Справа № 808/1564/14
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року ( 11 год. 07 хв.)Справа
№ 808/1564/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
колегії судів:

головуючого - судді О.В.
Конишевої,

за участю секретаря судового засідання
Я.М.Муха

за участю представників

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - Риндя А.А.

від третьої особи - не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

За позовною заявою : ОСОБА_3

до : Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: ОСОБА_4

про : визнання дій протиправними та
скасування Акт опису майна та арешту
майна від 14.02.2014

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся з
адміністративним позовом до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
(далі-відповідач), за участю третьої
особи - ОСОБА_4 в якому позивач просить
суд визнати дії щодо проникнення до
житла та складання Акту опису та арешту
майна від 14.02.2014 протиправними,
скасувати Акт опису та арешту майна від
14.02.2014.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі з підстав викладених в позовній
заяві, просить визнати дії відповідача
щодо проникнення до житла та складання
Акту опису та арешту майна від 14.02.2014
протиправними, скасувати Акт опису та
арешту майна від 14.02.2014.

У судовому засіданні суд попросив
зазначити, які саме дії позивач вважає
протиправними та чи підтримує позовну
вимогу щодо скасування акту опису та
арешту майна, про що позивач зазначив,
що просить не скасувати акт опису та
арешту майна так як, це не є предметом
розгляду в окружних адміністративних
судах, а просить визнати протиправними
дії щодо проникнення до житла позивача
та дії щодо складання Акту опису та
арешту майна від 14.02.2014.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив в
повному обсязі з підстав викладених в
письмових запереченнях. Зокрема
зазначив, що діяв відповідно до ЗУ «Про
виконавче провадження» та на підставі
ухвали Ленінського районного суду м.
Запоріжжя про надання дозволу на
примусове проникнення до житла
боржника від 11.11.2013, яка набрала
законної сили 19.03.2013. В задоволенні
адміністративного позову просить
відмовити в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не
з'явилася, про дату, час та місце
судового засідання повідомлялася
належним чином. Заяв про розгляд справи
без її участі до суду не надходило.

Проаналізувавши наявні матеріали та
фактичні обставини справи, дослідивши
і оцінивши надані докази в їх
сукупності, суд вважає, позовні вимоги
не обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню у повному
обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні
Ленінського відділу ДВС ЗМУЮ перебуває
на виконанні виконавче провадження з
примусового виконання наказу № 5009/1907/12
виданого 28.08.2012 господарським судом
Запорізької області про стягнення з
ОСОБА_4 на користь Департаменту
комунальної власності та приватизації
Запорізької міської ради 86510,40 грн.

Відповідно до наказу господарського
суду Запорізької області та копії
паспорту боржника ОСОБА_4 було
достовірно встановлено, що боржник
зареєстрований та мешкає за адресою
АДРЕСА_1.

04.02.2013 державним виконавцем було
здійснено вихід за адресою боржника з
метою виявлення майна, на яке можливо
було б звернути стягнення для
подальшої реалізації у рахунок
погашення боргу, але ніхто двері не
відчинив.

19.04.2013 державним виконавцем повторно
було здійснено вихід за адресою
боржника, але боржник ОСОБА_4
відмовилась від надання доступу до
квартири з метою перевірки майнового
стану.

Державний виконавець відповідно до ст.
11 ЗУ «Про виконавче провадження»
звернувся до суду з поданням про
примусове входження до житла боржника
та Ленінський районний суд м. Запоріжжя
постановив ухвалу про надання дозволу
на примусове проникнення до житла
боржника від 11.11.2013р., яка набрала
законної сили 19.11.2013 р.

14.02.2014 державним виконавцем Риндею А.А.
було складено акт опису та арешту майна
та додаток до акту опису та арешту
майна.

Позивач у судовому засіданні
неодноразово зазначав, що квартира у
АДРЕСА_1, в якій мешкає та зареєстрована
третя особа належить на праві
власності позивачу, відповідно дії
щодо проникнення до житла, яке не
належить на праві власності ОСОБА_4 є
протиправними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
відповідні до ст. 376 ЦПК України питання
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
особи або особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, або
дитина, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця. Суд негайно розглядає
подання, зазначене в частині першій
цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Таким чином, суд розглядає подання про
примусове проникнення до житла
боржника лише за участю державного
виконавця та суд при постановленні
ухвали не направляє її боржнику або
іншим особам.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавчі дії
провадяться державним виконавцем за
місцем проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням його
майна.

Згідно ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право:

безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;

накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку;

звертатися до суду з поданням про
розшук боржника - фізичної особи або
дитини чи про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб, або дитина, стосовно
якої складено виконавчий документ про
її відібрання;

у процесі виконання рішень за
наявності вмотивованого рішення суду
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння фізичної особи
безперешкодно входити на земельні
ділянки, до житлових та інших приміщень
боржника - фізичної особи, особи, у якої
знаходиться майно боржника чи майно та
кошти, належні боржникові від інших
осіб, проводити в них огляд, у разі
необхідності примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення.

Таким чином, законодавством України
передбачено здійснення державним
виконавцем пошуку, арешту, вилучення
майна боржника шляхом безперешкодного
входження державним виконавцем до
приміщень, де перебуває боржник. У разі,
якщо боржник не надає доступу до
приміщення, в якому він перебуває,
державний виконавець звертається до
суду з поданням про примусове
проникнення до житла боржника.

Відповідно до ст. 124. Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів", судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання всіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Враховуючи той факт, що ухвала
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя про надання дозволу на
примусове входження до житла боржника
від 11.11.2013р., яка набрала законної сили
19.11.2013, на момент вчинення державним
виконавцем дій щодо проникнення до
житла була чинна, відповідно дії
державного виконавця є законними.

Той факт, що ухвала Ленінського
районного суду м. Запоріжжя про надання
дозволу на примусове входження до
житла боржника від 11.11.2013р. була
скасована 18.03.2014 апеляційним судом
Запорізької області, у зв'язку з тим, що
судове засідання проведено без участі
державного виконавця та без
дослідження деяких інших обставин по
справі, а справу направлено на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції, не може бути доказом
протиправності дій відповідача, так як
на момент вчинення відповідачем дій
щодо проникнення до житла, Ухвала
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя скасована не була.

Крім того, позивач зазначав, що в Ухвалі
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 11.11.2013 встановлено, що
відповідно до наданих довідок з ДТН та
ДАІ у боржника відсутнє рухоме та
нерухоме майно, відкритих рахунків
немає, тобто позивач вважає, що взагалі
ніякого майна у третьої особи немає,
тому і дії щодо проникнення до житла та
складання акту опису та арешту майна є
протиправними.

Однак, суд зазначає, що в Ухвалі
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя встановлено відсутність
майна яке зазначено в довідках, тобто
нерухомості, транспортних засобів та
банківських рахунків, про наявність
або відсутність іншого майна в Ухвалі
суду не встановлено.

Враховуючи те, що під час розгляду
даної справи судом встановлено
законність дій відповідача по
проникненню до житла за адресою
АДРЕСА_1 та наявність права у
державного виконавця щодо пошуку,
арешту, вилучення майна боржника, суд
зазначає наступне.

Пунктом 5 ст. 57 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
про проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

У судовому засіданні позивач зазначав,
що майно в акті опису та арешті майна не
належить третій особі , а належить
позивачу. З цього приводу суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст.60 Закону України "Про
виконавче провадження" особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Таким чином, суд надаючи оцінку діям
відповідача щодо складання акту опису
та арешту майна, вважає, що під час
вчинення даної дії відповідачу
доказів,що описане та арештоване майно
належить на праві власності позивачу
не надавалися, а враховуючи те, що третя
особа з 01.07.1998 року була власницею
нерухомості (за адресою АДРЕСА_1), яку
19.07.2012 подарувала ОСОБА_3 за договором
дарування та в якій ОСОБА_4 є досі
зареєстрованою та мешкає, відповідно
майно, яке знаходилося в цій квартирі,
відповідач описав та арештував як
майно яке належить боржнику.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що державний
виконавець діяв відповідно до ЗУ «Про
виконавче провадження» та на підставі
Ухвали Ленінського районного суду м.
Запоріжжя про надання дозволу на
примусове входження до житла боржника
від 11.11.2013, яка набрала законної сили
19.03.2013.

Частиною 1 ст. 6 зазначеного Закону
закріплено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Отже, на підставі викладеного, суд
дійшов висновку, що в задоволені
адміністративного позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158, 160- 164 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному позові відмовити у
повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складення її в повному обсязі,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова виготовлена у повному обсязі
09.04.2014.

Суддя
О.В. Конишева