Справа № К-26212/10-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2014 р. м. Київ
К-26212/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Донветсервіс»

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 липня 2010
року

у справі №2-а-951/10/0570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донветсервіс»

до Макіївської об'єднаної державної
податкової інспекції у Донецькій
області (правонаступником якої є
Макіївська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області)

про визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Донветсервіс» (далі
- позивач) звернулось до суду з позовом
до Макіївської об'єднаної державної
податкової інспекції у Донецькій
області (далі - відповідач) про
визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень: від 30
жовтня 2009 року № 0/0, № 0/0, №
0/0 та від 24 грудня 2009 року №
0/1, № 0/1, № 0/1 (в редакції
заяви про збільшення позовних вимог
від 24 лютого 2010 року).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 16 березня
2010 року позов задоволено. Визнано
недійсними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 30 жовтня 2009
року № 0/0, № 0/0, № 0/0 та
від 24 грудня 2009 року № 0/1, №
0/1, № 0/1.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 липня 2010
року постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 16 березня
2010 року скасовано. У задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі ТОВ
«Донветсервіс», посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 липня 2010
року та залишити в силі постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 16 березня
2010 року.

У запереченні на касаційну скаргу
Макіївська ОДПІ у Донецькій області,
посилаючись на те, що рішення суду
апеляційної інстанції є законним та
обґрунтованим, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 08 липня 2010 року - без змін.

У відповідності до положень частини 1
статті 55 Кодексу адміністративного
судочинства України у справі здійснено
заміну відповідача - Макіївської ОДПІ у
Донецькій області її правонаступником
- Макіївською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області, що підтверджується
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серії АБ № 922608 від 13 червня
2013 року.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

На підставі акту перевірки № 8194/23-2/31335608
від 19 жовтня 2009 року Макіївська ОДПІ у
Донецькій області прийняла податкові
повідомлення-рішення від 30 жовтня 2009
року № 0/0, № 0/0, № 0/0, які
оскаржувались позивачем в
адміністративному порядку.

Під час процедури адміністративного
оскарження Макіївська ОДПІ у Донецькій
області провела позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Донветсервіс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 квітня 2007
року по 30 червня 2009 року, за
результатами якої був складений акт №
10251/23-2/31335608 від 23 грудня 2009 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги: пункту
1.32 статті 1, пункту 5.1 статті 5, підпункту
5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток у періоді, що перевірявся, на
загальну суму 1039691,00 грн., у тому числі
по періодах: за 2007 рік - 219804,00 грн., за 2008
рік - 402905,00 грн., за півріччя 2009 року -
416982,00 грн.; підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого:
занижено податок на додану вартість у
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 804655,00 грн. (у тому числі по
періодах: з серпня по грудень 2007 року
включно - 68051,00 грн., з січня по лютий 2008
року та з квітня по грудень 2008 року
включно - 408578,00 грн., з січня по червень
2009 року включно - 328026,00 грн.), завищено
суму заявленого бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на загальну суму 117525,00 грн., у
тому числі: за червень 2007 року - 45304,00
грн., за липень 2007 року - 72221,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
позивач неправомірно включив до складу
валових відповідного податкового
періоду вартість експедиційних послуг,
отриманих від ТОВ «Ведіус», ТОВ
«Ельта-Сервіс», ТОВ «Міркус», ТОВ
«Промислова група «Авітек», у сумі
4158767,36 грн., а податок на додану вартість
у сумі 929787,00 грн., сплачений у складі
вартості таких послуг, до складу
податкового кредиту відповідного
податкового періоду, з огляду на те, що
в ході перевірки ТОВ «Донветсервіс» не
були надані первинні бухгалтерські
документи, які підтверджують
супроводження експедитором вантажів з
метою контролю, зберігання за
кількістю та якістю, з урахуванням
того, що за умовами договорів
експедирування замовник таких послуг
(ТОВ «Донветсервіс») зобов'язаний був
надати виконавцю таких послуг
(експедитору) певний перелік
документів та забезпечити експедитора
необхідними супроводжувальними
документами, а також зважаючи на те, що
умовами договорів експедирування
транспортування вантажу в обов'язки
експедитора не включалось. Вказані
обставини слугували підставою для
висновку податкового органу про те, що
придбані позивачем експедиторські
послуги не призначались для
використанні у власній господарській
діяльності. Також, в акті перевірки
було вказано, що позивач неправомірно
вдруге включив до складу податкового
кредиту квітня 2007 року податок на
додану вартість у загальній сумі 43149,00
грн. за податковими накладними, які
були включені до податкового кредиту у
січні, червні, липні та серпні 2006 року.

24 грудня 2009 року Макіївська ОДПІ у
Донецькій області на підставі
вказаного акту перевірки та з
урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/1, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ТОВ «Донветсервіс»
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на
прибуток у розмірі 1544919,90 грн., у тому
числі: 1039691,00 - за основним платежем,
505228,90 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

24 грудня 2009 року Макіївська ОДПІ у
Донецькій області на підставі
вказаного акту перевірки та з
урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/1, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначила ТОВ «Донветсервіс»
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 1206982,50 грн., у тому
числі: 804655,00 грн. - за основним платежем,
402327,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

24 грудня 2009 року Макіївська ОДПІ у
Донецькій області на підставі
вказаного акту перевірки та з
урахуванням процедури
адміністративного оскарження прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/1, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» зменшила ТОВ «Донветсервіс»
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних податкових
періодів) на загальну суму 116905,00 грн., у
тому числі: за червень 2007 року - на 45304,00
грн., за липень 2007 року - на 72221,00 грн.,
визначила податкові зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
117525,00 грн. та застосувала штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 58762,50 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, послуги з
експедирування вантажів були придбані
позивачем з метою належного виконання
своїх зобов'язань за договорами
поставки товарно-матеріальних
цінностей (ветмедикаментів та
препаратів) покупцям, умовами яких на
позивача (продавця) був покладений
обов'язок з доставки товару, з
урахуванням того, що одним із видів
діяльності, які здійснює позивач є
роздрібна торгівля фармацевтичними
товарами та ветеринарна діяльність.
Також, суд виходив з того, що висновок
податкового органу про подвійне
включення податку на додану вартість
до податкового кредиту різних
податкових періодів за одними й тими ж
податковими накладними ґрунтується на
припущеннях.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що позивачем не
була доведена реальність
господарських операцій з
експедирування вантажів за договорами,
укладеними з ТОВ «Ведіус», ТОВ
«Ельта-Сервіс», ТОВ «Міркус», ТОВ
«Промислова група «Авітек», оскільки
будь-яких доказів приймання
експедиторами вантажу для подальшого
супроводження відповідно до умов
укладених договорів позивач не надав.
Також, суд виходив з того, що доказів
отримання із запізненням (у квітні 2007
року) податкових накладних, виписаних
постачальниками (продавцями) у 2006 році,
позивачем надано не було, з урахуванням
того, що реєстрів отриманих податкових
накладних за 2006 рік як доказів
невключення товариством до
податкового кредиту відповідного
податкового періоду 2006 року податку на
додану вартість за податковими
накладними, виписаними у 2006 році,
позивачем також надано не було.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
з огляду на наступне.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

За приписами підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті

Згідно з абзацом 4 підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Отже, умовами реалізації права
платника на податковий кредит та на
зменшення оподатковуваного доходу на
суму понесених витрат є, зокрема,
фактичне придбання товарів (робіт,
послуг) з наміром одержати економічний
ефект від їх використання у
господарській діяльності та
підтвердженість цих витрат
необхідними документами, оформленими з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

Податковим законодавством не
встановлено конкретного переліку
первинних документів, складенням яких
мають опосередковуватись ти чи інші
господарські операцій. Однак критерієм
зменшення бази оподаткування податку
на прибуток та податку на додану
вартість є можливість на підставі
наявних документів зробити
беззаперечний висновок про те, що
витрати фактично понесені та
спрямовані на отримання доходу. А
відтак на підтвердження витрат,
понесених у зв'язку з оплатою
маркетингових, інформаційних,
консультаційних послуг (які були
предметом спірного договору), позивач
повинен був надати, зокрема, документи,
що свідчать про фактичне виконання
постачальником конкретних видів
послуг та про результат виконання
кожної послуги у вигляді звіту,
висновку тощо.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, під час проведення
перевірки позивач на підтвердження
виконання господарських зобов'язань з
експедирування вантажів між ним та ТОВ
«Ведіус», ТОВ «Ельта-Сервіс», ТОВ
«Міркус», ТОВ «Промислова група
«Авітек» та на підтвердження
правомірності формування валових
витрат та податкового кредиту надав
органу державної податкової служби
податкові накладні та акти
приймання-передачі виконаних робіт.

Разом з цим, у вказаних актах
приймання-передачі виконаних робіт (т.1
арк. справи 94-150) зазначено лише про факт
виконання робіт, однак ці акти не
розкривають змісту виконаних робіт,
позаяк не містять деталізованої
інформації про фактично виконані
роботи, їх обсяг та характер, строки
виконання та результати виконаних
робіт, що, у свою чергу, виключає
можливість оцінки подальшого
використання таких робіт у діяльності
ТОВ «Донветсервіс».

При цьому, суд апеляційної інстанції
правомірно виходив з того, що надання
податковому органу належним чином
оформлених документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання податкової вигоди є
підставою для її одержання, якщо
податковий орган не встановив та не
довів, що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема про
наявність таких обставин: неможливість
реального здійснення платником
податків зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів; облік для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для такого виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;
здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку; відсутність
первинних документів обліку.

Як вбачається зі змісту договорів на
експедирування вантажів, укладених між
позивачем (замовником) та ТОВ «Ведіус»,
ТОВ «Ельта-Сервіс», ТОВ «Міркус», ТОВ
«Промислова група «Авітек»
(експедиторами) (т.1 арк. справи 88-93),
замовник зобов'язаний був надати
експедитору заявки на супроводження не
пізніше, ніж за 5 днів до початку
виконання перевезення із зазначенням:
характеру вантажу, його ваги та об'єму,
специфіки його переведення; адреси,
контактних телефонів, графіку роботи
складів та пунктів здачі вантажів;
заявки повинні бути подані в письмовій
формі або відправлені по факсу, поштою
або електронною поштою.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, будь-яких доказів
приймання експедиторами вантажу на
складі ТОВ «Донветсервіс» для
подальшого супроводження та передачі у
пункти здачі вантажів позивачем в
процесі розгляду справи надано не було,
тоді як в силу положень частини 1 статті
933 Цивільного кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) клієнт
зобов'язаний надати експедиторові
документи та іншу інформацію про
властивості вантажу, умови його
перевезення, а також інформацію,
необхідну для виконання експедитором
обов'язків, встановлених договором, а
положеннями Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 14
жовтня 1997 року № 363 (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), передбачено, що
експедитор з перевезення вантажів - це
працівник, який забезпечує виконання
комплексу операцій
транспортно-експедиторського
обслуговування під час перевезення
вантажів, який повинен отримати у
замовника (вантажовідправника) другий
екземпляр товарно-транспортної
накладної для вантажоодержувача, а
третій і четвертий екземпляри,
засвідчені підписом вантажоодержувача
(у разі потреби й печаткою або штампом),
передати перевізнику (стаття 1, пункт 11.7
статті 11 вказаного Положення).

Відповідно до положень підпункту 7.2.8
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) платники
податку зобов'язані вести окремий
облік операцій з поставки та придбання
товарів (послуг), які підлягають
оподаткуванню цим податком, а також які
не є об'єктами оподаткування згідно із
статтею 3 та звільнених від
оподаткування згідно із статтею 5 цього
Закону. Зведені результати такого
обліку відображаються у податкових
деклараціях, форма і порядок
заповнення яких визначаються
відповідно до закону. Платник податку
веде реєстр отриманих та виданих
податкових накладних у
документальному або електронному
вигляді за його вибором, у якому
зазначаються порядковий номер
податкової накладної, дата її виписки
(отримання), загальна сума та сума
нарахованого податку, а також
реєстраційний номер платника податку
продавця, який надав податкову
накладну такому платнику податку. За
наявності оригіналу податкової
накладної невключення її до
зазначеного реєстру не є підставою для
відмови у зарахуванні суми податку,
визначеної у такій податковій
накладній, до складу податкового
кредиту такого платника податку. Форма
і порядок заповнення реєстрів
отриманих та виданих податкових
накладних встановлюються центральним
податковим органом.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, правильність
обчислення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за період з
01 січня 2006 року по 31 березня 2007 року
податковим органом було перевірено
раніше - в ході проведення
документальної перевірки з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
результати якої оформлені актом №
3543/23-2/31335608, в процесі проведення якої по
окремим податковим накладним за 2006 рік
Макіївською ОДПІ у Донецькій області
були направлені запити
підприємствам-постачальникам щодо
підтвердження сум податкового кредиту,
відображеного позивачем у реєстрах
податкових накладних, доданих до
податкових декларацій з податку на
додану вартість за період з 01 січня 2006
року по 31 березня 2007 року (т.2 арк. справи
46-55), за результатами співставлення
яких було встановлено, що деякі
податкові накладні, записані у
реєстрах отриманих податкових
накладних за 2006 рік, були відображені
позивачем у реєстрі отриманих
податкових накладних у квітні 2007 року.

Відповідно до положень частин 1, 5
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

З огляду на те, що позивачем не було
надано належних доказів, які б
спростовували викладені в акті
перевірки правопорушення, суд
апеляційної інстанції дійшов
правомірного висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ТОВ «Донветсервіс» підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 липня 2010
року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224,
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Донветсервіс» залишити без
задоволення, а постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 08 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна