Справа № 803/427/14
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року Справа № 803/427/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання
Ковальчук М.Ю.,

за участю представника позивача Сороки
Г.О.,

представника відповідача Мельничука
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Сільмаш»
до Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сільмаш» (надалі -
ТзОВ «Сільмаш») звернулося з позовом до
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області (надалі - Ковельська ОДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.01.2014 року № , яким зменшено
позивачу суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 25 751 грн. та
нараховані штрафні санкції в розмірі
6437,75 грн.; № , яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 17 432 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Згідно акту №11/15.1-21/31533318 від 10.01.2014 року
про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
правомірності нарахування ТзОВ
«Сільмаш» бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на рахунок
платника у банку за жовтень 2013 року та
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту з ПДВ було
виявлено, що товариством неправомірно
завищено заявлену в декларації суму
бюджетного відшкодування на рахунок
платника у банку, занижено суму
бюджетного відшкодування у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ в
наступних періодах, завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податковим кредитом.
Позивач вважає такі твердження Луцької
ОДПІ безпідставними, оскільки, всі
проведені господарські операції
відображені в податковому та
бухгалтерському обліку на підставі
належним чином оформлених первинних
бухгалтерських документів, що були
надані податковому орану під час
перевірки. Відтак, на думку позивача
зроблені податковим органом в акті
перевірки висновки є хибними, а
винесені оскаржувані податкові
повідомлення протиправними та такими,
що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримала з підстав, викладених у
позовній заяві та додатково пояснила,
що під час проведення перевірки були
надані всі необхідні первинні
документи на підтвердження здійснення
фінансово-господарських операцій з
контрагентом.

Представник відповідача в поданому
письмовому запереченні та в судовому
засіданні пред'явленні позовні вимоги
заперечив, мотивуючи тим, що як
стверджують матеріали перевірки (акт
від 10.01.2014 року № 11/15.1-21/31533318), позивачем
у декларації за жовтень 2013 року
завищено заявлену суму бюджетного
відшкодування рахунок платника у банку
на 25751 грн., від'ємне значення різниці
між сумою податкових зобов'язань та
податкового кредиту за жовтень 2013 року
товариством завищено на 17432 грн.

Актом перевірки від 22.11.2013 року №
545/22-31533318 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки товариства з обмеженою
відповідальністю «Сільмаш» з питань
правомірності визначення від'ємного
значення податку на додану вартість за
липень, серпень та вересень 2013 року»,
встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.2,
198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, а
саме: завищено податковий кредит з ПДВ
за вересень 2013 року на суму 25751 грн. та
завищено ємне значення різниці між
сумою податкових зобов'язань та
податкового кредиту за вересень 2013
року на суму 25751 грн. по операціях
проведених з ТОВ «КПП-Інвест» по
договору про надання послуг від 03.09.2013
року. Відтак, представник Ковельської
ОДПІ вважає, що у зв'язку з допущеними
порушеннями податкового законодавства
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення винесені в повній
відповідності до вимог податкового
законодавства.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов підлягає до задоволення частково
з таких підстав. Судом встановлено, що з
23.12.2013 року по 27.12.2013 року Ковельською
ОДПІ проведено виїзну документальну
позапланову перевірку правомірності
нарахування ТзОВ «Сільмаш» бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
жовтень 2013 року та від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з ПДВ за результатами якої
складено акт № 11/15.1-21/31533318 від 10.01.2014
року.

Перевіркою встановлено порушення
товариством п. 44.1 ст. 44, п. 198.2, п., 198.3, 98.6
ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, внаслідок
чого в жовтні 2013 року підприємством
завищено: заявлену суму бюджетного
відшкодування на рахунок платника у
банку на суму 25 751 грн., а також від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
суму 17432 грн. крім того, по декларації з
ПДВ за жовтень 2013 року позивачем
занижено суму бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ в наступних
податкових періодах у розмірі 43 685 грн.

На підставі акту перевірки №
11/15.1-21/31533318 від 10.01.2014 року Ковельською
ОДПІ 20.01.2014 року були винесені
податкові повідомлення-рішення: №
, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 25 751 грн. та
нараховані штрафні санкції в розмірі
6437,75 грн.; № , яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 17 432 грн.

Враховуючи те, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті ковельською ОДПІ як суб'єктом
владних повноважень, то при вирішенні
даного спору воно перевірялось судом
на відповідність вимогам частини
третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. На думку
суду, відповідач заперечуючи проти
адміністративного позову, не довів
правомірність винесення податкового
повідомлення-рішення від 20.01.2014 року №
з огляду на наступне.

Пунктом 58.1 статті 58 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
коли сума грошового зобов'язання
платника податків, передбаченого
податковим або іншим законодавством,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 54 цього Кодексу
(крім декларування товарів,
передбаченого для громадян), або у разі
коли за результатами перевірки
контролюючий орган встановлює факт
невідповідності суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, або зменшує
розмір задекларованого від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість, розрахованого платником
податків відповідно до розділу V цього
Кодексу, такий контролюючий орган
надсилає (вручає) платнику податків
податкове повідомлення-рішення. До
податкового повідомлення-рішення
додається розрахунок податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій.

Відповідно до підпункту 86.8 статті 86
податкового кодексу України, податкове
повідомлення-рішення приймається
керівником контролюючого органу (його
заступником) протягом десяти робочих
днів з дня, наступного за днем вручення
платнику податків акта перевірки у
порядку, передбаченому статтею 58 цього
Кодексу.

З аналізу наведених норм законодавства
вбачається, що наслідком складення
акту перевірки платника податків є
прийняття керівником контролюючого
органу податкового
повідомлення-рішення як формально
закріпленого акту індивідуальної дії
суб'єкта владних повноважень, яким
останній визначає суму податкового
зобов'язання. Сам акт перевірки лише
фіксує обставини, встановлені під час
проведення перевірки, факти виявлених
порушень законодавства не є остаточним
документом, зобов'язуючим до вчинення
будь-яких дій. Права та обов'язки для
суб'єкта господарювання, перевірку
якого проведено, породжує саме рішення,
прийняте на підставі складеного за
результатами перевірки акту, а не акт
перевірки.

Контролюючий орган не позбавлений
права викладати в акті перевірки
власні суб'єктивні висновки щодо
зафіксованих обставин, та в подальшому
обґрунтовувати ними власну позицію
щодо наявності певних допущених
платником податків порушень у разі
виникнення спору щодо прийнятих на
підставі такого акту рішень.

Як вбачається з дослідженого в
судовому засіданні акту перевірки №
11/15.1-21/31533318 від 10.01.2014 року Ковельською
ОДПІ була здійснена перевірка
правильності відображення сум ПДВ у
складі податкового кредиту з вартості
отриманих послуг, для чого був
використаний акт документальної
позапланової виїзної перевірки ТзОВ
«Сільмаш» з питань правомірності
визначення від'ємного значення податку
на додану вартість за липень, серпень,
вересень 2013 року визначення
податкового кредиту № 545/22-31533318 від
22.11.2013 року по правовідносинам з ТОВ
«КПП-Інвест».

Вказаним актом перевірки було
зафіксовано, що в вересні 2013 року
позивачем було завищено від'ємне
значення податку на додану вартість по
правовідносинам з ТОВ «КПП-Інвест» на
25751 грн., але дані висновки носять
суб'єктивний характер, оскільки на
підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем не було винесено жодного
податкового повідомлення-рішення, яким
би було зменшено суму від'ємного
значення податку на додану вартість по
правовідносинам з ТОВ «КПП-Інвест» за
вересень 2013 року.

Таким чином, зважаючи на відсутність
рішення податкового органу, яке має
обов'язковий характер для платника
податку, позивачем у повній
відповідності до даних податкового
обліку та положень чинного
законодавства було заявлено до
бюджетного відшкодування суми податку
на додану вартість, що виникли з
правовідносин з ТОВ «КПП-Інвест» у
зазначеному періоді.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 20.01.2014
року, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 25 751 грн. та
нараховані штрафні санкції в розмірі
6437,75 грн. винесене не на підставі та не у
спосіб визначений Податковим кодексом
України, а відтак є протиправним та
підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 20.01.2014 року судом встановлено
наступне.

Відповідно до вимог пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ
«Сільмаш», як замовником, укладений з
ТОВ «КПП-Інвест», як виконавцем,
договір про надання послуг від 03.09.2013
року за № 50/14-206-СМ. Згідно з умовами
договору виконавець (ТОВ «КПП-Інвест»)
зобов'язується за завданням замовника
надавати за плату наступні послуги та
роботи: послуги по управлінню, по
обслуговуванню, організації та ведення
виробничого процесу та всієї
господарської діяльності, по
вдосконаленню технологій, по
реалізації та збуту, по веденню
планово-бухгалтерської роботи та
всього обліку. Замовник зобов'язується
оплачувати такі послуги. Вартість
послуг визначається сторонами по факту
їх надання по результатах кожного
календарного місяця та фіксується в
актах надання послуг. Акт про надання
послуг підписується сторонами
останнього числа місяця, в якому
фактично надавалися послуги. Замовник
зобов'язаний перерахувати суму
зазначену в акті про надання послуг
протягом десяти днів з моменту
підписання такого акту. Договір
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та діє до 31.12.2013
року.

Надання вказаних послуг, тобто
виконання умов договору,
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000007, № ОУ-0000006, № ОУ-0000005, № ОУ-0000004
від 30.09.2013 року та № ОУ-0000011, № ОУ-0000010, №
ОУ-0000009, № ОУ-0000008 від 31.10.2013 року, а також
податковими накладними № 15, 16, 17, 18 від
30.09.2013 року, № 3, 4, 5, 6 від 31.10.2013 року.
Розрахунок за проведені роботи
проводився в безготівковій формі
згідно платіжних доручень, наявних в
матеріалах справи.

Як вбачається з наданих позивачем на
підтвердження здійснення
господарських операцій з ТОВ
«КПП-Інвест» документів вбачається, що
останнім були надані всі послуги,
перелічені у договорі від 03.09.2013 року за
№ 50/14-206-СМ. Відповідно до умов договору,
вартість послуг визначається
сторонами договору по факту їх надання
та фіксується в актах про надання
послуг.

Однак, в досліджених актах
здачі-прийняття № ОУ-0000007, № ОУ-0000006, №
ОУ-0000005, № ОУ-0000004 від 30.09.2013 року та №
ОУ-0000011, № ОУ-0000010, № ОУ-0000009, № ОУ-0000008
від 31.10.2013 року не визначено, які
якісно-кількісні показники
застосовувались для визначення ціни за
надані послуги, та за якими критеріями
було встановлено позитивний ефект від
надання вказаних в договорі послуг, а
лише вказана вартість наданих послуг.

Крім вищенаведених актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
товариством не представлено жодних
звітів ТОВ «КПП-Інвест» з
підтвердження факту проведених робіт
(наданих послуг) по веденню
планово-бухгалтерської роботи та
всього обліку, реалізації та збуту, по
обслуговуванню виробничого процесу, по
організації та ведення робітничого
процесу, по вдосконаленню технології (в
т.ч. калькуляції наданих послуг з
ведення виробничого процесу, звіти з
організації виробничого процесу з
зазначенням відповідної продукції, та
по вдосконаленню технологій із
вказанням саме якого виробництва
продукції, тощо).

Окрім того, з дослідженого в судовому
засіданні договору від 03.09.2013 року за №
50/14-206-СМ, вбачається, що предмет цього
договору становить достатньо широкий
перелік робіт (послуг). Однак, сторонами
жодним чином не визначено порядок
виконання робіт (надання послуг), а
також порядок приймання виконаних
робіт (наданих послуг).

Згідно відомостей бухгалтерського
обліку ТзОВ «Сільмаш» оглянутих під
час перевірки, за вересень 2013 року з
отриманням вищевказаних робіт (послуг)
від ТОВ «КПП-Інвест» в порівнянні із
липнем-серпнем 2013 року збільшення
обсягу виробництва та реалізації
продукції не відбулось. За даними
податкової звітності за жовтень 2013
року, загальний обсяг постачання в
порівнянні з вереснем 2013 року також
зменшився. Підтверджуючих документів
щодо передачі працівникам ТОВ
«КПП-Інвест» продукції для реалізації
та збуту, або документів,
підтверджуючих конкретизацію наданих
послуг. Також позивачем не надано при
перевірці та підчас судового розгляду
справи підтвердження економічно
аргументованих складових у розрахунку
ціноутворення.

Зважаючи на вищевикладене, з договору
від 03.09.2013 року за № 50/14-206-СМ та
документів підписаних на його
виконання, не вбачається за можливе
встановити наявність взаємного
волевиявлення сторін на виникнення
реальних господарських правовідносин,
а відтак, у учасників цих правовідносин
була відсутня ділова мета на отримання
реальних результатів передбачених
вказаним договором.

Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України, платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності на
підставі даних, не підтверджених
документами.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Кодексу визначено, що господарською
діяльністю є діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою бою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча
ознака господарської діяльності
кореспондує з вимогою щодо наявності
розумної економічної причини (ділової
мети) під час здійснення господарської
діяльності. Оскільки господарська
діяльність складається із сукупності
господарських операцій платника
податку, які є формою здійснення
господарської діяльності, то розумна
економічна причина має бути наявною в
кожній господарській операції. Лише в
такому разі та чи інша операція може
вважатись вчиненою в межах
господарської діяльності платника
податків та лише за таких умов платник
податків має право на врахування у
податковому обліку наслідків
відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські
операції, здійснені за наявності
розумних економічних причин (ділової
мети) є такими, що вчинені в межах
господарської діяльності.

Вказана позиція закріплена підпунктом
14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, згідно
якого розумна економічна причина
(ділова мета) - причина, яка може бути
наявна за умови, що платник податків
має намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної
економічної причини (ділової мети)
передбачає обов'язкову спрямованість
будь-якої операції платника податків
на отримання позитивного економічного
приросту (збереження) активів платника
податків та/або їх вартості, а так само
створенні, і для такого приросту
(збереження) в майбутньому).

Такі причини можуть бути наявними лише
за умови, що платник податку має намір
одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності, а не виключно
чи переважно за рахунок бюджетного
відшкодування. Намір платника податку
одержати дохід лише в такий спосіб без
здійснення реальної господарської
діяльності не можна вважати як
самостійну ділову мету, і встановлення
цих обставин не дає платнику податків
правових підстав для збільшення
розміру бюджетного відшкодування ПДВ.

Таким чином, відсутність ділової мети
під час вчинення господарської
операції та, як наслідок, юридична
дефектність відповідних первинних
документів, не дозволяє формувати дані
податкового обліку, незалежно від
спрямованості умислу платників
податку - учасників відповідної
операції.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку, що позивачем не доведено
доцільності укладення договору про
надання послуг з ТОВ «КПП-Інвест»,
оскільки у сторін була відсутня ділова
мета, а відтак, на думку суду, ТзОВ
«Сільмаш» неправомірно відобразило
податкові зобов'язання по ПДВ по
вказаних господарських операціях з
контрагентом, незважаючи на наявність
формально складених, але недостовірних
документів, та сплати грошових коштів.

Враховуючи викладене вище суд вважає,
що позивачем не спростовано належними
та допустимими доказами факти,
викладені в акті перевірки, не
підтверджено наявність ділової мети
при здійсненні господарських операцій
щодо надання послуг від контрагента, не
доведено незаконності дій податкового
органу при підготовці та проведенні
перевірки, а тому у задоволенні
адміністративного позову ТзОВ
«Сільмаш» в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 20.01.2014 року слід відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства України
та на підставі Податкового кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області № від 20.01.2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, яка буде складена у
повному обсязі 09 квітня 2014 року. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Ф.А. Волдінер