Справа № 826/17901/13-а
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 квітня 2014 року 10:33 №
826/17901/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Кротюка О.В. , суддів
Власенкової О.О. Головань О.В. при
секретарі судового засідання Шевченко
Я.В. вирішив адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Кабінету
Міністрів України провизнання
незаконними в частині постанов КМ
України №703 від 22.06.2011 та №868 від 17.10.2013
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся ОСОБА_1 з
адміністративним позовом до Кабінету
Міністрів України. З урахуванням заяви
про збільшення позовних вимог від
11.03.2014 року позивач просить суд:

o Визнати незаконним п. 15 постанови
КМУ від 22.06.2011р. № 703 "Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно", в частині слова "НЕ" перед словом
"повертається";

o Визнати таким, що не відповідає
НПА вищої юридичної сили п. 15 постанови
КМУ від 22.06.2011р. № 703 "Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме
майно", в частині слова "НЕ" перед словом
"повертається";

o Визнати незаконним п. 18 порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень затвердженого
постановою КМУ № 868 від 17.10.2013р., в
частині слова "НЕ" перед словом
"повертає";

o Визнати таким, що не відповідає
НПА вищої юридичної сили п. 18 порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень затвердженого
постановою КМУ № 868 від 17.10.2013р., в
частині слова "НЕ" перед словом
"повертає";

o Визнати незаконним п. 29 порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень затвердженого
постановою КМУ № 868 від 17.10.2013р., в
частині слова "НЕ" перед словом
"повертає";

o Визнати таким, що не відповідає
НПА вищої юридичної сили п. 29 порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень затвердженого
постановою КМУ № 868 від 17.10.2013р., в
частині слова "НЕ" перед словом
"повертає";

o Визнати незаконним п. 17 порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
затвердженого постановою КМУ № 868 від
17.10.2013р., в частині слова "НЕ" перед
словом "повертає;

o Визнати таким, що не відповідає
НПА вищої юридичної сили п. 17 порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
затвердженого постановою КМУ № 868 від
17.10.2013р., в частині слова "НЕ" перед
словом "повертає".

Відповідач заперечив проти позовних
вимог, з підстав, викладених у
письмовому запереченні, долученому до
матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

встановив:

ОСОБА_1 в квітні 2013 року звернувся до
реєстраційної служби із заявою про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно. 27.05.2013 року ОСОБА_1 звернувся з
заявою про відкликання вищевказаної
заяви про державну реєстрацію прав на
нерухоме майно. За наслідком
задоволення заяви про відкликання
позивач просив реєстраційну службу
повернути сплачені ним кошти за
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно. Листом від 16.09.2013 року № 30192/0/11-13
ОСОБА_1 повідомлено про відсутність
підстав для повернення йому квитанцій
про сплату коштів за проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно. Таке рішення було
мотивовано пунктом 15 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 р. N 703; далі - Постанова 703)
згідно положень якого орган державної
реєстрації прав, нотаріус не повертає
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита. В силу положень ч.2 ст.
171 КАС України та обставин застосування
до заявника норм п.15 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою 703,
суд погодиться з доводами позивача про
дотримання ним строків звернення до
суду.

У зв'язку з набранням чинності
постановою КМ України від 17 жовтня 2013 р.
№ 868 позивачем збільшено свої позовні
вимоги відносно п.18, 29 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та п.17 Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(далі разом або окремо - Постанова 868).

Стаття 161 КАС України встановлює, що під
час прийняття постанови суд вирішує,
зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1
статті 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
наступного.

У відповідності до частини 8 ст. 171 КАС
України суд може визнати
нормативно-правовий акт незаконним чи
таким, що не відповідає правовому акту
вищої юридичної сили, повністю або в
окремій його частині.

Аналіз вказаної статті процесуального
закону дає суду підстави дійти
висновку, що в категоріях справ про
оскарження нормативно-правових актів
суд перевіряє відповідність
врегульованих правовідносин
підзаконним нормативно-правовим актом
положенням закону, або вирішує питання
щодо законності акту як такого, тобто
перевіряє фактично дотримання
процедурних питань його прийняття,
включаючи наявність/відсутність на це
(для прийняття) правових підстав.

У відповідності до положень частини 1
ст. 72 КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Позивач, заявляючи вимоги про визнання
незаконним положень Постанови 703 та
Постанови 868, не наводить жодних
підстав та доказів в обґрунтування
своїх вимог щодо незаконності
відповідних положень оскаржуваних
нормативно-правових актів. А тому суд
дійшов до висновку про безпідставність
позовних вимог в цій частині та у
відмові у їх задоволенні.

Щодо невідповідності Постанови 703 та
Постанови 868 правовому акту вищої
юридичної сили, то позивач обґрунтовує
свої вимоги з покликанням на положення
Цивільного кодексу України (435-IV від
16.01.2003), зокрема ст.. 655, 656, 693.

Стаття 655 ЦКУ встановлює, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Стаття 656 вказаного
кодексу визначає предмет договору
купівлі-продажу, а ст.. 693 - питання
попередньої оплати товару.

Суд не приймає вказані покликання
позивача як належні, оскільки норми
цивільного кодексу регулюють особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників (ст..1.). Цивільний кодекс
України не регулює відносини, пов'язані
з державною реєстрацією прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, які в
свою чергу регулює закон "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" (№ 1952-IV від 01.07.2004,
далі - Закон). А тому відносини у цій
сфері можуть співвідноситися лише з
Законом, а не Цивільним кодексом
України.

Позивачем не наведено жодної норми
Закону, якій би не відповідали
оскаржувані положення Постанови 703 та
Постанови 868.

В той же час, згідно ч.1. ст.. 29 Закону
встановлено, що у разі відмови у
проведенні державної реєстрації прав
та їх обтяжень державне мито не
повертається, що відповідає положення
п.29 Постанови 868

Поряд з цим, ст.. 8 Декрет КМ України "Про
державне мито" (№ 7-93 від 21.01.1993) чітко
встановлено підстави для повернення
сплаченого державного мита. Вказані
підстави не є вичерпними, оскільки
можуть бути визначені також і в інших
випадках, передбачених законодавством
України. До законодавства України
належать як НПА ( в т.ч. підзаконні) так і
закони (абз.3 п.3. Рішення КСУ № 12-рп/98 від
09.07.1998).

Згідно частини 13 ст.15 Закону порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, а також порядок
надання інформації з Державного
реєстру прав встановлює Кабінет
Міністрів України.

Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" не передбачено
повернення державного мита за
наслідком подання заяви про
відкликання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, або
відмові у надані інформації. А тому,
по-перше, жодної невідповідності
оскаржуваних Постанови 703 та Постанови
868 положенням Закону суд не вбачає,
по-друге, відповідні відносини
врегульовані підзаконним
нормативно-правовим актом в тій
частині, в якій такі не врегульовано
законом. При цьому таке регулювання не
суперечить ст.. 8 Декрету КМ України
«Про державне мито».

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не
підлягають, то судові витрати позивача
не відшкодовуються.

Керуючись ст.. 9, 71, 159, 163, 171 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя
О.В. Кротюк

Судді
О.О. Власенкова

О.В. Головань

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 09.04.14 р.