Справа № 219/5177/13-а (2а/219/307/13)
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/64967/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів м. Донецьк про стягнення
грошової компенсації за невикористані
санаторно-курортні путівки,
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року та постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 вересня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року позивач - ОСОБА_4
звернувся до суду першої інстанції з
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача - Донецького обласного
відділення Фонду Соціального захисту
інвалідів не отриману грошову
компенсацію за невикористані
санаторно-курортні путівки за 2011-2012
роки у розмірі 5715 грн. із застосуванням
індексу інфляції.

Постановою Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 вересня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року, в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що позивачем повністю
отримано передбачені законодавством
виплати у розмірі 340 грн. Крім того,
позивач самостійно не організовував
своє санаторно-курортне лікування, а
тому вимоги про виплату грошової
компенсації не відповідають вимогам
чинного законодавства.

У поданій касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати зазначені судові
рішення, ухвалити нове про задоволення
позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що
позивач є ветераном війни, інвалідом
війни 2 групи, через що має право на
отримання безкоштовних путівок до
санаторію або компенсацію їх вартості,
однак відповідачем виплачено вказану
компенсацію за невикористані
санаторно-курортні путівки у 2011-2012 роки
в заниженому розмірі.

Касаційний розгляд справи проведено в
порядку письмового провадження,
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Позивач є інвалідом війни 2 групи та
відповідно до пункту 3 частини 1 статті
13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» він має право на отримання
забезпечення санаторно-курортним
лікуванням або грошову компенсацію
замість путівки.

29.03.2013 року позивач звернувся до
Управління СБ України в Донецькій
області із заявою, в якій просив
виплатити йому компенсацію за
невикористані санаторно-курортні
путівки 2011-2012 роки.

Листом Управління СБ України в
Донецькій області від 16 квітня 2013 року
№ 56/15/3-229с/15 позивачеві була надана
відповідь, в якій зазначено, що 25.02.2013
року на адресу Управління СБ України в
Донецькій області надійшов лист від
відповідача, в якому вказано, що
середня вартість санаторно-курортної
путівки визначається Мінсоцполітики
України за поданням Фонду соціального
захисту інвалідів та погодженням з
Мінфіном щороку до 15 березня в межах
обсягу бюджетних коштів, виділених
відповідно до Закону України про
Державний бюджет на поточний рік (п. 7
Порядку виплати грошової компенсації
вартості санаторно-курортного
лікування деяким категоріям громадян).

02.04.2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою, в якій просив
виплатити йому компенсацію за
невикористані санаторно-курортні
путівки 2011-2012 року (а. с. 29), на що
Донецьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
направило на адресу позивача відповідь
від 12.04.2013 року № 01-16/843, в якій
зазначено, що на теперішній час у
Мінсоцполітики не був зареєстрований
наказ про встановлення середньої
вартості санаторно-курортної путівки
для виплати грошової компенсації
замість санаторно-курортної путівки та
вартості санаторно-курортного
лікування на 2013 рік .

Від отримання путівки до санаторію
протягом 2011-2012 років позивач
відмовлявся.

19.06.2013 року відповідачем перераховано
позивачу 340 грн. компенсації замість
санаторно-курортної путівки та
вартості санаторно-курортного
лікування.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» інвалідам війни
та прирівняним до них особам надаються
такі пільги, зокрема, безоплатне
позачергове щорічне забезпечення
санаторно-курортним лікуванням з
компенсацією вартості проїзду до
санаторно-курортного закладу і назад.

Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 13 вищевказаного
Закону інваліди війни забезпечуються
путівками відповідно Міністерством
оборони України, Міністерством
внутрішніх справ України, Службою
безпеки України, центральними органами
виконавчої влади, що реалізують
державну політику у сферах охорони
здоров'я, соціального захисту
населення, захисту державного кордону,
та іншими органами за місцем
перебування інваліда на обліку або за
місцем його роботи. За бажанням
інвалідів замість путівки на
санаторно-курортне лікування вони
можуть один раз на два роки одержувати
грошову компенсацію: інваліди війни I-II
груп - у розмірі середньої вартості
путівки, інваліди війни III групи - у
розмірі 75 процентів середньої вартості
путівки. Грошова компенсація
надається незалежно від наявності
медичного висновку про необхідність
санаторно-курортного лікування або
медичних протипоказань

Аналогічні положення закріплені і в п. 2
Порядку виплати грошової компенсації
вартості санаторно-курортного
лікування деяким категоріям громадян,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 17.06.2004 року № 785
(далі - Порядок). Вказаний порядок
прийнятий на виконання Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Відповідно до п. 7 Порядку середню
вартість санаторно-курортної путівки
для виплати грошової компенсації
вартості санаторно-курортного
лікування визначає Мінсоцполітики за
поданням Фонду соціального захисту
інвалідів та погодженням з Мінфіном
щороку до 15 березня в межах обсягу
бюджетних коштів, виділених відповідно
до Закону України про Державний бюджет
на поточний рік.

Відповідно до Наказу Міністерства
соціальної політики України № 115 від
28.03.2013 року, зареєстрованого в
Міністерстві Юстиції України 08.04.2013
року за № 579/23111 середня вартість
санаторно-курортної путівки для
виплати грошової компенсації замість
санаторно-курортної путівки
встановлена у розмірі 340 грн.

Як зазначалось вище, судами попередніх
інстанцій встановлено, 19.06.2013 року
відповідачем перераховано позивачу 340
грн. компенсації замість
санаторно-курортної путівки та
вартості санаторно-курортного
лікування за 2011-2012 роки.

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій, що позивачем повністю
отримано передбачені законодавством
виплати у розмірі 340 грн. згідно
Порядку, а тому підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2013 року та постанову
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 23 вересня 2013 року
у справі № 219/5177/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска