Справа № 826/10459/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/62878/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко М.
П. Гордієнко М. М.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві на постанову та ухвалуОкружного
адміністративного суду міста Києва від
16.08.2013 року Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013 рокуу
справі№ 826/10459/13-аза позовомДочірнього
підприємства «Трансгарант-Україна»до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м.
Києвіпровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.08.2013 року у справі № 826/10459/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 05.12.2013 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві від 26.06.2013
року № .

Не погоджуючись із постановою
апеляційного суду, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить її скасувати, залишити в
силі постанову суду першої інстанції.
Свої вимоги заявник обґрунтовує
порушенням судом норм матеріального
права, зокрема, пп. пп. 14.1.27, 14.1.231 п. 14.1 ст.
14, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.
201.11 ст. 201 Податкового кодексу України,
ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити в силі судові рішення у
справі.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної позапланової невиїзної
перевірки ДП «Трансгарант-Україна» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Саноіл торг» за
період з 01.01.2010 року по 01.04.2013 року,
складено акт від 06.06.2013 року №
551/22.9/32667198, яким зафіксовано порушення
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, які призвели до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 3 000 015,00 грн., в т.ч. за січень 2013 року
в сумі 3 000 015,00 грн.

На підставі акта перевірки 26.06.2013 року
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 3 750 000,19 грн., в т.ч. за
основним платежем 3 000 015,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 750 004,00 грн.

Відповідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 цього Кодексу
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 Податкового кодексу України).

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України передбачено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну (п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 цього Кодексу).

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що реальність
господарських операцій по виконанню
договору купівлі-продажу № 20-10-12 від
20.10.2012 року, укладеного між позивачем
(покупець) та ТОВ «Саноіл торг»
(продавець), підтверджується
матеріалами справи, зокрема актами
приймання-передачі, видатковими
накладними, податковими накладними.

Оплата за поставлений товар
здійснювалася позивачем засобами
безготівкового розрахунку, що
підтверджується відповідними
банківськими виписками.

ТОВ «Саноіл торг» на момент складання
податкових накладних зареєстрований
платником податку на додану вартість
та, відповідно до п.201.8 ст.201 Кодексу, мав
право нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні.

В подальшому придбана олія соняшникова
нерафінована передана для подальшої
реалізації на експорт на підставі
договору комісії від 20.10.2012 року № 2010К,
укладеного між позивачем та
комісіонером ТОВ «ЮГЕКОТОП», та
додаткових угод до нього.

Придбана олія в подальшому
експортована Позивачем через
комісіонера ТОВ «ЮГЕКОТОП» до
Ісламської Республіки Іран та Судану.

На момент здійснення господарських
операцій з позивачем ТОВ «Саноіл торг»
було зареєстроване як юридична особа в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Необґрунтованими є посилання суду
першої інстанції на акт перевірки ТОВ
«Саноіл торг» по ланцюгу постачання,
оскільки у разі якщо контрагентом
платника податковий облік ведеться із
порушенням вимог чинного
законодавства, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а
несплата податку продавцем та його
контрагентами по ланцюгу (у томі числі
у разі ухилення від сплати), в разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
висновків, що стали підставою
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
погоджується з висновком апеляційного
суду про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують, а зводяться до
переоцінки обставин, встановлених
судом апеляційної інстанції, що у
відповідності до ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не віднесено до повноважень суду
касаційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга не
підлягає задоволенню .

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16.08.2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013 року
у справі № 826/10459/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, передбачених
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак