Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/46818/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Державної
податкової інспекції в Приморському
районі м. Одеси та Головного Державного
казначейства України в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
20.09.2010 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011

у справі № 2а-6487/08/1570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Карбомакс»

до Державної податкової
інспекції в Приморському районі м.
Одеси

Головного Державного
казначейства України в Одеській
області

за участі Прокуратури Приморського
району м. Одеси

про скасування податкового
повідомлення-рішення, зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Карбомакс»
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Приморському районі м. Одеси, Головного
Державного казначейства України в
Одеській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення заборгованості.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 20.09.2010
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.09.2010
залишено без змін.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції Державна
податкова інспекція в Приморському
районі м. Одеси та Головне Державне
казначейство України в Одеській
області оскаржили їх в касаційному
порядку, в скаргах просять скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Касаційні скарги вмотивовані тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією в Приморському районі м.
Одеси була проведена невиїзна
документальна (камеральна) перевірка
фінансово-господарської діяльності
позивача з питання достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
податку на додану вартість на
розрахунковий рахунок за березень 2010
року в розмірі 42880 грн.;за результатами
перевірки був складений акт від 14.05.2010
№ 6108/15-2.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.п. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», а саме, заявлено до
бюджетного відшкодування на
розрахунковий рахунок суму ПДВ 42880,0
грн. в декларації з ПДВ за березень 2010
року, яка не підтверджено
документально.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки відповідачем було прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0, згідно якого було зменшено суму
бюджетного відшкодування ТОВ
«Карбомакс» на суму 42880 грн.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг) та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість" сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість" визначено, що якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість" датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що датою виникнення у
позивача права на податковий кредит по
ПДВ є дата отримання виписаних
позивачу податкових накладних згідно
відповідного реєстру за період з 02
лютого 2010 року по 28 лютого 2010 року, у
тому числі податкової накладної № 4 від
02 лютого 2010 року на загальну вартість
264097,19 грн. з урахуванням ПДВ у розмірі -
44016,20 грн., виписаною ДП «ХМТП».

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що суди попередніх
інстанцій повно та всебічно, оцінивши
фактичні обставини справи, з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права дійшов вірного
висновку, що позивач мав право на
декларування податкового кредиту з
податку на додану вартість в тому
місяці, коли виникла подія, визначена
пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість", - або
сплата коштів постачальнику, або
отримання податкової накладної, яка
свідчить про придбання товарів (робіт,
послуг).

В свою чергу, чинне на час
виникнення спірних правовідносин
законодавство не містить обмежень щодо
декларування податкового кредиту з
податку на додану вартість після дати,
з якою Закон України „Про податок на
додану вартість" пов'язує право на його
виникнення.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційні скарги
Державної податкової інспекції в
Приморському районі м. Одеси та
Головного Державного казначейства
України в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.09.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011 у
справі № 2а-6487/08/1570 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Державної
податкової інспекції в Приморському
районі м. Одеси та Головного Державного
казначейства України в Одеській
області відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20.09.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09.06.2011 у
справі № 2а-6487/08/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко