Справа № 872/16784/13
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2014 рокусправа № 804/11710/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів:
Олефіренко Н.А. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Сонник А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року в адміністративній справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Дніпровагонмаш»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

ПАТ «Дніпровагонмаш» у
вересні 2013 року звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 16
травня 2013 року, прийняте
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів.

Постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року позов задоволено.

Не погодившись з
рішенням суду першої інстанції
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду та прийняту
нову постанову, якою у задоволенні
позову відмовити. Апеляційна скарга
ґрунтується на тому, що судом першої
інстанції не надано належної оцінки
обставинам справи та нормам чинного
законодавства, що призвело до
прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права
та правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів доходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
СДПІ з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів в період з 03.04.2013 по 16.04.2013
було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування ПАТ
«Дніпровагонмаш» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за серпень 2012 року, за
результатами якої складено Акт №
299/14.2-05669819 від 23 квітня 2013 року.

На підставі вказаного
акту відповідачем було прийняте
податкове повідомлення-рішення №
від 16 травня 2013 року, яким ПАТ
«Дніпровагонмаш» зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 63504,00 грн.

Підставою для
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення стали висновки,
викладені в акті перевірки, згідно з
якими угоди, укладені ПАТ
«Дніпровагонмаш» з ПП «Альтекс Еко
Груп», ТОВ «ТВК «Електроконтинент», ТОВ
«ГП Горн» не були спрямовані на реальне
настання правових наслідків, в
результаті чого позивачем завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту за серпень 2012 року.

В основу таких
висновків було покладено акти
перевірок ПП «Альтекс Еко Груп», ТОВ
«ТВК «Електроконтинент», ТОВ «ГП Горн»,
які були отримані СДПІ від податкових
органів, на обліку в яких знаходяться
зазначені підприємства, які містять
інформацію про відсутність у останніх
необхідних умов для здійснення
господарських операцій, а саме:
основних засобів, виробничих активів,
складських приміщень, транспортних
засобів, технічного персоналу тощо.

Надаючи оцінку
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
колегія суддів зазначає, що відповідно
до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату товарів
(послуг) або дата отримання платником
податку товарів (послуг), що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту
198.3 статті 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду,
зокрема, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Відповідно до
підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України, бюджетне
відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Пунктами 200.1, 200.3
статті 200 Податкового кодексу України
визначено, що сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові)
періоди (у тому числі розстроченого
або відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких товарів
(послуг) або до Державного бюджету
України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України
встановлено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з
матеріалів справи ПАТ
«Дніпровагонмаш» з ПП «Альтекс Еко
Груп» було укладено договір про
надання послуг утилізації відходів (№
120 від 19.12.2011), з ТОВ «ТВК
«Електроконтинент» та ТОВ «ГП Горн» -
договори поставки (№ 1344 від 21.11.2011 та №
1117 від 26.10.2010 відповідно).

На виконання вказаних
договорів були виписані податкові та
видаткові накладні, рахунки-фактури,
акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг), акти прийому-передачі, а також
проведено оплату товару (робіт, послуг),
що підтверджується платіжними
дорученнями, які містяться в
матеріалах справи.

При цьому колегія суддів
встановила, що вказані первинні
документи складені відповідно до вимог
чинного законодавства, що також не
спростовується апелянтом.

Рух товару по
господарським операціям позивача з
контрагентами-постачальниками
підтверджується товарно-транспортними
накладними та прибутковими ордерами,
які містяться в матеріалах справи.

Вищезазначені договори не
були визнані недійсними в судовому
порядку.

Таким чином суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції, що факт
здійснення ПАТ «Дніпровагонмаш»
господарських операцій з ПП «Альтекс
Еко Груп», ТОВ «ТВК «Електроконтинент»,
ТОВ «ГП Горн» підтверджується
належними та достатніми первинними
документами бухгалтерського обліку, що
є підставою для віднесення сум ПДВ,
сплачених в ціні товару (послуг), до
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування.

В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт зазначив,
що ПАТ «Дніпровагонмаш» до перевірки
було надано товарно-транспортні
накладні, складені з порушенням вимог
чинного законодавства, а також не
надано сертифікати якості продукції,
що в свою чергу свідчить про
безтоварність господарських операцій
позивача, здійснених з ТОВ «ТВК
«Електроконтинент» та ТОВ «ГП Горн».

Крім того апелянт
вказав, що згідно з матеріалами
перевірок контрагентів позивача
встановлено відсутність в останніх
необхідних умов для здійснення
господарських операцій, що також
свідчить про безтоварність
господарських операцій по угодам,
укладеним з вказаними контрагентами.

Проте колегія суддів
знаходить необґрунтованими такі
доводи апелянта та зазначає, що згідно
з підпунктом 11.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 року за № 128/2568, визначено, що
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Згідно з пунктом 1
вказаних Правил товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704, визначено, що
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Пунктами 2.1 та 2.2 вказаного
Положення встановлено, що первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, тобто факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідальність за несвоєчасне
складання первинних документів і
регістрів бухгалтерського обліку та
недостовірність відображених у них
даних несуть особи, які склали та
підписали ці документи.

Аналіз наведених норм
права дає змогу дійти висновку, що
неподання ТТН в сукупності з іншими
доказами може лягти в основу висновків
про недоведеність поставки товару,
тоді як складання ТТН з певними
недоліками є лише порушенням ведення
бухгалтерського обліку.

Окрім того суд
апеляційної інстанції зазначає, що
сертифікати якості видаються
безпосередньо виробником товару
(продукції) на підтвердження
відповідності продукції певним
нормативним вимогам і стандартам
якості. Такі документи не можуть
вважатися первинними в розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Щодо посилання
апелянта на акти перевірок
контрагентів ПАТ «Дніпровагонмаш»
колегія суддів зазначає, що неналежне
виконання податкових зобов'язань
контрагентами позивача тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цих осіб. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у випадку, коли останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Окрім того з таких актів перевірки не
вбачається, що податковими органами
перевірялися та встановлювалися
обставини щодо укладення
вищезазначеними суб'єктами
господарювання цивільно-правових
договорів з третіми особами задля
забезпечення власної господарської
діяльності (договори оренди рухомого
та нерухомого майна, трудові договори,
договори на виконання робіт, договори
про надання послуг тощо).

З огляду на викладене колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198,
200, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів залишити без задоволення, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
жовтня 2013 року в адміністративній
справі № 804/11710/13-а - без змін.

Ухвала
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Повний текст ухвали складений 04
лютого 2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
Н.А. Олефіренко

Суддя:
Т.І. Ясенова