзОВ
«Волиньпродукт» за кошти підприємств.

Необхідні кошти довіритель видавав
повіреному за видатковими касовими
ордерами.

Видатковий касовий ордер - це грошовий
документ, відповідно до якого
оформляється касова грошова операція
щодо видачі готівкових грошових сум
касами підприємств, організацій,
установ.

За таких обставин, на думку колегії
суддів, готівкові гроші, отримані
позивачем під звіт на виконання умов
договору, не є виручкою останнього від
реалізації продукції у розумінні
положень Указу № 727/98. Обсяг виручки
фізичної особи - підприємця, що є
платником єдиного податку і здійснює
свою діяльність як комерційний
представник за договором доручення,
складається лише із сум винагороди.

Оскільки підставою для визначення
позивачу податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб та з
податку на додану вартість та
застосування штрафних санкцій
податковий орган визнав перевищення
позивачем обсягу продаж в розмірі 500
тис. грн. з врахуванням при цьому в
обсяг продажу грошові кошти, отримані
позивачем на виконання вище зазначених
договорів, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про
неправомірність визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість та застосування
штрафних (фінансових) санкцій, оскільки
кошти які позивач отримував від
довірителів для виконання виданого
йому доручення з подальшим їх
здаванням м'ясопереробним
підприємствам, не є його виручкою.

Таким чином Володимир - Волинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Волинської області
неправомірно донараховано позивачу
податкові зобов`язання з податку з
доходів фізичних осіб та з податку на
додану вартість згідно з податковими
повідомленнями - рішеннями від 14.10.2010
року №/0/11346, №/0/11347 які
підлягають скасуванню.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції неповністю встановив
обставини справи та прийняв постанову
з порушенням норм матеріального права,
доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду, а тому
оскаржувану постанову слід скасувати
та прийняти нову про задоволення
позову.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 задовольнити
повністю.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 09 грудня 2010
року у справі № 2а-2867/10/0370 скасувати та
прийняти нову, якою позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення рішення
№/0/11346 та № №/0/11347 від 14
жовтня 2010 року.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
але може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
О.Б. Заверуха

Судді
О.М. Гінда

В.В. Ніколін