Справа № 2а-24/11, 2а/1701/7/12
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/67690/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Розваляєвої Т.С.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Держкомзему в Березнівському районі
про скасування державних актів на
право власності на земельні ділянки за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Березнівського районного суду
Рівненської області від 18 квітня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 08 жовтня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року позивач звернувся в
суд із позовом до Управління
Держкомзему в Березнівському районі
про скасування державного акту на
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_3 та державний акт на право
власності на земельну ділянку, виданий
йому. Також просив зобов'язати відділ
містобудування, архітектури та
житлового-комунального господарства
та відділ земельних ресурсів
Березнівської районної державної
адміністрації відновити попередні
межі земельних ділянок відповідно до
документації на їх відведення в планах
забудови та видати нові державні акти
на право власності на земельні ділянки.

Постановою Березнівського районного
суду Рівненської області від 18 квітня
2012 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції позивач звернувся зі
скаргою до суду апеляційної інстанції
щодо скасування зазначеного вище
рішення.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 08 жовтня 2012
року апеляційну скаргу позивача
залишено без задоволення, постанову
суду першої інстанції залишено без
змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, позивач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позов, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1.1, 1.13, 1.14, 1.16, 1.19 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Держкомзему від
04.05.1999р. №43,№43, право власності на землю
і право постійного користування землею
посвідчується державним актом на право
власності на земельну ділянку; на право
постійного користування земельною
ділянкою. Складання державного акта на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам, підприємствам,
установам, організаціям і об'єднанням
громадян всіх видів, у постійне
користування або при переоформленні
правоустановних документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою в
установленому порядку відповідною
технічною документацією.
Довгострокові межові знаки
передаються на зберігання власнику або
користувачу земельної ділянки, про що
складається відповідний акт. Акт
складається у трьох примірниках,
підписується власником або
користувачем земельної ділянки,
виконавцем робіт і представником
районного (міського) відділу
(управління) земельних ресурсів
Держкомзему України. Один примірник
додається до технічної документації зі
складання відповідного державного
акта, другий передається виконавцю
робіт, третій видається разом з
державним актом на землю власнику або
користувачу земельної ділянки. Власник
або користувач земельної ділянки
попереджається про відповідальність
за порушення чи знищення вказаних
знаків. Технічна документація зі
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку або на
право постійного користування
земельною ділянкою включає: виписку з
рішення відповідної ради або державної
адміністрації про надання у постійне
користування, передачу у власність або
продаж земельної ділянки, договір
відчуження земельної ділянки (договір
купівлі-продажу, дарування, міни, інші
цивільно-правові угоди), рішення суду;
заяву власника землі або
землекористувача про складання
державного акта; технічне завдання на
розробку технічної документації зі
складання державного акта; висновок
державного органу земельних ресурсів
Держкомзему України про наявні
обмеження на використання земельної
ділянки (крім випадків відчуження
земельної ділянки із земель приватної
власності); висновок органу у справах
будівництва і архітектури про наявні
обмеження на використання земельної
ділянки (крім випадків відчуження
земельної ділянки із земель приватної
власності); журнал польових вимірювань
(крім випадків відчуження земельної
ділянки із земель приватної власності);
кадастровий план земельної ділянки,
складений за результатами зйомки;
збірний кадастровий план суміжних
землевласників і землекористувачів;
відомість обчислення площі земельної
ділянки; відомість обробки
теодолітного ходу та вирахування
координат поворотних точок меж
земельної ділянки; експлікація
земельних угідь згідно з формою 6-зем.
Технічна документація зі складання
державних актів на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою розробляється у двох
примірниках. Перший (з матеріалами
польових вимірювань і обчислень)
зберігається в районних (міських)
відділах (управліннях) земельних
ресурсів Держкомзему України, другий у
виконавця робіт.

Пунктами 2.3, 2.4 зазначеної Інструкції
встановлено, що межі земельних ділянок,
що передаються або надаються у
власність чи у користування,
відновлюються або переносяться в
натуру (на місцевість) за наявними
планово-картографічними матеріалами.
Крайні поворотні точки кожної межі
закріплюються довгостроковими
межовими знаками встановленого зразка,
крім випадків збігу вказаних
поворотних точок меж з твердими
точками на місцевості. Перенесення в
натуру (на місцевість) або відновлення
всіх поворотних точок меж земельної
ділянки здійснюється геодезичними
методами з прив'язкою не менше двох
характерних закріплених поворотних
точок до пунктів державної геодезичної
мережі та до твердих точок на
місцевості. Здійснюється кадастрова
зйомка земельної ділянки з наступним
вирахуванням координат поворотних
точок меж (у державній або умовній
системі координат) і площі ділянки. За
результатами виконаних робіт
складається кадастровий план
земельної ділянки.

Відповідно до ст. 106 Земельного кодексу
України (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Частиною першою та другою цієї статті
передбачено, що види межових знаків і
порядок відновлення меж визначаються
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів. Витрати на
встановлення суміжних меж несуть
власники земельних ділянок у рівних
частинах, якщо інше не встановлено
угодою між ними.

Згідно ст. 107 Земельного Кодексу,
основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема, з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

Відповідно до п. 1 Положення про порядок
ведення державного земельного
кадастру, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 12.01.1993
року № 15 (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
(далі -Положення), передбачено, що
державний земельний кадастр
призначений для забезпечення Рад
народних депутатів, заінтересованих
підприємств, установ, організацій і
громадян вірогідними і необхідними
відомостями про природний,
господарський стан та правовий режим
земель з метою організації
раціонального використання та охорони
земель, регулювання земельних
відносин, землеустрою, обґрунтування
розмірів плати за землю.

Згідно п. 2 Положення, державний
земельний кадастр включає дані
реєстрації права власності, права
користування землею та договорів на
оренду землі, обліку кількості та
якості земель, бонітування ґрунтів,
зонування територій населених пунктів,
економічної та грошової оцінки земель.

Частиною 4 Положення передбачено, що
державний земельний кадастр ведеться
Держкомземом. Комітетом по земельних
ресурсах і земельній реформі
Республіки Крим, управліннями
земельних ресурсів обласних, Київської
і Севастопольської міських державних
адміністрацій, відділами земельних
ресурсів районних державних
адміністрацій, виконавчими комітетами
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів.

Частиною 7 Положення встановлено, що до
земельно-кадастрової документації
належать кадастрові карти та плани
(графічні і цифрові), схеми, графіки,
текстові та інші матеріали, які містять
відомості про межі
адміністративно-територіальних
утворень, межі земельних ділянок
власників землі і землекористувачів, у
тому числі орендарів, правовий режим
земель, що перебувають у державній,
колективній і приватній власності, їх
кількість, якість, народногосподарську
цінність та продуктивність по
власниках землі і землекористувачах,
населених пунктах, територіях
сільських, селищних, міських, районних
Рад народних депутатів, областях,
Республіці Крим та Україні в цілому.
Земельно-кадастрова документація
включає книги реєстрації державних
актів на право колективної, приватної
власності на землю, право постійного
користування землею, договорів на
тимчасове користування землею, в тому
числі на умовах оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного
Кодексу, право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу,
право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами. Форми державних
актів затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Зі справи вбачається, що позивачем не
надано доказів щодо невідповідності
площі та межі плану забудови спірних
земельних ділянок. Оспорювані державні
акти видані із дотриманням вимог
чинного законодавства.

Порядок та процедура надання земельної
ділянки у власність передбачена ст.118
Земельного кодексу України .

Пунктом 1 ст. 118 Земельного кодексу
України передбачено, що громадянин,
зацікавлений в приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Пунктом 2 ст.118 Кодексу встановлено, що
рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Таким чином, при наявності
передбачених діючим законодавством
документів, суб'єкт владних
повноважень може прийняти рішення про
надання у власність земельної ділянки.

Зобов'язання видати позивачу державний
акт на право власності на спірну
земельну ділянку за відсутності
рішення органу владних повноважень є
порушенням його виключної,
передбаченої Конституцією України,
компетенції.

Відповідно до ч. 9 ст. 123, ч. 16 ст. 151
Земельного кодексу України право
позивача на звернення до суду може бути
реалізоване лише шляхом звернення до
суду з позовом про спонукання
відповідної ради розглянути питання на
сесії, а не прийняття судом
конкретного, бажаного позивачем
рішення, щодо надання державного акту.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, постанову Березнівського
районного суду Рівненської області від
18 квітня 2012 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 08 жовтня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді