Справа № К/9991/19770/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року м. Київ
К/9991/19770/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Пасічник С.С., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління Пенсійного фонду (далі -
ГУПФ) України в Хмельницькій області
про визнання неправомірними дій щодо
виплати підвищення пенсії у неповному
розмірі, спонукання до перерахунку
пенсії, нарахування та виплати
недоплачених коштів, за касаційною
скаргою ГУПФ України в Хмельницькій
області на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 31 серпня 2010 року та ухвалу
Апеляційного суду Хмельницької
області від 17 березня 2011 року, -

встановив:

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд
із позовом до ГУПФ України в
Хмельницькій області про нарахування
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги. Свої вимоги
мотивував тим, що він відноситься до
категорії «діти війни» і відповідно до
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» має право на
щомісячну державну соціальну допомогу
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком. Оскільки належна допомога йому
не виплачувалась, просив визнати дії
ГУПФ України в Хмельницькій області
неправомірними і зобов'язати
відповідача здійснити відповідні
перерахунки та виплатити йому вказане
підвищення до пенсії за періоди з
09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по
30.06.2010р.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 31.08.2010р.,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Хмельницької
області від 17.03.2011р., позов задоволено.
Визнано дії ГУПФ України в
Хмельницькій області щодо невиплати
ОСОБА_4 підвищення до пенсії за періоди
з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по
30.06.2010р., з врахуванням 30% від
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
неправомірними. Зобов'язано ГУПФ
України в Хмельницькій області
нарахувати та виплатити ОСОБА_4
надбавку до пенсії як дитині війни за
періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р.
по 30.06.2010р., з врахуванням 30% від
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».
Стягнуто з ГУПФ України в Хмельницькій
області на користь позивача 45,50грн.
судових витрат.

У касаційній скарзі ГУПФ України в
Хмельницькій області, посилаючись на
порушення норм права, просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства (далі -
КАС) України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004р. №2195-IV дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни в
розумінні ст.1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і має
право на державну соціальну підтримку,
зокрема, відповідно до ст.6 цього
Закону - на підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Позивач перебуває на обліку в ГУПФ
України в Хмельницькій області.

Згідно п.12 ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
від 19.12.2006р. №489-V з метою приведення
окремих норм законів у відповідність
із цим Законом зупинено на 2007 рік дію
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», з урахуванням ст.111
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік».

Статтею 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
встановлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, яка виплачується
замість пенсії, відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» виплачується особам, які є
інвалідами (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»), у розмірі 50% від
розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України
№6-рп/2007 від 09.07.2007р. визнані такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), зокрема, положення
п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до пп.2 п.41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від
28.12.2007р. №107-VІ текст ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
викладено в наступній редакції: «Дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів».

Рішенням Конституційного Суду України
№10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), зокрема, положення
пп.2 п.41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Зазначені рішення Конституційного
Суду України є обов'язковими до
виконання на території України,
остаточними і не можуть бути оскаржені,
крім того, вони мають
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, оскільки з моменту
ухвалення Конституційним Судом
України рішень щодо
неконституційності п.12 ст.71, ст.111
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» і пп.2 п.41 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
указані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали,
то відповідач з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з
22.05.2008р. по 31.12.2008р. повинен був
нараховувати і виплачувати позивачеві
підвищення до пенсії, передбачене ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

Статтями 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26.12.2008р. №835-VI та 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» від
27.04.2010р. №2154-VI Кабінету Міністрів
України було надано право у 2009 та 2010
роках встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Варто звернути увагу, що названі норми
передбачають встановлення в
абсолютних сумах розміри лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно їхня дія не
поширюється на спірні відносини,
оскільки розмір зазначених соціальних
виплат згідно із Законом України «Про
соціальний захист дітей війни»
залежить від розміру мінімальної
пенсії за віком, а не від розміру
мінімальної заробітної плати.

Отже, нарахування та виплата у 2009 та 2010
роках дітям війни підвищення до пенсії
повинні були здійснюватися в розмірі,
встановленому відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Слід зазначити, що відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії не може
бути причиною невиконання покладених
на УПФ України зобов'язань, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Посилання ГУПФ України в Хмельницькій
області на норми КАС України, якими
встановлено строк звернення до
адміністративного суду, не приймаються
до уваги, оскільки цей позов подано та
розглянуто судом першої інстанції за
правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003р.
№1058-IV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Отже, правильними є висновки судів щодо
невзяття до уваги доводів відповідача
про неврегульованість механізму
реалізації положень ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» та
положень ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком.

Однак, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку в частині
стягнення судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Водночас, частиною 2 вказаної статті
передбачено, якщо обидві сторони
звільнені від оплати судових витрат,
вони компенсуються за рахунок держави
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.4 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
державне мито», в редакції станом на
час розгляду та вирішення спору в суді
першої інстанції, від сплати
державного мита звільняються у тому
числі Пенсійний фонд України, його
підприємства, установи й організації.

Згідно пп. «д» п.1 ст.3 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про державне мито»
вимоги немайнового характеру
позивачеві потрібно було оплачувати в
розмірі 8,50грн.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку оплати
витрат з інформаційно-технічного
забезпечення судових процесів,
пов'язаних з розглядом цивільних та
господарських справ, та їх розмірів»
від 21.12.2005р. №1258 було передбачено, що
розмір витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
судових процесів, пов'язаних з розгляду
позовної заяви немайнового характеру,
складає 37грн.

Звільнення відповідача від сплати
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу ні ст.81
Цивільного процесуального кодексу
України, ні вказаною постановою
Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р.
№1258, не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції помилково стягнув з ГУПФ
України в Хмельницькій області на
користь позивача судові витрати в
розмірі 45,50грн.

Суд апеляційної інстанції на зазначені
порушення уваги не звернув та не
виправив їх.

Згідно п.4 ч.1 ст.223 КАС України суд
касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
змінити судове рішення суду першої
інстанції, скасувавши судове рішення
суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.225 КАС України суд
касаційної інстанції має право змінити
судове рішення, якщо у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині.

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а рішення суду першої
інстанції зміні в частині стягнення
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 225, 230, 232 КАС
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в
Хмельницькій області - задовольнити
частково.

Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької
області від 17 березня 2011 року -
скасувати.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 31
серпня 2010 року - змінити. Абзац
четвертий резолютивної частини
рішення викласти в наступній редакції:
«Стягнути на користь ОСОБА_4 з
Головного управління Пенсійного фонду
України в Хмельницькій області витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 37 гривень та з
Державного бюджету України витрати із
сплати судового збору в сумі 8 гривень 50
копійок». В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Пасічник С.С.