Справа № 804/14345/13-а
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 р. Справа № 804/14345/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Турової О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області до
Відкритого акціонерного товариства
«Синельниківське хлібоприймальне
підприємство», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача: Управління
Державної казначейської служби
України у Синельниківському районі
Дніпропетровської області, про надання
дозволу на погашення усієї суми
простроченої заборгованості з
бюджетної позички за рахунок майна, що
перебуває у податковій заставі, -

в с т а н о в и в :

Дніпропетровська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області звернулася
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відкритого акціонерного товариства
«Синельниківське хлібоприймальне
підприємство», в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просила
надати дозвіл на погашення усієї суми
простроченої заборгованості позивача
з бюджетної позички у розмірі 7023416,00грн.
за рахунок його майна, що перебуває у
податковій заставі.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначалося, що позивачем від
Управління Державної казначейської
служби України у Синельниківському
районі Дніпропетровської області були
отримані подання №81, №82 та №83 від
31.07.2013р. про вжиття заходів щодо
стягнення простроченої заборгованості
ВАТ «Синельниківське хлібоприймальне
підприємство» з бюджетної позички,
наданої йому як заготівельному
підприємству на закупівлю
сільськогосподарської продукції за
державним замовленням (контрактом)
1995-1997р.р. Вказані подання були
сформовані та направлені органу
доходів і зборів на виконання приписів
постанови Кабінету Міністрів України
від 02.03.2011р. №174 «Про питання обліку
заборгованості, в тому числі
простроченої, перед державою за
кредитами, залученими державою або під
державні гарантії, бюджетними
позичками/фінансовою допомогою,
наданими Міністерством фінансів у
1993-1998 роках, нарахування пені та
списання безнадійної заборгованості»,
якою затверджено відповідний Порядок
такого обліку. При цьому вказаним
Порядком встановлено, що подання
територіального органу державного
казначейства про вжиття заходів щодо
стягнення простроченої заборгованості
з бюджетної позички є підставою для
стягнення такої заборгованості.
Позовна давність до вимоги щодо
погашення такої заборгованості перед
державою не застосовується. Оскільки
відповідач не має рахунків у банках, а
наявне у нього майно описане у
податкову заставу, позивач просив суд
надати дозвіл на погашення усієї суми
простроченої заборгованості позивача
з бюджетної позички у розмірі 7023416,00грн.
за рахунок його майна, що перебуває у
податковій заставі.

Позивач про час, дату та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, проте у судове засідання його
представник не з'явився, але надав
клопотання про розгляд справи за його
відсутності в порядку письмового
провадження та просив задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач також був належним чином
повідомлений про час, дату та місце
розгляду справи, проте у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив, клопотань про
відкладення розгляду справи не
подавав.

Правом на подання заперечень на
позовну заяву відповідач не
скористався.

Третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача, було надано письмові
пояснення до позову, в яких
зазначалося, що підставою для
направлення позивачу подання №81, №82 та
№83 від 31.07.2013р. про вжиття заходів щодо
стягнення простроченої заборгованості
ВАТ «Синельниківське хлібоприймальне
підприємство» з бюджетної позички була
фактична наявність такої
заборгованості, що підтверджується
документально, а саме: звітом про
використання та повернення бюджетної
позички, наданої заготівельним
організаціям для фінансування
держконтракту 1995 року на зерно по ВАТ
«Синельниківське хлібоприймальне
підприємство», а також довідками про
використання та повернення бюджетної
позички, наданої на закупівлю зерна,
елітного і сортового насіння за
державним замовлення 1996 року та про
використання та повернення бюджетної
позички, наданої на закупівлю
продовольчого зерна і сортового
насіння за державним замовленням 1997
року, згідно яких станом на 01.02.2001р. за
відповідачем обліковується
заборгованість по вказаним бюджетним
позичкам на загальну суму 7023416,00грн.
Означені довідки та звіт підписані
діючими на той час директором та
головним бухгалтером підприємства та
засвідчують факт визнання ними наявної
заборгованості. У зв'язку із цим третя
особа підтримала пред'явлений позов у
повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача, також у
судове засідання з розгляду справи не
з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, надав клопотання про
розгляд справи за його відсутності в
порядку письмового провадження.

Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.4 ст.128 КАС
України, а також на строки розгляду
адміністративних справ, встановлені
ст.122 КАС України, суд розглянув дану
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
доказами, оскільки не вбачає потреби
заслуховувати свідків та експертів.

Дослідивши матеріали справи та надані
сторонами докази, проаналізувавши
зміст норм матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, суд приходить
до висновку, що пред'явлений
адміністративний позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з позовної заяви, її
вимоги ґрунтується на тому, що за
відповідачем обліковується
заборгованість по бюджетній позичці,
яка надавалась сільськогосподарським
товаровиробникам у 1995 - 1997 роках.

Зазначені правовідносини врегульовані
постановою Кабінету Міністрів "Про
стан підготовки до збиральних робіт і
формування державного контракту на
закупівлю зерна у 1995 році" від 31.05.95 N 370,
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.03.96 N 323 "Про задоволення державних
потреб у сільськогосподарській
продукції на 1996 рік" та постановою
Кабінету Міністрів України від 04.02.97 N 124
"Про задоволення державних потреб у
зерні в 1997 році".

З метою виконання зазначених постанов
були затверджені відповідні Порядки, а
саме: спільним наказом Міністерства
фінансів України, Міністерства
економіки України, Міністерства
сільського господарства і
продовольства України від 12.07.95 N 119/109/193
(20334-95), зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 14.09.95 за N 334/870,
затверджено Порядок надання і
повернення державної позички для
фінансування державного контракту 1995
року на поставку до державних ресурсів
зерна, сортового і гібридного насіння
зернових культур; спільним наказом
Міністерства фінансів України та
Міністерства сільського господарства
і продовольства України від 11.04.96 N 72/113
(20265-96), зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 04.06.96 за N 265/1290,
затверджено Порядок надання і
повернення бюджетної позички на
закупівлю продовольчого зерна,
елітного і сортового насіння за
державним замовленням 1996 року;
спільним наказом Міністерства
сільського господарства і
продовольства України, Міністерства
фінансів України та Державної
акціонерної компанії "Хліб України" від
04.03.1997 N 70/54/18 (20212-97), зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 06.06.1997 за N
212/2016, затверджено Порядок надання
бюджетної позички на закупівлю
продовольчого зерна і сортового
насіння за державним замовленням 1997
року.

Відповідно до цих Порядків
безвідсоткова бюджетна позичка
надавалась фінансовим органом
(рай(міськ)фінвідділом в 1995 році,
відділенням державного казначейства в
1996 - 1997 роках) за трьохсторонніми
угодами, укладеними цими органами з
заготівельним (переробним)
підприємством та
сільгосптоваровиробником. Державним
замовником на поставку продовольчого
зерна до державних ресурсів був
Мінсільгосппрод і ДАК "Хліб України",
заготівельні та переробні
підприємства і організації які мали
укладати з товаровиробниками
(виконавцями державного замовлення)
державний контракт на закупівлю зерна.
При цьому надання бюджетної позички
рай(міськ)фінвідділами чи органами
державного казначейства здійснювалось
або шляхом авансування оплати витрат
сільгосптоваровиробників на закупівлю
паливно-мастильних матеріалів,
насіння, міндобрив, засобів захисту
рослин, запчастин, сільгосптехніки,
витрат на капремонт техніки та
погашення установам банків
заборгованості по кредитах тощо на
підставі поданих товаровиробниками
документів (рахунків-фактур,
товаротранспортних накладних та ін.),
або шляхом надання позички у вигляді
матеріально-технічних ресурсів, в т. ч.
зерна і кормозбиральних комбайнів.
Фінансові органи забезпечували облік
укладених контрактів та надання
авансів в розрізі товаровиробників та
заготівельних організацій, а останні
забезпечували окремий облік зерна,
прийнятого від товаровиробників, і
проводили остаточні розрахунки з ними
за поставлене зерно після
відшкодування товаровиробниками суми
авансу. Контроль за виконанням
держконтракту (держзамовлення)
покладався на Міністерство сільського
господарства і продовольства України,
ДАК "Хліб України" і заготівельні
організації, а за наданням та
поверненням бюджетних позичок - на
Міністерство фінансів України,
фінансові органи, органи
держказначейства. Відповідальність
перед фінансовими органами за
підсумками проведених ними
документальних перевірок несли
товаровиробники (за недопоставку зерна
на суму отриманого авансу) та
заготівельні організації (за
неповернення бюджетних позичок).
Згідно договорів, укладених між
хлібоприймальними підприємствами та
сільськогосподарськими
товаровиробниками, на хлібоприймальні
підприємства було покладено
забезпечення приймання, зберігання та
облік зерна в державні ресурси.
Повернення позички здійснювалось
хлібоприймальними підприємствами по
мірі реалізації продукції.

Позивачем та третьою особою
зазначалося, що відповідно до
наведених вище Порядків надання і
повернення бюджетних позичок між
фінансовим органом рай(міськ)
відділенням у 1995 році та державним
казначейством у 1996-1997 роках,
заготівельним підприємством ВАТ
«Синельниківське хлібоприймальне
підприємство» та
сільськогосподарськими
товаровиробниками були укладені
трьохсторонні угоди про надання
бюджетної позички, однак, жодного з цих
договорів суду надано не було, хоча
ухвалою від 07.02.2014р. у Управління
Державної казначейської служби
України у Синельниківському районі
Дніпропетровської області були
витребувані письмові докази щодо
наявності у відповідача
заборгованості по бюджетній позичці,
яка надавалась сільськогосподарським
товаровиробникам у 1995 - 1997 роках.

Також позивачем та третьою особою не
було надано жодного документу,
складеного в ході виконання таких
договорів між заготівельною
організацією та товаровиробниками.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні надатись під час
здійснення господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
закінчення.

Положеннями ст.1 зазначеного Закону
встановлено, що первинним документом є
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, позивачем документально не
підтверджено виконання договорів про
надання бюджетної позички.

Третьою особою на підтвердження
означеної заборгованості було надано
лише звіт про використання та
повернення бюджетної позички, наданої
заготівельним організаціям для
фінансування держконтракту 1995 року на
зерно по ВАТ «Синельниківське
хлібоприймальне підприємство» та
довідки про використання та повернення
бюджетної позички, наданої на
закупівлю зерна, елітного і сортового
насіння за державним замовлення 1996
року та про використання та повернення
бюджетної позички, наданої на
закупівлю продовольчого зерна і
сортового насіння за державним
замовленням 1997 року, згідно яких станом
на 01.02.2001р. наявна заборгованість по
вказаним бюджетним позичкам на
загальну суму 7023416,00грн. (а.с.70-74).

При цьому суд зазначає, що означені
документи свідчать лише про здійснення
відповідачем належного обліку
використання та повернення наданої
бюджетної позички, а не про
заборгованість відповідача перед
бюджетом, як це стверджує позивач та
третя особа.

Позивачем не надано суду доказів того,
що відповідач, отримавши від
сільськогосподарського
товаровиробника продовольче зерно та
сортове насіння, не виконав покладених
на нього обов'язків та не включив його
до державних ресурсів, в той час, як,
згідно приписів наведених вище
Порядків, відповідальність
відповідача за неповернення бюджетної
позички виникає лише у випадку не
закладення ним зерна та сортовою
насіння до державних ресурсів після
поставки його сільськогосподарським
товаровиробником, який, за умовами
трьохсторонніх угод про надання
бюджетної позички та відповідно до
постанов Кабінету Міністрів "Про стан
підготовки до збиральних робіт і
формування державного контракту на
закупівлю зерна у 1995 році" від 31.05.95 N 370,
"Про задоволення державних потреб у
сільськогосподарській продукції на 1996
рік" від 12.03.96 N 323 та "Про задоволення
державних потреб у зерні в 1997 році" від
04.02.97 N 124, зобов'язується поставити в
державні ресурси продовольче зерно за
державним замовленням в кількості, яка
відповідає сумі отриманого авансу, а
заготівельна організація, в свою чергу,
зобов'язувалася закласти до державних
ресурсів продовольче зерно в
кількості, що відповідає сумі
отриманої бюджетної позички та
забезпечити повернення одержаної
бюджетної позички в міру реалізації
продукції.

З наведеного вбачається, що обов'язку
заготівельного підприємства повернути
позичку передує обов'язок
товаровиробника (який є безпосереднім
отримувачем авансу) поставити в
державні ресурси зерно (насіння) в
кількості, що відповідає сумі
отриманого авансу, для його подальшої
реалізації заготівельним
підприємством та отримання ним
виручки, за рахунок якої і здійснюється
погашення позички.

Позивачем не надано доказів поставки
товаровиробниками заготівельній
організації ВАТ «Синельниківське
хлібоприймальне підприємство» зерна
(насіння) в кількості, що відповідає
сумі отриманого авансу, а відтак не
надано доказів виникнення у
відповідача обов'язку повернення
державної позички.

Таким чином, у Дніпропетровської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області відсутні правові підстави
вимагати від ВАТ «Синельниківське
хлібоприймальне підприємство»
проведення розрахунків за
товарно-матеріальні цінності та
грошові кошти, які були отримані
сільськогосподарськими
товаровиробниками і проведення
розрахунків за які цими
сільськогосподарськими
товаровиробниками не підтверджено.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
адміністративного позову у повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного
позову Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області до
Відкритого акціонерного товариства
«Синельниківське хлібоприймальне
підприємство», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача: Управління
Державної казначейської служби
України у Синельниківському районі
Дніпропетровської області, про надання
дозволу на погашення усієї суми
простроченої заборгованості з
бюджетної позички за рахунок майна, що
перебуває у податковій заставі -
відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної
сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу
до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова