Справа № 2а-5074/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
Справа № 9104/102703/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Гусятинському районі
Тернопільської області на постанову
Гусятинського районного суду
Тернопільської області від 03 жовтня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Гусятинському районі Тернопільської
області про стягнення недоплаченого
підвищення до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ

14 вересня 2011 року позивач звернулася до
суду з позовом про визнання дій
відповідача неправомірними,
зобов'язання відповідача нарахувати і
виплатити недоплачене підвищення до
пенсії дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", починаючи з
березня 2011 року.

Постановою Гусятинського районного
суду Тернопільської області від 03
жовтня 2011 року визнано протиправними
дії відповідача щодо нарахування та
виплати позивачу щомісячної державної
соціальної допомоги як дитині війни в
розмірі меншому, ніж встановлено ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", зобов'язано відповідача
провести перерахунок та виплату
щомісячної державної соціальної
допомоги як дитині війни позивачу в
розмірі, встановленому ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", з 14 березня 2011 року до
виникнення обставин, з якими Закон
пов'язує виникнення, зміну чи
припинення спірних правовідносин з
урахуванням виплачених сум.

Рішення суду оскаржив відповідач, у
скарзі, покликаючись на порушення
судом першої інстанції при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову скасувати та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позовних вимог. Апелянт вказує, що
пенсійний фонд України діє на підставі
Положення «Про Пенсійний фонд
України», здійснює свої повноваження
на підставі п.15 Положення через
створені в установленому порядку його
територіальні управління. Управління
Пенсійного фонду України в
Гусятинському районі здійснює свої
повноваження по ефективному
використанню коштів Пенсійного фонду
України. Реалізація нормативних
приписів і пенсійних програм
здійснюється шляхом фінансування
пенсійних виплат за рахунок чітко
визначених прибутковою частиною
бюджету Пенсійного фонду України.
Пункт 9 Положення «Про Пенсійний фонд
України» передбачає вичерпний перелік
напрямів використання коштів
управління Пенсійного фонду, які
використовуються виключно за
призначенням і вилученню не
підлягають. Статтею 7 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансування виплат по
даному закону проводиться із
Державного бюджету України, який
затверджує Верховна Рада України, а не
з бюджету Пенсійного фонду України,
який затверджу Кабінет Міністрів
України.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про часткове її задоволення,
враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних причин.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами лише цього
Закону, чинним законодавством інший
мінімальний розмір пенсії не
визначений, тому слід застосовувати
цей розмір.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи пропущення позивачем
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин, колегія суддів приходить до
висновку про залишення позовних вимог
без розгляду за період з 01 березня 2011
року по 13 березня 2011 року.

Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
судам необхідно надавати перевагу тій
із них, що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

До набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23 липня 2011 року, при вирішенні
справ цієї категорії щодо розміру
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, дітям
війни застосуванню підлягають
положення статті 6 Закону № 2195.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у частині нарахування та
виплати підвищення до пенсії за період
з 14 березня 2011 року по 22 липня 2011 року.

Неврахування наведеного є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції.

Встановлено, що у період з 23.07.2011 року
управління Пенсійного фонду діяло
відповідно до постанови від 6 липня 2011
року № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», його дії є
правомірними, а тому відсутні підстави
для задоволення позовних вимог у цій
частині.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що спірна
виплата є щомісячною державною
соціальною допомогою, а не підвищенням
до пенсії, як про це зазначено у статті 6
Закону № 2195.

Керуючись статтями 99, 100, 195, 197 ч. 1 п. 3, 198,
202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Гусятинському районі Тернопільської
області задовольнити частково,
постанову Гусятинського районного
суду Тернопільської області від 03
жовтня 2011 року у справі № 2-а-5074/11 -
скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Гусятинському районі
Тернопільської області нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення
до пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 14 березня 2011 року по 22
липня 2011 року у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з урахуванням ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

Н.М. Судова-Хомюк