Справа № 822/334/14
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/334/14
Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Смілянця Е. С.

суддів: Загороднюка А.Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Департаменту соціального захисту
населення Хмельницької обласної
адміністрації на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до управління
соціального захисту населення
Хмельницької районної державної
адміністрації, третя особа на стороні
відповідача - Департамент соціального
захисту населення Хмельницької
обласної адміністрації про
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до управління соціального
захисту населення Хмельницької
районної державної адміністрації,
третя особа на стороні відповідача -
Департамент соціального захисту
населення Хмельницької обласної
державної адміністрації про
зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги заявник мотивувала
протиправністю відмови у
переоформленні автомобіля на її ім'я із
правом керування ОСОБА_4, а відтак
наявністю підстав для зобов'язання
управління соціального захисту
населення Хмельницької районної
державної адміністрації Хмельницької
області вчинити дії щодо
переоформлення автомобіля ZAZ 110307-42,
номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_3 із правом
керування автомобілем ОСОБА_4.

Хмельницький окружний
адміністративний суд постановою від
13.02.2014 року вказаний позов задовольнив
частково, а саме зобов'язав Департамент
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації вчинити дії щодо
перереєстрації автомобіля ZAZ 110307-42,
номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_3 із правом
керування автомобілем ОСОБА_4. В решті
позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, третьою особою
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник зауважив на відсутності прав
водія у ОСОБА_3, що суперечить п.37
"Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями" затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 р. N 999 (надалі - Порядок).

Крім того апелянт наголошував, що
попередній власник автомобіля ОСОБА_5
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проте до
районного управління позивач
звернулась лише у серпні 2013 року, тобто
з порушенням строків звернення
встановленого Порядком.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі в судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5 - інвалід
І групи, який за життя був забезпечений
автомобілем через органи соціального
захисту населення.

Позивачка - ОСОБА_3 інвалід І Б групи,
яка перебуває на обліку у загальній
черзі по забезпеченню автомобілем з
ручним керуванням з 2007 року, є дочкою
померлого інваліда ОСОБА_5, з яким
проживала та здійснювала догляд за ним.

Син ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до
управління соціального захисту
населення Хмельницької районної
державної адміністрації зі зверненням
стосовно вирішення питання щодо
використання автомобіля ZAZ 110307-42, номер
шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Листом Управління соціального захисту
населення Хмельницької районної
державної адміністрації від 06.06.2013 року
№03-1588 ОСОБА_4 була надано відповідь в
якій роз'яснено, що йому необхідно
звернутися до Департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації.

В подальшому позивачка звернулась до
Департаменту соціального захисту
населення Хмельницької обласної
державної адміністрації, щодо
вирішення питання про переоформлення
автомобіля після смерті її батька
ОСОБА_5

Листом Департаменту соціального
захисту населення Хмельницької
обласної державної адміністрації від
01.08.2013 року № 03/03-9641 ОСОБА_3 повідомлено
про відмову у переоформленні
автомобіля марки "Таврія" отриманого
через органи соціального захисту
населення після смерті її батька
інваліда І групи ОСОБА_5 та повідомлено,
що для переоформлення автомобіля, до
поданого пакету документів необхідно
додати копію посвідчення ОСОБА_3 на
право керування автомобілем.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови та частковому
задоволенні позову виходив з
протиправної відмови Департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації у вчиненні дій щодо
перереєстрації автомобіля ZAZ 110307-42,
номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_3 із правом
керування автомобілем ОСОБА_4, а відтак
наявності підстав для зобов'язання
Департамент вчинити зазначені дії.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" після смерті
інваліда, дитини-інваліда автомобіль,
виданий безоплатно чи на пільгових
умовах, у тому числі визнаний
гуманітарною допомогою, за бажанням
членів його сім'ї може бути переданий у
їх власність безоплатно у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України. Технічні та інші засоби
реабілітації можуть бути залишені у
власності членів сім'ї померлого
інваліда, дитини-інваліда в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до абз. 3 п. 16 "Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями"
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 р. N 999
автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років (крім випадку,
зазначеного в абзаці другому цього
пункту), після смерті інваліда
залишається у користуванні його сім'ї,
якщо в ній є інвалід, який:

мав підстави для забезпечення
автомобілем на час смерті інваліда або
протягом не більше 6 місяців з дня його
смерті;

був зареєстрований на час смерті
інваліда за місцем його реєстрації;

не має іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції.

Під час апеляційного розгляду
беззаперечно встановлено, що позивач -
інвалід І Б групи з дитинства,
перебуває на обліку на загальній черзі
по забезпеченню автомобілем з ручним
керуванням, була зареєстрована на час
смерті її батька інваліда І групи -
ОСОБА_5 за місцем його реєстрації,
проживала з ним однією сім'єю та
здійснювала постійний догляд за ним, не
має іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції.

При цьому колегія суддів бере до уваги
посилання апелянта на п.37 Порядку, який
передбачає в особи-інваліда наявність
власного посвідчення на право
керування автомобілем, разом з тим слід
зауважити, що крім безпосередньо
вказаної особи якій автомобіль
надається у користування, посвідчення
також може бути у члена його сімї, який
постійно проживає з нею однією сім'єю.

Таким чином суд апеляційної інстанції
вважає помилковими посилання апелянта
на відсутність власного посвідчення
позивача на керування транспортним
засобом, як на підставу відмови у
перереєстрації автомобіля на її ім'я,
оскільки "Порядком забезпечення
інвалідів автомобілями" затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 р. N 999 не передбачено як
підставу для відмови обов'язкове
подання власного посвідчення на
керування транспортним засобом.

При цьому, як свідчать матеріали
справи, до пакету документів позивачем
подано посвідчення на керування
транспортним засобом її сина - ОСОБА_4,
який проживає з позивачкою та постійно
здійснює за нею догляд.

В свою чергу суд першої інстанції
надаючи право керування автомобілем ZAZ
110307-42, номер шасі НОМЕР_2, реєстраційний
номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 обґрунтовано
виходив з того, що оскільки ОСОБА_3
потребує забезпечення автомобілем з
ручним керуванням, проте зазначений
автомобіль немає ручного керування,
необхідним є надання права керування
сину позивачки - ОСОБА_4, оскільки
останній проживає з нею однією сім'єю
та здійснює постійний догляд за нею.

Безпідставними, на думку суду
апеляційної інстанції, є посилання
скаржника стосовно порушення
позивачем строків звернення
встановленого вказаним Порядком,
оскільки підставою для відмови у
переоформленні автомобіля марки
"Таврія" отриманого через органи
соціального захисту населення після
смерті її батька інваліда І групи
ОСОБА_5 слугувала саме відсутність
копії посвідчення ОСОБА_3 на право
керування автомобілем, оцінка
правомірності якої надано вище.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної адміністрації
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Загороднюк А.Г.

Сушко О.О.