Справа № 2а-10038/10/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
Справа №
49327/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представників позивачки
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23.03.2011 року
в справі за позовом ОСОБА_3 до
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова , третя
особа Галицький відділ державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, про
скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2011 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова , третя особа Галицький
відділ державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, про скасування вимоги про
сплату боргу.

Позивачка просила скасувати як
незаконну вимогу відповідача № Ф-1164у
від 11.05.2010 року про сплату боргу з
виплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування станом на 30.04.2010 року в сумі
418,03 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23.03.2011 року
позов задоволено.

Скасовано вимогу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова № Ф-1164у від 11.05.2010 року.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м. Львова,
яке в апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову позивачці в задоволенні
позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції безпідставно не
врахував, що оскаржувана вимога про
сплату боргу прийнята відповідачем
правомірно, оскільки за даними
облікової картки особового рахунку
позивачки остання мала недоїмку з
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування станом на 30.04.2010 року в сумі
418,03 грн. Доводи позивачки щодо
неотримання нею зазначеної вимоги про
сплату боргу спростовуються
повідомленням поштового зв'язку про
вручення відправлення з розпискою
адресата про таке вручення 17.05.2010 року.

Вислухавши суддю-доповідача,
представників позивачки, які просять
апеляційну скаргу відхилити, а
постанову суду першої інстанції
залишити без змін, дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
факт наявності заборгованості
позивачки як фізичної
особи-підприємця, який перебуває на
єдиному податку, в справі не доведений.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується.

Як видно з матеріалів справи, позивачка
ОСОБА_3 є платником страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м. Львова,
згідно свідоцтва про сплату єдиного
податку позивачка з 01.01.2009р. перебувала
на спрощеній системі оподаткування та
сплачувала єдиний податок .

В зв'язку з наявністю на думку
відповідача недоїмки зі сплати
страхових внесків ОСОБА_3 було
виставлено вимогу № Ф-1164у від 11.05.2010
року на суму 418,03 грн. станом на 30.04.2010
року.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» цей Закон
регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

За приписами п.1 ч.1 ст. 14 цього ж Закону
страхувальниками відповідно до цього
Закону є: роботодавці:

підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 15 цього ж Закону
платниками страхових внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зазначені в статті 14 цього Закону, а
отже і позивачка.

Відповідно до приписів чинної на
час спірних правовідносин ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», у
відповідній редакції, суми страхових
внесків своєчасно не нараховані та/або
не сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків і стягуються з нарахуванням
пені та застосуванням фінансових
санкцій.

Територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму недоїмки разом з
застосованою до нього фінансовою
санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки. У разі
звернення органу Пенсійного фонду з
позовом про стягнення недоїмки до
господарського суду передбачені
законодавством заходи досудового
врегулювання спорів не застосовуються.

Згідно з п.8.2 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України №
21-1 від 19.12.2003р. (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), органи Пенсійного
фонду надсилають страхувальникам
вимогу про сплату недоїмки в таких
випадках:

а) якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності страхувальника
свідчать про донарахування сум
страхових внесків;

б) якщо страхувальник має на кінець
звітного базового періоду недоїмку зі
сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець
звітного періоду борги зі сплати
фінансових санкцій (штрафів) та пені.

Вимога формується під одним порядковим
номером до повного погашення сум боргу.

У разі, якщо страхувальник, який
одержав вимогу і протягом десяти
робочих днів після її отримання не
сплатив зазначену у вимозі суму, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі, якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
протягом десяти робочих днів після
отримання узгодженої вимоги, орган
Пенсійного фонду звертається у
встановленому законом порядку і подає
вимогу до відповідного органу
державної виконавчої служби, у якій
зазначає суму боргу за даними карток
особових рахунків платників на дату
подання. До сум боргу, що подаються до
органів державної виконавчої служби за
даними карток особових рахунків
платників, включаються також суми,
узгоджених з платником, але не
сплачених у встановлений термін,
фінансових санкцій (штрафів) та пені.

З урахуванням наведеного, пенсійним
органом позивачці виставлено вимогу
№ Ф-1164у від 11.05.2010 року про сплату боргу
в зазначеній сумі , оскільки відповідач
вважав, що на кінець звітного базового
періоду вона мала недоїмку зі сплати
страхових внесків.

З матеріалів справи видно, що орган
Пенсійного фонду при розгляді справи
конкретизувати період виникнення
боргу позивачки не зміг. 10.01.2011 року
відповідач направив позивачці нову
вимогу про сплату боргу станом на 31.12.2010
року в розмірі 266,73 грн., який при
обставині непогашення позивачкою
боргу по вимозі № Ф-1164у від 11.05.2010 року
є меншим, а тому незрозумілим.

Вимога відповідача №Ф- 40401 від 10.01.2011
року скасована рішенням Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області № 41 від 29.03.2011 року.
Як видно з зазначеного рішення,
відповідач в односторонньому порядку
проводив звірку розрахунків з
позивачкою за період з 1.01.2004 року по
18.02.2011 року, а сума, вказана у вимозі, не
відповідає даним картки особового
рахунку позивачки як платника
страхових внесків. Ці обставини
підтверджують доводи позивачки щодо
неправомірності оскаржуваної вимоги.

Доводи органу Пенсійного фонду щодо
вручення позивачці під розписку по
пошті вимоги відповідача № Ф-1164у від
11.05.2010 року на суму боргу 418,03 грн. станом
на 30.04.2010 року, не є переконливими,
оскільки позивачка свій підпис на
поштовому повідомленні про вручення
відправлення заперечує, а сама вимога
направлена позивачці на адресу, за якою
вона не проживає (АДРЕСА_1 замість
правильного АДРЕСА_2). Це викликає
обґрунтовані сумніви у врученні
позивачці спірної вимоги про сплату
боргу, а тому в її узгодженні ОСОБА_3

Суд першої інстанції повно встановив
обставини справи, належно оцінив
докази, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права
та ухвалив законне рішення про
задоволення позову, підстав для
скасування якого колегія суддів не
вбачає.

Доводи апеляційної скарги, в силу
викладеного, підставою для її
задоволення бути не можуть.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23.03.2011 року
в справі № 2а-10038/10/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський