Справа № 815/8660/13-а
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/8660/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

при секретарі Белан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одесі справу
за адміністративним позовом
Дочірнього підприємства "БУДІВЕЛЬНЕ
УПРАВЛІННЯ № 2" ВАТ транспортного
будівництва "Одестрансбуд" до
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

В С Т А Н О В И В :

19 грудня 2013 року Дочірнє підприємство
"БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ № 2" ВАТ
транспортного будівництва
"Одестрансбуд" звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Суворовському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Суворовському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області області
№ та № від 24.09.2013 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач
заначив, що у період з 27.08.2013 року по
02.09.2013 року уповноваженою особою
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області проведено позапланову
невиїзну перевірку Дочірнього
підприємства «Будівельне управління №
2» ВАТ транспортного будівництва
«Одестрансбуд» (код за ) по
взаємовідносинам з контрагентом -
постачальником ТОВ «Тру Кам» (код за
), за період з 01.02.2013 року по
28.02.2013 року, за результатами якої
складено акт перевірки № 523/15-54-22-02/22483602
від 09.09.2013 року.

Перевіркою встановлено порушення ДП
"БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ № 2" ВАТ ТБ
"Одестрансбуд":

- п. 198.1, 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п.198
Податкового Кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 39 239
грн., у тому числі за лютий 2013 року - 39 239
грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198
Податкового Кодексу України, в
результаті чого занижено від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
періоді, що перевірявся на загальну
суму 36606 грн., у тому числі за лютий 2013
року - 36606 грн.;

24.09.2013 року на підставі акту перевірки
№ 523/15-54-22-02/22483602 від 09.09.2013 року ДПІ у
Суворовському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області прийнято податкові
повідомлення рішення: № про
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 36606, 00 грн., та № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем 39229 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 19614,50
грн. Позивач не згоден з висновками
даного Акту, вважає їх
необгрунтованими, а винесені податкові
повідомлення-рішення такими, що
підлягають скасуванню, оскільки при
проведенні перевірки ДП "БУДІВЕЛЬНЕ
УПРАВЛІННЯ № 2" ВАТ транспортного
будівництва "Одестрансбуд" надало усі
первинні документи, що підтверджують
реальність господарської операції з
контрагентом ТОВ «Тру Кам», у тому
числі підтверджують рух активів у
процесі здійснення господарської
операції; податковий статус учасників
господарської операції; зв'язок між
фактом придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів,
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податків.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити позов з наведених
вище підстав.

Представник відповідача позов не
визнав, надав заперечення, згідно яких
позовні вимоги вважає безпідставними,
а податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області області № та № від
24.09.2013 року законними, оскільки
перевіркою було встановлено
нереальність вчинення господарських
операцій між позивачем та контрагентом
ТОВ «Тру Кам». Представник відповідача
до судового засідання 08.04.2014 року не
з'явився, про день та час слухання
справи був повідомлений належним
чином, тому суд ухвалив про продовження
розгляду справи за відсутності
відповідача.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
надані докази, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, проаналізувавши
положення чинного законодавства, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.04.1995 року Виконавчим комітетом
Одеської міської ради зареєстровано
Дочірнє підприємство "БУДІВЕЛЬНЕ
УПРАВЛІННЯ № 2" ВАТ транспортного
будівництва «Одестрансбуд», Свідоцтво
про державну реєстрацію №1020968,
перереєстровано 16.11.1998 року
Суворовською райадміністрацією
Одеської міської ради за № 1020968.

Дочірнє підприємство "БУДІВЕЛЬНЕ
УПРАВЛІННЯ № 2" ВАТ транспортного
будівництва «Одестрансбуд» взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби 30.06.1995 року за №23-1/9
року, станом на момент перевірки
перебувало на обліку в Державній
податковій інспекції у Суворовському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області області.

Відповідно до п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Судом встановлено, що у період з 27.08.2013
року по 02.09.2013 року уповноваженою
особою Державної податкової інспекції
у Суворовському районі м.Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області проведено
позапланова невиїзну перевірку
Дочірнього підприємства «Будівельне
управління № 2» ВАТ транспортного
будівництва «Одестрансбуд» (код за
) по взаємовідносинам з
контрагентом - постачальником ТОВ «Тру
Кам» (код за ), за період з
01.02.2013 року по 28.02.2013 року, за
результатами якої складено акт
перевірки № 523/15-54-22-02/22483602 від 09.09.2013
року.

Перевіркою встановлено порушення ДП
"БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ № 2" ВАТ ТБ
"Одестрансбуд":

- п.198.1, 198.2, п.198.3, п.198.5, п.198
Податкового Кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 39239
грн., у тому числі за лютий 2013 року - 39239
грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198
Податкового Кодексу України, в
результаті чого занижено від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
періоді, що перевірявся на загальну
суму 36 606 грн., у тому числі за лютий 2013
року - 36606 грн.

24.09.2013 року на підставі акту перевірки
№ 523/15-54-22-02/22483602 від 09.09.2013 року ДПІ у
Суворовському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області прийнято податкові
повідомлення рішення:

- № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 36606, 00 грн.;

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем 39229 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 19614, 50 грн.

Як встановлено в ході розгляду справи,
01 лютого 2013 року між ДП "БУДІВЕЛЬНЕ
УПРАВЛІННЯ № 2" ВАТ ТБ "Одестрансбуд"
(замовник) та ТОВ «ТРУ КАМ» (виконавець)
укладено договір № 3 на виконання
будівельних робіт на об'єкті: 10-ти
поверховий та 7-ми секціний панельний
житловий будинок № 19 (1,2,3,4 секції) в мкр.
ІІІ-4-3 ж/р Котовського в м. Одесі.
Відповідно до п.2.1 ст.2 Предмет договору,
виконавець виконує своїми силами та
способами всі передбачені замовленням
загально будівельні роботи та здає у
визначені строки роботи замовнику, а
замовник здійснює оплату виконаних
робіт.

На підтвердження господарських
операцій за вказаним договором з ТОВ
«ТРУ КАМ», ДП "БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ №
2" ВАТ ТБ "Одестрансбуд" було надано
наступні документи:

- довідка по формі КБ-3 про вартість
виконаних будівельних робіт за лютий
2013 року на загальну суму 455010,95 грн.;

- акт приймання виконання
будівельних робіт форми КБ - 2в;

- підсумкова відомість ресурсів
(витрати - за фактом);

- податкова накладна №11 від 28.02.2013
року на загальну суму 455010,95 грн.;

- реєстри виданих та отриманих
податкових накланих;

- платіжне доручення №1006 від 01.03.2013
року на суму 56000,00 грн.;

- платіжне доручення №1034 від 13.03.2013
року на суму 29010,95 грн.;

- платіжне доручення №1087 від 25.03.2013
року на суму 40000,00 грн.;

- платіжне доручення №39 від 29.04.2013
року на суму 30000,00 грн.;

- платіжне доручення №806 від 13.05.2013
року на суму 30000,00грн.;

- платіжне доручення №10 від 17.05.2013
року на суму 40000,00 грн.;

- платіжне доручення №133 від 2013
року на суму 50000,00 грн.;

- платіжне доручення № 291 від 21.08.2013
року на суму 80000,00грн.;

- платіжне доручення №315 від 28.08.2013
року на суму 100000,00 грн.;

- договірна вартість на
будівництво станом на 01.02.2013 року;

- локальний кошторис №2-1-1/27 на
загальнобудівельні роботи станом на
01.02.2013 року;

- підсумкова відомість ресурсів до
локального кошторису №2-1-1/27 на
загальнобудівельні роботи;

- довідка про загальновиробничі
витрати на будівництво.

Суму податку на додану вартість - 75835,16
грн. включено ДП "БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ
№ 2" ВАТ ТБ "Одестрансбуд" до
податкового кредиту за період з 01.02.2013
року по 28.02.2013 року. Сума, визначена у
Розділі ІІ "Отримані податкові
накладні "Реєстру отриманих та виданих
податкових накладних за лютий 2013 року
відповідає значенню рядка 17 "Усього
податкового кредиту ІІ Розділу
"Податковий кредит" податкової
декларації з податку на додану
вартість за лютий 2013 року № від
20.03.2013 року.

Розрахунки між сторонами за виконані
роботи проведені у безготівковій формі
вищепереліченими платіжними
дорученнями.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для проведення позапланової
перевірки став лист ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві № 20/7/2207 від 02.08.2013 року, за яким
в розпорядження відповідача надійшов
акт № 1800/2220/38320081 від 06.06.2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки щодо формування податкового
кредиту та податкового зобов'язання з
податку на додану вартість ТОВ «ТРУ
КАМ» по взаємовідносинам з
постачальниками та покупцями за період
з 15.08.2012 року по 30.04.2013 року», згідно
якого встановлено, що
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ «ТРУ КАМ», та
контрагентами є фіктивними
правочинами, та такими, що вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювались цими правочинами.

Згідно ст.3 Господарського кодексу
України, під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Відповідно до п. 14.1.36 Податкового
кодексу України, господарська
діяльність -це діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконання робіт, надання
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою, що діє на
користь першої особи, зокрема, за
договорами комісії, доручення та
агентськими договорами.

З огляду на вищевикладене, аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Господарською операцію є дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3. ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6. ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України, в редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках, такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається
у продавця товарів/послуг (п. 201. 4 ст. 201
Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 201.6. ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201
Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.8. ст. 201 Податкового
кодексу України, право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Відповідно до пункту 11 підрозділу 2
Перехідних положень Податкового
кодексу України, реєстрація податкових
накладних платниками податку на додану
вартість -продавцями в Єдиному реєстрі
податкових накладних запроваджується
для платників цього податку, у яких
сума податку на додану вартість в одній
податковій накладній становить понад 10
тисяч гривень - з 01 січня 2012 року. До
платників податку, до яких на дату
виписки накладної цим підрозділом не
запроваджено обов'язковість
реєстрації податкової накладної в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
не застосовуються норми абзаців 8 і 9 п.
201.10 ст. 201 цього Кодексу.

Таким чином, Податковим кодексом
України, передбачені випадки не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку:
відсутність податкової накладної,
оформлення її з порушенням вимог
статті 201 цього Кодексу, складання
податкової накладної особою, яка у
встановленому порядку не
зареєстрована як платник податку на
додану вартість та/або відсутність
мети їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних.
Інших підстав для не включення до
складу податкового кредиту витрат по
сплаті податку на додану вартість
даний Закон не передбачає.

Згідно правової позиції Верховного
Суду України, викладеної у постанові
від 09.09.2008р. (в ЄДРСР № 2362425), у разі, якщо
дії платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумнівів у їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит, та/або бюджетне
відшкодування, достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. При
цьому, не є підставою для відмови у
праві на податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість, порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку. Також, не є
підставою для визнання неправомірними
операцій платника податків подальше
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість
його контрагента. Усі операції, вчинені
контрагентом платника податку до
припинення такого контрагента, не
можуть автоматично розглядатися як
нікчемні правочини в силу само собою
припинення юридичної особи або
анулювання її податкового статусу. У
такому разі, достатньо встановити
необізнаність платника податку, що
заявляє право на податковий кредит чи
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість, про факт припинення
або недобросовісний характер
діяльності контрагента (зокрема, про
несплату податків, чи неподання
податкової звітності).

Відповідно до вимог ст.ст. 205, 206
Цивільного кодексу України, правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Частинами 1 та 5 ст. 203 Цивільного
кодексу України, передбачено, що зміст
правочину, не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також, моральним
засадам суспільства. Правочин, має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 Цивільного кодексу України
закріплює принцип презумпції
правомірності правочину: правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, відповідні відносини у сфері
оподаткування регулюються підпунктом
4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового
кодексу України. Указана норма
встановлює презумпцію правомірності
рішень платника податку в разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданного
на підставі закону, або якщо норми
різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов"язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу. Зазначена норма
поширюється також і на кваліфікацію
господарських операцій з метою
формування платником податків витрат
для визначення об"єкта оподаткування
податком на прибуток та/або
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу
України, недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі,
визнання такого правочину недійсним,
судом не вимагається.

Частиною 1 статтею 228 Цивільного
кодексу України, встановлено, що
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, законодавцем чітко
зазначено, що саме є порушенням
публічного порядку і відповідно, який
правочин може вважатися нікчемним.

Висновками, зазначеними в акті, не
доведено, яким саме чином угоди між
позивачем та контрагентом були
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним з боку позивача.

З аналізу письмових доказів
вбачається, що в ході перевірки
податковим органом не був встановлений
умисел на порушення чинного
законодавства України будь-якою із
сторін правочину, укладеного між ДП
«Будівельне управління № 2» ВАТ
транспортного будівництва
«Одестрансбуд» та контрагентом -
постачальником ТОВ «Тру Кам».

Крім того, відповідно до ч.3 ст.228
Цивільного кодексу України, у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним.

Проте, в судовому порядку правочин між
ДП «Будівельне управління № 2» ВАТ
транспортного будівництва
«Одестрансбуд» та контрагентом -
постачальником ТОВ «Тру Кам» недійсним
не визнавався.

Таким чином, судом встановлено, що
01.02.2013 року позивачем було укладено у
письмовій формі правочин з ТОВ «Тру
Кам», цей правочин був спрямований на
реальне настання правових наслідків, і
такі правові наслідки настали - роботи
за договором від 01.02.2013 року виконані та
здані замовнику, що підтверджується
актом прийомки виконаних будівельних
робіт за лютий 2013 року форми КБ - 2в.

Слід також зазначити, що в Акті
перевірки №523/15-54-22-02/22483602 від 09.09.2013
року, складеному відповідачем,
зроблено висновок про фіктивність
правочину позивача з ТОВ «Тру Кам»,
оскільки цей правочин, на думку
податкового органу, не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
тобто відповідач зазначає про
відсутність реального здійснення
господарської діяльності.

З такими висновками податкового органу
погодитись не можна, оскільки
відповідно до ст.234 Цивільного кодексу
України, фіктивним правочин може бути
визнаний тільки в судовому порядку,
однак судового рішення про визнання
фіктивним договору від 01.02.2013 року між
позивачем та ТОВ «Тру Кам» відповідач
суду не надав.

Крім того, позивачем надані суду
документи, що підтверджують державну
реєстрацію контрагента та реєстрацію
його як платника ПДВ, що підтверджує
вжиття позивачем заходів для перевірки
добросовісності контрагента. При
цьому, як зазначалося вище, позивач не
несе юридичної відповідальності за
будь-які порушення законодавства,
допущені контрагентом.

Таким чином, судом не встановлено
жодного факту, який би свідчив про те,
що зміст правочину між ДП «Будівельне
управління № 2» ВАТ транспортного
будівництва «Одестрансбуд» та
контрагентом - постачальником ТОВ «Тру
Кам» не відповідає дійсним намірам
сторін і що ці наміри спрямовані на
ухилення від сплати податків за
фінансово-господарськими результатами
виконання зазначеного договору.

Зауважень з боку відповідача щодо
форми та змісту податкової накладної №
11 від 28.02.2013 року на суму 455010,95 грн.,
виписаної ТОВ «Тру Кам», в акту
перевірки від 09.09.2013 року не зазначено,
відомості про невключення даної
податкової накладної ТОВ «Тру Кам» до
Єдиного реєстру податкових накладних
також у вказаному акту перевірки
відсутні.

На підставі викладеного, суд
дійшов висновку, що податковий кредит
позивача за результатами
господарських операцій, які мали місце
між позивачем та ТОВ «Тру Кам»,
сформований в повній відповідності з
положеннями р.5 Податкового кодексу
України.

Норми чинного податкового
законодавства не передбачають
обов'язок покупця сплатити ПДВ в
бюджет, якщо такий податок не сплачений
продавцем з вартості послуги,
отриманої від покупця з урахуванням
ПДВ. В іншому випадку покупець
сплачував би такий податок двічі, що є
неприпустимим.

Суд також критично відноситься до
посилання відповідача на дані акту ДПІ
у Шевченківському районі ГУ Міндоходів
у м.Києві №1800/2220/38320081 від 06.06.2013 року
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки щодо формування
податкового кредиту та податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість ТОВ «Тру Кам» по
взаємовідносинам з постачальниками та
покупцями за період з 15.08.2012 року по
30.04.2013 року» (далі - Акт від 06.06.2013 року),
щодо непідтвердження реальності
здійснення господарських операцій ТОВ
«Тру Кам» з контрагентами, оскільки
висновки цього Акта грунтуються на
висновках іншого Акта цього ж
податкового органу "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Фалкон-2011 () з
контрагентами, з якими платником
задекларовані взаємовідносини за
період з 01.02.2013 року по 31.03.2013 року" від
20.05.2013 року №1472/2240/36692034, а також
грунтуються на службовій записці
відділу податкової міліції від 28.05.2013
року, якою надано висновок про
наявність ознак "фіктивності" та
відсутності діяльності ТОВ «Тру Кам».

Тобто, зустрічна звірка податковим
органом фактично не проводилася та
Довідка про результати зустрічної
звірки не складалася, відповідно,
первинна документація контрагента
позивача - ТОВ «Тру Кам» не
досліджувалася, що вбачається з Акту
від 06.06.2013 року.

Слід зазначити, що в п.1.7 Акту від 06.06.2013
року зазначено про відсутність
інформації про види діяльності, які мав
право здійснювати ТОВ «Тру Кам» за
період, що перевірявся, які він
фактично здійснював, а також про
отримані ліцензії, патенти та дозволи.

Разом з тим, позивач надав суду докази
того, що ТОВ «Тру Кам» 12.09.2012 року
отримав Ліцензію Державної
архітектурно - будівельної інспекції
України на здійснення господарської
діяльності, пов"язаної зі створенням
об"єктів архітектури (а.с.42-44).

Дана обставина свідчить про те, що
вказані питання податковим органом
взагалі не з"ясовувалися, також як і
питання наявності у ТОВ «Тру Кам»
складських приміщень, транспорту,
устаткування, що необхідне для
здійснення господарської діяльності,
про що зазначено в останньому абзаці п.
1.10 Акту від 06.06.2013 року, а саме: "відсутня
будь - яка інформація про наявні
складські приміщення, наявність
автомобільного чи іншого транспорту, а
також устаткування, що необхідне для
здійснення фінансово-господарської
діяльності підприємства".

Крім того, відповідачем не було
встановлено зв"язок (ланцюг постачання
робіт/послуг) між господарськими
операціями позивача і ТОВ «Тру Кам» з
господарськими операціями ТОВ «Тру
Кам» і ТОВ «Фалкон-2011», тобто
відповідачем не встановлено, що
будівельні роботи, які виконувалися
ТОВ «Тру Кам» на об"єкті позивача,
здійснювалися з залученням будь-яких
ресурсів ТОВ «Фалкон-2011». Тобто, з Актів
від 09.09.2013 року та від 06.06.2013 року
взагалі не вбачається, які саме товари
(роботи, послуги) отримав від ТОВ
«Фалкон-2011» контрагент позивача - ТОВ
«Тру Кам», та чи були ці товари (роботи,
послуги), згідно наявних первинних
документів, використані ТОВ «Тру Кам»
при виконанні договору від 01.02.2013 року з
позивачем.

Посилання відповідача на копію
пояснень директора ТОВ «Тру Кам»
Яницького В.О., які надавалися
працівникам податкової міліції ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві щодо непричетності вказаної
особи до створення та господарської
діяльності ТОВ «Тру Кам», суд оцінює
критично, оскільки відповідач не надав
інформації щодо наявності
кримінального провадження у
відношенні директора ТОВ «Тру Кам» у
зв"язку із здійсненням фіктивного
підприємництва, хоча ознаки такого
правопорушення очевидні, якщо виходити
з пояснень вказаної особи. Також
відповідачем не надано докази того, що
підписи на статутних документах та
первинних документах ТОВ «Тру Кам» від
імені директора підприємства виконані
іншою особою, при тому, що справжність
підпису засновника на статуті
товариства засвідчував нотаріус (а.с.38,
39).

При цьому, позивач у судовому засіданні
наполягав на тому, що директор ТОВ «Тру
Кам» особисто підписував усі первинні
документи щодо взаємовідносин з
позивачем, і причина, з якої Яницький
В.О. відмовляється від того, що
підписував будь-які первинні документи
та здійснював господарську діяльність,
якщо така відмова дійсно мала місце та
була добровільною, - позивачу невідома.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено
суду правомірність та обґрунтованість
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень № від 24.09.2013
року та № від 24.09.2013 року, при
тому, що позивач довів суду реальність
здійснення господарських операцій з
контрагентом та відсутність порушень
податкового законодавства, зазначених
у висновках Акту перевірки
№523/15-54-22-02/22483602 від 09.09.2013 року.

За таких обставин, позов Дочірнього
підприємства "БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ
№2" ВАТ транспортного будівництва
"Одестрансбуд" підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо, судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо, іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа). Тому
судові витрати, понесені позивачем та
підтверджені належними доказами,
підлягають стягненню з Державного
бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 69, 71, 86, 159-163, КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Дочірнього підприємства "БУДІВЕЛЬНЕ
УПРАВЛІННЯ № 2" ВАТ транспортного
будівництва "Одестрансбуд" -
задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Суворовському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 24.09.2013 року та №
від 24.09.2013 року.

Стягнути судові витрати у сумі
190,90 грн. (сто дев'яносто гривень 90
копійок) із Державного бюджету України
на користь Дочірнього підприємства
"БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ № 2" ВАТ
транспортного будівництва
"Одестрансбуд" (65102, м.Одеса,
пров.Академіка Векслера, 3, ).

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції з
одночасним надісланням її копії до
суду апеляційної інстанції - протягом 10
днів з дня проголошення постанови, а у
разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС
України, - протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у
разі неподання апеляційної скарги у
10-денний строк з дня отримання копії
постанови. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.
Повний текст постанови виготовлено
14 квітня 2014 року.

Суддя:
В.В.Андрухів