Справа № 2а-8513/11
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-8513/11
інстанції: Закаблук О.В.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Горяйнова
А.М.,

суддів - Мамчура
Я.С. та Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Києві апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Кагарлицькому районі
Київської області на постанову
Кагарлицького районного суду
Київської області від 11 серпня 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Кагарлицькому районі
Київської області про зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії та
додаткової пенсії, передбачених ст.ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Кагарлицькому районі Київської
області та зобов'язати провести
перерахунок пенсії, встановивши її
розмір на рівні 8 мінімальних пенсій за
віком, та додаткової пенсії,
встановивши її розмір на рівні 75 % від
мінімальної пенсії за віком у
відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Кагарлицького районного
суду Київської області від 11 серпня 2011
року даний адміністративний позов був
задоволений за період з 23 грудня 2010
року по 31 березня 2013 року.

Управління Пенсійного фонду України у
Кагарлицькому районі Київської
області, не погоджуючись із прийнятою
постановою подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема апелянт вказує на те, що
позивачу пенсію та додаткову пенсію
нараховано у повній відповідності до
постанов КМ України.

Особи, які беруть участь у справі, з
клопотаннями про розгляд справи за їх
участю - не зверталися. В матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
вирішення апеляційної скарги, а
особиста участь сторін у розгляді
справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обставини, на які посилається
відповідач, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Кагарлицькому районі Київської
області - задовольнити, постанову
Кагарлицького районного суду
Київської області від 11 серпня 2011 року
в частині задоволення позову за період
з 23 липня 2011 року по 31 березня 2013 року -
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову в цій
частині виходячи з наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
правильно виходив з того, що пенсію,
доплату до пенсії та додаткову пенсію
позивачу слід виплачувати у розмірі,
встановленому ст.ст. 39, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постановою КМ України «Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян» № 530 від 28 травня
2008 року.

Згідно паспорту позивач
зареєстрований та постійно проживає у
с. Черняхів, яке відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 106 від 23 липня 1991 року, віднесене до
зони посиленого радіоекологічного
контролю. Як вбачається з пенсійного
посвідчення позивач є пенсіонером.
Зазначені обставини, а також те, що
позивач є непрацюючим пенсіонером,
відповідачем не оспорюються.

У відповідності до ч. 2 ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в редакції від 1996 року, пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають в зоні посиленого
радіоекологічного контролю,
підвищуються на одну мінімальну
заробітну плату.

Позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, інвалідом ІІ групи
захворювання, пов'язаного з впливом
аварії на ЧАЕС.

Згідно ст. 49 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

У відповідності до ст. 14 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивача
віднесено до 1 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, який одержує пенсію по
інвалідності на підставі ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, на підставі ст. 50 цього Закону.

Так, у ч. 4 ст. 54 цього Закону визначено,
що державна пенсія особам, віднесеним
до категорії 1, та у зв'язку із втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів IІ групи, щодо яких
установлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими 8
мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 зазначеного Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам ІІ групи - у розмірі 75
% мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позивач має
право на призначення пенсії в розмірі,
не нижчому 8 мінімальних пенсій за
віком, та щомісячної додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
75 відсотків мінімальної пенсії за
віком.

Положення ст.ст. 39, 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» містять
пряму вказівку, що під час визначення
розміру таких пенсій за основу їх
обчислення як розрахункова величина
береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений у абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Проте, відповідач всупереч ст.ст. 39, 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплачував позивачу
пенсію, доплату до пенсії та додаткову
пенсію у меншому розмірі, який
встановлений постановами КМ України
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету» від 06 липня
2011 року № 745 та «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 23 листопада 2011 року №
1210.

Судом першої інстанції було зроблено
висновок про те, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має вищу
юридичну силу в порівняні з
постановами Кабінету Міністрів
України, та є пріоритетним у
застосуванні.

Також судом першої інстанції було
зроблено висновок про те, що будь-яким
іншим законом, крім Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії не встановлений, у зв'язку з чим
відсутні підстави не застосовувати для
розрахунку пенсії та додаткової пенсії
розмір мінімальної пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Разом з тим, судом першої інстанції не
було враховано, що з набранням чинності
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та постанови КМ
України «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету» від
06 липня 2011 року № 745 було змінено
правові підстави та розміри соціальних
виплат особам, які мають статус
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, а тому позивач з 23 липня 2011
року втратив право на виплату пенсію та
додаткову пенсію у розмірах,
встановлених ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Кабінету Міністрів України було надано
право встановлювати розмір вказаних
соціальних виплат.

Відповідне повноваження Кабінетом
Міністрів України було реалізоване
шляхом прийняття постанови «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» від 06 липня 2011 року
№ 745. Вказана постанова набула чинності
23 липня 2011 року.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає,
що з 23 липня 2011 року особи, які набули
статусу постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, втратили
право на виплату відповідних виплат у
розмірі, встановленому Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про державний бюджет на 2012
рік» у 2012 році норми і положення,
зокрема, ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

На виконання п. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про державний бюджет
на 2012 рік» Кабінетом Міністрів України
було винесено постанову «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 23
листопада 2011 року № 1210.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень
Закону України «Про державний бюджет
на 2013 рік» у 2013 році норми і положення,
зокрема, ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Постанова КМ України «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 23
листопада 2011 року № 1210 була прийняти
без обмеження терміну її дії,
встановлені нею розміри соціальних
виплат такими, що не відповідають
наявним фінансовим ресурсам
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2013 рік - не
визнавалася.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
Управління Пенсійного фонду України у
Кагарлицькому районі Київської
області правомірно виплачувало пенсію
та додаткову пенсію, передбачену ст.ст.
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у розмірі, встановленому
постановами КМ України «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» від 06 липня 2011 року
№ 745 та «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 23 листопада 2011 року №
1210.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
неправомірно задоволено вимоги
позивача за період після 23 липня 2011
року.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. У зв'язку з цим судова колегія
вважає необхідним апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Кагарлицькому районі Київської
області - задовольнити частково,
постанову Кагарлицького районного
суду Київської області від 11 серпня 2011
року в частині задоволення позову за
період з 23 липня 2011 року по 31 березня 2013
року - скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Кагарлицькому районі Київської
області - задовольнити частково.

Постанову Кагарлицького районного
суду Київської області від 11 серпня 2011
року в частині задоволення позовних
вимог за період з 23 липня 2011 року по 31
березня 2013 року - скасувати та прийняти
нове рішення про відмову в задоволенні
позову в цій частині.

В іншій частині постанову
Кагарлицького районного суду
Київської області від 11 серпня 2011 року -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
А.М. Горяйнов

Судді Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Головуючий суддя

Горяйнов А.М.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.