Справа № 2270/3154/12
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року м. Київ
К/9991/53308/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м.
Хмельницькому на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 травня 2012
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 31 липня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Хмельницькому, третя особа
- Головне Управління Державної
казначейської служби України у
Хмельницькій області, про стягнення
коштів,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
місті Хмельницькому, третя особа -
Головне управління Державної
казначейської служби у Хмельницькій
області, про визнання дій
протиправними та зобов'язання
відповідача здійснити дії щодо
повернення збору в сумі 3292,60 грн., що
були безпідставно сплачені як збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при придбанні легкового
автомобіля КІА Soul1/6 LX WAG 6 W/T CSW5D2617D,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 травня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року, позов задоволено частково:
стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 3260 грн. 00 коп. збору на
обов`язкове державне пенсійне
страхування.

У поданій касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в м.
Хмельницькому із посиланням на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що у березні 2012 року
позивачем придбано автомобіль марки
КІА Soul1/6 LX WAG 6 W/T CSW5D2617D, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Квитанцією № 091711/11 від 19.03.2012 позивачем
сплачено на розрахунковий рахунок
отримувача 0002, МФО 815013 банк
отримувача ГУДКСУ у Хмельницькій
області, отримувач платежу ДБ м.
Хмельницький (ПФ), призначення платежу
101, код бюджетної класифікації 24140300,
відрахування до ПФ 3260,00 грн.

22.03.2012 позивач звернувся з заявою до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Хмельницькому, у якій просила
повернути помилково сплачені кошти.

Листом від 27.03.2012 відмовлено в
повернені сплачених коштів, з
посиланням на пункт 7 статті 1 Закону
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» та пункт 12
Порядку сплати збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 №1740, якими передбачено, що
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій з відчуження легкових
автомобілів є підприємства, установи
та організації всіх форм власності, а
також фізичні особи, які набувають
право власності на легкові автомобілі
шляхом: купівлі легкових автомобілів, у
тому числі у виробників або
торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством);
міни; дарування (безоплатної передачі);
успадкування (крім випадків
успадкування легкового автомобіля за
законом); з інших підстав, передбачених
законодавством. А також зазначено, що
позивач є фізичною особою, яка набула
право власності на легковий автомобіль
шляхом купівлі, тому є платником збору
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування з операцій з
відчуження легкових автомобілів, а
сплачений ним збір не є помилковим та
не підлягає поверненню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що у даному випадку застосуванню
підлягають положення Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» від 26.06.1997
N400/97-ВР, як нормативно-правовий акт
вищої юридичної сили, ніж Порядок
сплати збору на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.11.1998 №1740.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України погоджується із
зазначеними висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Пунктом 7 статті 1 Закону України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування", якою визначено вичерпний
перелік осіб - платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

У той же час, відповідно до пункту 12
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.11.1998 №1740,
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій з відчуження легкових
автомобілів є підприємства, установи
та організації всіх форм власності, а
також фізичні особи, які набувають
право власності на такі автомобілі,
зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі
у виробників або торгівельних
організацій (крім випадків
забезпечення автомобілями інвалідів
згідно із законодавством).

Відповідно до частини четвертої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Аналізуючи співвідношення пункту 7
статті 1 Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" та пункту 12 Порядку сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 №1740, колегія суддів виходить
з пріоритетності застосування до
спірних правовідносин положень Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" як
нормативно-правового акту вищої
юридичної сили.

Зазначена позиція суду касаційної
інстанції узгоджується із позицією
Верховного Суду України, викладеною у
постанові від 26 лютого 2013 року у справі
№21-29а13.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, у
спірних правовідносинах позивач не є
відчужувачем легкового автомобіля,
колегія суддів погоджується із
позицією судів попередніх інстанцій
щодо безпідставності сплати позивачем
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, у зв'язку з чим
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для стягнення з Державного
бюджету України вказаного збору як
помилково сплаченого.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
обставини, встановлені судами
попередніх інстанцій на підставі
доказів, досліджених під час судового
розгляду справи, колегія суддів
погоджується із позицією судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Хмельницькому відхилити, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 травня 2012
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 31 липня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: