Справа № 2а-16225/12,1359/12
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
Справа № 4029/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 06 грудня 2012 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради про зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О
В И В :

03.10.2012 ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаним позовом до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради (далі - Департамент) про
зобов'язання встановити статус члена
сім'ї загиблого ветерана війни та
видати посвідчення встановленого
зразка, покликаючись на те, що у
відповідності до ст.10 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального статусу» (далі - Закон
№3551-ХІІ) такий статус надається,
зокрема дружинам померлих учасників
бойових дій, захворювання і причина
смерті яких пов'язана із проходженням
військової служби. Відтак, вважає, що
відповідачем безпідставно відмовлено
їй у наданні такого статусу та видачі
посвідчення встановленого зразка,
оскільки вона повністю відповідає
вимогам та має усі необхідні документи
які встановлені чинним законодавством
для отримання таких.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 06 грудня 2012
року у справі №0308/16225/12 у задоволенні
заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржила позивач, яка
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і прийняти нову
постанову, якою задовольнити позов. У
поданій апеляційній скарзі вказує на
обставини викладені у позовній заяві
та стверджує, що судом безпідставно
відмовлено їй у задоволенні позову,
оскільки її право підтверджується
усіма належними та допустимими
доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали
справи, апеляційну скаргу, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що апеляційну скаргу
належить задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
чоловік позивачки не відноситься до
осіб зазначених у п.3 ч.1 ст.10 Закону
№3551-ХІІ, а тому відповідач правомірно
відмовив їй у наданні статусу та видачі
посвідчення члена сім'ї загиблого
ветерана війни.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи та є помилковими з
таких міркувань.

ОСОБА_1 є вдовою військовослужбовця
ОСОБА_2, захворювання і причина смерті
якого пов'язані з проходженням
військової служби.

Вказані обставини підтверджуються
наданими свідоцтвом про шлюб від 04.08.1979
№310177, посвідченням учасника бойових
дій, нагородами за військову службу,
пенсійним посвідченням, свідоцтвом
про смерть від 04.05.2012 Серії НОМЕР_1,
витягом з протоколу від 19.07.2012 №399
засідання Військово-лікарської
комісії Західного регіону
Міністерства оборони України по
встановленню причинного зв'язку
захворювань, поранень, контузій, травм,
каліцтв у колишнього
військовослужбовця, з якого слідує, що
захворювання майора ОСОБА_2, а саме
«Гостра легенево-серцева
недостатність. Набряк легень.
Кардіоміопатія. З першими проявами
помірних змін міокарду», та причина
смерті, так, пов'язані з проходженням
військової служби (а.с.4-10).

Після смерті чоловіка, позивач
звернулася до відповідача з вимогою
надати їй статус члена сім'ї померлого
ветерана війни (учасника бойових дій)
та видати їй відповідне посвідчення.

Однак, Департамент листом від 21.09.2012
№11177/11.2-9 відмовив ОСОБА_1 у
встановленні статусу члена сім'ї
померлого ветерана війни.

Не погодившись із такою відмовою
позивач звернулася до суду із цим
адміністративним позовом.

Статтею 10 Закону №3551-ХІІ встановлений
вичерпний перелік осіб, на яких
поширюється чинність цього Закону.

Відповідно до абз.1 п.1 ч.1 ст.10 Закону
№3551-ХІІ дія цього Закону поширюється
на сім'ї військовослужбовців,
партизанів, підпільників, учасників
бойових дій на території інших держав,
прирівняних до них осіб, зазначених у
ст.ст.6,7 цього Закону, які загинули
(пропали безвісті) або померли
внаслідок:

- поранення, контузії чи каліцтва,
одержаних під час захисту Батьківщини
або виконання інших обов'язків
військової служби (службових
обов'язків);

- в наслідок захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті або одержаного
в період проходження військової служби
чи на території інших держав під час
воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які
пропали безвісти) військовослужбовців,
партизанів та інших осіб, зазначених у
цій статті, належать, зокрема, один з
подружжя, який не одружився вдруге,
незалежно від того, виплачується йому
пенсія чи ні.

Тобто, за приписами наведеної норми,
дія Закону №3551-ХІІ поширюється також
на дружину військовослужбовця, який
помер внаслідок захворювання
одержаного в період проходження
військової служби та за життя набув
право на статус ветерана війни
(учасника бойових дій).

Таким чином, апелянт, як дружина
померлого ветерана війни - учасника
бойових дій, який помер від
захворювання, пов'язаного з
проходженням військової служби має
право на отримання статусу члена сім'ї
померлого ветерана війни.

Однак, разом із тим, за правилом
встановленим ст.18 Закону №3551-XII, особам,
на яких поширюється дія цього Закону,
вручаються посвідчення.

Правила та порядок видачі вказаним
особам посвідчень визначено
«Положенням про порядок видачі
посвідчень і нагрудних знаків
ветеранів війни», затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302).

Згідно з визначення, наведеним в п.2
Положення №302, посвідчення є
документом, що підтверджує статус
ветеранів війни та інших осіб, на яких
поширюється чинність Закону №3551-ХІІ,
на основі якого надаються відповідні
пільги і компенсації.

Відповідно до п.п.4,7 вказаного
Положення, особам, на яких поширюється
чинність Закону №3551-ХІІ (ст.10
зазначеного Закону) видаються
посвідчення з написом «Посвідчення
члена сім'ї загиблого», при цьому, такі
посвідчення видаються органами праці і
соціального захисту населення за
місцем реєстрації громадянина.

З аналізу вищезазначених норм
законодавства вбачається, що набуття
особою статусу члена сім'ї загиблого
відбувається відповідно до Закону,
тобто, сам факт отримання особою
Посвідчення з написом «Посвідчення
члена сім'ї загиблого» і є
підтвердженням набуття такою особою
відповідного статусу, на підставі
якого надаються певні пільги і
компенсації.

Закон передбачає встановлення статусу
лише у конкретному випадку,
передбаченому ст.9 Закону №3551-ХІІ,
відповідно до якої, особам, які
народилися до 31.12.1932 включно і з
поважних причин не мають можливості
подати документи, що підтверджують
факт роботи в період війни, статус
учасника війни може бути встановлено
за поданням відповідних комісій у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. Особам, які
народилися після 31.12.1932, статус
учасника війни може бути встановлено
лише за наявності документів та інших
доказів, що незаперечно підтверджують
факт роботи в період війни.

На виконання ст.9 Закону №3551-XII,
створюються комісії згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 26.04.1996
№458 «Про комісії для розгляду питань,
пов'язаних із встановленням статусу
учасника війни».

Таким чином, до відання вище зазначених
комісій належить виключно розгляд
питань, пов'язаних зі зверненнями осіб
щодо встановлення статусу учасника
війни, а не статусу члена сім'ї
загиблого.

Статус члена сім'ї загиблого
встановлюється лише Законом, а не
створеною комісією.

В даному випадку для набуття ОСОБА_1
статусу члена сім'ї загиблого як особі,
на яку поширюється дія Закону №3551-XII, що
в свою чергу підтверджується
матеріалами справи, достатньо
звернутися до Департаменту із заявою
про отримання посвідчення з написом
«Посвідчення члена сім'ї загиблого»,
яке підтвердить відповідний статус.

Відтак, апеляційний суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання
Департаменту встановити їй статус
члена сім'ї загиблого на якого
поширюється чинність Закону №3551-ХІІ не
підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
видати посвідчення з написом
«Посвідчення члена сім'ї загиблого», то
слід зазначити наступне.

Так, ст.162 КАС України, визначено
повноваження суду при вирішенні
справи, зокрема ч.2 вказаної статті
передбачено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії. При
цьому, суд повинен зазначити, яку саме
дію має вчинити відповідач, але не може
втручатися в його компетенцію, тому що
суд не може підміняти державний орган,
рішення, дії або бездіяльність якого
оскаржуються, приймати замість
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

Отже, вирішення питання щодо
зобов'язання відповідача видати ОСОБА_1
відповідне посвідчення не відноситься
до компетенції адміністративного суду,
оскільки суд може лише дати оцінку, в
даному випадку, діям суб'єкта владних
повноважень, яка повинна бути ним
врахована при розгляді спірного
питання.

Згідно абз.10 ч.2 ст.162 КАС України, суд
може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод та інтересів людини і
громадянина, інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Тобто, суд, установивши порушення вимог
законодавства, має захистити права та
охоронювані законом інтереси,
самостійно обравши спосіб, який би
гарантував дотримання і захист прав,
свобод, інтересів від порушень з боку
суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на викладене, з метою
належного захисту прав позивача, суд
вважає за необхідне визнати
протиправними дії Департаменту щодо
відмови у видачі посвідчення з написом
«Посвідчення члена сім'ї загиблого» та
зобов'язати такий вирішити питання
щодо його видачі ОСОБА_1

Підсумовуючи, оскільки постанова суду
першої інстанції прийнята з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи та порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, то
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково, а оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд,

П О С Т А
Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 06 грудня 2012
року скасувати та прийняти нову
постанову якою позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради щодо відмови у
видачі ОСОБА_1 посвідчення з написом
«Посвідчення члена сім'ї загиблого».

Зобов'язати Департамент соціальної
політики Луцької міської ради вирішити
питання щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення
з написом «Посвідчення члена сім'ї
загиблого» у відповідності до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
«Положення про порядок видачі
посвідчень і нагрудних знаків
ветеранів війни», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 травня 1994 року №302.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 04 квітня 2014
року.