Справа № 807/3708/13-а
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. Ужгород№ 807/3708/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ващиліна Р. О.,

при секретарі судового засідання -
Стенавській А. М.,

за участю:

позивача: фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2,

відповідача: Мукачівська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області, представник -
Кабацій Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
29.08.2013 № та від 19.09.2013 № , -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Мукачівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
29.08.2013 № та від 19.09.2013 № .

Позовні вимоги мотивовані наступним.
Позивач не згідний з висновками,
викладеними у акті перевірки від 06.08.2013
№ 124/1702/НОМЕР_3, за результатами якої
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 29.08.2013 №
(форми В4), яким платнику зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість за травень
2013 року в розмірі 40551,00 грн. та з
висновками, викладеними у акті
перевірки від 18.09.2013 № 488/17-1/НОМЕР_3, за
результатами якої прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.09.2013 №
(форми В1), яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 40550,00 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію у розмірі 20275,00 грн.
Обґрунтовуючи неправильність
заявленої позивачем до відшкодування
суми, відповідач посилається на
податкове повідомлення-рішення від
29.08.2013 № (форми В4). Позивач
зазначає, що право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Вказане законодавче положення
спростовує твердження представника
інспекції про те, що не можуть бути
доказами використання в господарській
діяльності легкового автомобіля,
зокрема, дорожній листок легкового
автомобіля, а також посвідка про
відрядження з відмітками про прибуття
та вибуття в період з 04.09.2013 по 06.09.2013 у м.
Зальцбург, з метою укладання договору
на здійснення вантажних перевезень №
0509 від 05.09.2013 з фірмою нерезидентом,
оскільки не стосується перевіряємих
періодів проведення перевірок. У
звітному періоді, тобто ні в травні, ні
в квітні легковий автомобіль не міг
використовуватися в господарській
діяльності, оскільки, як вбачається з
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу - легкового
автомобіля марки AUDI А6 Limousine кузов
НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_4,
датою реєстрації та взяття на облік
вказаного транспортного засобу є
31.05.2013.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити.

06.11.2013 до суду від відповідача надійшли
письмові заперечення проти позову та
23.12.2013 - додаткові письмові заперечення,
в яких посилається на наступне.
Реєстрацію транспортного засобу,
придбаного п/п ОСОБА_1 у травні 2013 року,
проведено з порушенням Постанови
Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №
1388, оскільки транспортний засіб
зареєстрований на фізичну особу -
підприємця, а не на фізичну особу.
Відповідно до норм Податкового кодексу
України обов'язковими умовами щодо
віднесення сум до податкового кредиту
є доведення та підтвердження факту
придбання та використання в
господарській діяльності основних
фондів. Зазначає, що при проведенні
перевірок позивачем факт використання
транспортного засобу у власній
господарській діяльності не було
підтверджено жодним первинним
документом. Основними умовами для
віднесення ПДВ, сплаченого покупцем у
ціні товару, є мета використання в
господарській діяльності та наявність
податкової накладної за фактично
вчиненою господарською операцією.
Будь-які обмеження щодо виду, вартості
транспортного засобу, який придбаває і
використовує фізична особа -
підприємець, чинним законодавством не
передбачено.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти позовних
вимог та просив суд у задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі
направлення від 23 липня 2013 року та
наказу про проведення перевірки від 22
липня 2013 року № 104, виданих
Мукачівською ОДПІ, старшим державним
податковим ревізор-інспектором
відділу податкового контролю фізичних
осіб управління оподаткування
фізичних осіб Мукачівської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Закарпатській області
Лозан Юрієм Юрійовичем, відповідно до
пункту 200.11 ст. 200 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК
України), з 25 липня 2013 року по 30 липня 2013
року проведено документальну
позапланову виїзну перевірку СПД
ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_3 з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок за травень 2013 року, яке виникло
в результаті декларування від'ємного
значення за квітень 2013 року.

На підставі проведеної перевірки та
виявлених порушень податковим органом
складено акт від 06.08.2013 № 124/17-02/НОМЕР_3
(далі - акт перевірки № 124).

Згідно з вищевказаним актом
контролюючим органом встановлено
порушення платником пунктів 198.1, 198.3, 198.6
статті 198, пункту 201.1 ст. 201 ПК України, а
саме, позивачем було включено до
податкового кредиту в травні 2013 року
суму податку на додану вартість у
розмірі 40551,00 грн. (загальна сума
сплаченого ПДВ 89045,66 грн. з врахуванням
частки між оподатковуваними та
неоподатковуваними операціями 45,54% =
40551,00 грн.) по придбанню автомобіля
марки AUDI A6 Limousine кузов НОМЕР_6 згідно з
податковими накладними № 109 від 29.05.2013
та № 110 від 31.05.2013, отриманих від
контрагента ТОВ "Авто-Техно-Сервіс", ІПН
18.

Такі висновки ґрунтуються на позиції
посадових осіб відповідача, що
вищезазначений транспортний засіб не
використовується в господарській
діяльності позивача, не бере участі в
отриманні доходів та згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388 "Про
затвердження Порядку державних
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів" не може бути
зареєстрований за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, тому
останній не мав права включити витрати
по придбанню легкового автомобілю до
податкового кредиту.

На підставі вищевказаного акту
перевірки, у зв'язку з виявленими
порушеннями, відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення від
29.08.2013 № , яким платнику зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість за травень
2013 року у розмірі 40551,00 грн.

Також судом встановлено, що актом від
18.09.2013 № 488/17-1/НОМЕР_3 (далі - акт
перевірки № 488) про результати
камеральної перевірки даних,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість СГД
ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_3 за червень 2013
року, контролюючим органом
констатовано завищення заявленої
платником суми бюджетного
відшкодування у декларації за червень
2013 року (рядок 23.1 уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань по
ПДВ від 18.09.2013 № ), у результаті
чого зменшено суму, що підлягає
бюджетному відшкодуванню на рахунок
платника у банку на 40550,00 грн. На
підставі вказаного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.09.2013 №
, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 40550,00 грн. та
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію у розмірі 20275,00 грн.
Обґрунтовуючи неправильність
заявленої позивачем до відшкодування
суми, відповідач посилається на
податкове повідомлення-рішення від
29.08.2013 № .

Приймаючи рішення щодо спірних
правовідносин суд виходить з
наступного.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 325
Цивільного кодексу України, суб'єктами
права приватної власності є юридичні
та фізичні особи.

Згідно з пп. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14 ПК України
термін особа для цілей розділу V
вищевказаного кодексу, зокрема
вживається в такому значенні: фізична
особа (громадянин України, іноземець та
особа без громадянства), яка здійснює
діяльність, що належить згідно із
законодавством до підприємницької
(крім фізичних осіб, що знаходяться на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва відповідно до
законодавства), та/або ввозить товари
на митну територію України.

Судом встановлено, що виконавчим
комітетом Мукачівської міської ради
Закарпатської області позивач
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, підтвердженням чому
є наявне в матеріалах справи свідоцтво
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця № 2 003777 від 31
серпня 2000 року. Також, позивач у
відповідності до встановлених
нормативних вимог, зареєстрований
платником податку на додану вартість,
що підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію платника податку на додану
вартість № 62649661 від 06 лютого 2003 року.

Таким чином, позивач у даному випадку є
фізичною особою, яка здійснює
діяльність, віднесену законодавством
до підприємницької, є платником ПДВ у
розумінні статей 14 та 180 ПК України,
зареєстрований у встановленому
порядку платником ПДВ, тому на нього
повною мірою поширюються правові
норми, які визначають порядок
обчислення і сплати податку на додану
вартість. У свою чергу суд вважає, що
реєстрація фізичної особи як суб'єкта
підприємницької діяльності не створює
нового суб'єкта, а, у відповідності до
частини 2 статті 50 ЦК України, лише
надає існуючій фізичній особі
можливість на здійснення свого права
на підприємницьку діяльність. Норми
податкового законодавства України не
обмежують право платника податку на
податковий кредит залежно від
суб'єктного складу сторін у
правовідносинах за договорами на
придбання товарів (робіт, послуг), в т.ч.
і транспортних засобів та визначають
однакові права та обов'язки як для
юридичних, так і для фізичних осіб,
платників податку (в тому числі і
фізичних осіб-підприємців).

П. 44.1. ст. 44 ПК України встановлено, що
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Згідно з вимогами п. 185.1 ст. 185 ПК України
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість є, зокрема, операції
платників податку з: а) постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави постачальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

У відповідності до п. 200.1 ст. 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Загальний порядок формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість для осіб,
зареєстрованих платниками податку на
додану вартість, визначений статтею 198
ПК України.

Згідно з нормами пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

П. 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту є дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 - 193.2 ст. 193 цього
Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг, придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому числі
інших необоротних матеріальних
активів та незавершених капітальних
інвестицій у необоротні капітальні
активи), у тому числі при їх імпорті, з
метою подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари чи послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Судом встановлено, що 15 травня 2013 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Авто-Техно-Сервіс"
(продавець) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (покупець)
укладений договір купівлі-продажу
автомобіля, згідно з п. 1.1. розділу 1
якого продавець продає покупцю, а
покупець купує та приймає у власність 1
(один) новий автомобіль 2013 року випуску
марки AUDI (Ауді), моделі A6 (А шість).
Згідно з п. 2 вказаного договору
вартість автомобіля склала 534 274,00 грн. з
ПДВ (445228,33 грн. - ціна автомобіля без
урахування ПДВ + 89045,67 грн. ПДВ). У
відповідності до податкових накладних
№ 109 від 29.05.2013 та № 110 від 31.05.2013
позивачем придбано легковий
автомобіль марки AUDI A6 Limousine кузов
НОМЕР_6. Платіжними дорученнями від 29
травня 2013 року № 141 на суму 267137,00 грн. та
від 04 червня 2013 року № 1 на суму 267137,00
грн. позивач перерахував на користь
продавця кошти за придбаний легковий
автомобіль.

Факт придбання легкового автомобіля
марки AUDI A6 Limousine кузов НОМЕР_6 сторонами
по справі не заперечується.

31 травня 2013 року вказаний вище
транспортний засіб був зареєстрований
Мукачівським ВРЕР УДАІ УМВС України в
Закарпатській області з присвоєнням
реєстраційного номеру НОМЕР_4, про що
свідчить копія свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_7.

У відповідності до вищевказаного
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, власником
транспортного засобу марки AUDI A6 Limousine
кузов НОМЕР_6, реєстраційний номер
НОМЕР_4 є фізична особа ОСОБА_1.

Єдина на території України процедура
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, оформлення та
видачі реєстраційних документів і
номерних знаків встановлюється
Порядком державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок).

У відповідності до п. 6 Порядку,
транспортні засоби реєструються за
юридичними та фізичними особами.
Транспортні засоби, що належать
фізичним особам-підприємцям,
реєструються за ними як за фізичними
особами.

Суд не може погодитися з позицією
відповідача, відповідно до якої
позивач як фізична особа - підприємець
не набуває права власності на майно (в
т.ч. і транспортні засоби), оскільки
ОСОБА_1 як фізична особа і як фізична
особа - підприємець є одним і тим самим
суб'єктом цивільних та податкових
правовідносин. Постанова Кабінету
Міністрів України від 07 вересня 1998 року
№ 1388, на яку посилається відповідач, не
регулює податкові відносини по сплаті
ПДВ, а закони про оподаткування не
містять відповідних обмежень права
платника податку на податковий кредит
і не ставлять його в залежність від
приписів даного підзаконного
нормативного акту.

Крім того, законодавство України, що
регулює порядок реєстрації
транспортних засобів, не передбачає
можливості реєстрації таких окремо за
фізичними особами-підприємцями.

Посилаючись на невикористання
позивачем легкового транспортного
засобу у підприємницькій діяльності,
відповідач не навів жодного доказу
такому твердженню, в той час як
позивачем суду надано ряд доказів, що
підтверджують факт такого
використання, а саме: наказ № 15 від
06.06.2013 про порядок використання
легкового автомобіля в господарській
діяльності; дорожні листки легкового
автомобіля від 03.06.2013, від 04.06.2013, від
01.07.2013, від 05.07.2013, від 01.09.2013, посвідки
про відрядження на ТОВ "КПП Центр" (с.
Черляни, вул. Польова, 97 Городоцького
району Львівської області), на ТОВ
"ТІДІСІ-Дальнобой" (м. Бровари, вул.
Богунська, 26 В Київської області), на
ТОВ "ФХ Сервіс" (с. Малехів, вул. Лесі
Українки, 45 Жовківського району
Львівської області), в м. Зальцбург,
договір на здійснення вантажних
перевезень № 0509 від 05.09.2013 з фірмою
нерезидентом CONDOR - Speditions - Transport GmbH & Co. KG
(A-5020 Salzburg, Sammergasse 27), укладеного за
результатами такого відрядження, а
також копія сторінки закордонного
паспорту з відповідними відмітками.

Таким чином, висновки відповідача про
те, що позивач, як фізична особа -
підприємець, не має права на формування
податкового кредиту за рахунок сум
податку сплаченого в ціні придбаних
транспортних засобів, що
використовуються в його господарській
діяльності, є неправильними, не
ґрунтуються на нормах діючого на
момент виникнення спірних
правовідносин законодавства України, а
тому, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправними і
підлягають скасуванню.

Згідно із ч. 2. ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закріплений конституційно принцип
законності також міститься і в п. 21.1 ст.
21 Податкового кодексу України, згідно з
яким, посадові особи контролюючих
органів зобов'язані, зокрема,
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі вищенаведеного, беручи до
уваги законодавчі норми, що регулюють
спірні правовідносини, суд вважає за
необхідне позовні вимоги фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 17, 94, 160, 161, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Мукачівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
29.08.2013 № та від 19.09.2013 № -
задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області від 29.08.2013 № та від 19.09.2013
№ .

3.Стягнути на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 понесені судові
витрати у вигляді сплати судового
збору в розмірі 1013,76 (одна тисяча
тринадцять гривень сімдесят шість
копійок) грн.

4.Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
постанову. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.
Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Суддя Р.О.
Ващилін