Справа № 2а-10321/11/1370
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/62952/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області до
Головного управління юстиції у
Львівській області, Підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, треті особи:
Відкрите акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України»,
Філія Львівське обласне управління
відкритого акціонерного товариства
«Ощадбанк» про визнання протиправними
дій, визнання недійсною платіжної
вимоги за касаційною скаргою Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати дії державного
виконавця у виконавчому провадженні ВП
№28472293 протиправними, визнати платіжну
вимогу № 487 від 13.09.2011 року недійсною та
зобов'язати її відкликати.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2012 року постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
30 вересня 2010 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2012 року та прийняти нове
про задоволення позовних вимог
повністю, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до ухвалення
незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах статті 220 КАС
України, прийшов до висновку про
залишення касаційної скарги без
задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області Шестаком О.В. 02.09.2011 року було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 28472293 на
примусове виконання виконавчого листа
№ 2а-1169/10, виданого Галицьким районним
судом м. Львова 29.08.2011 року у справі про
стягнення з Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області на користь ОСОБА_5
заборгованість по пенсійному
забезпеченню за період з 01.01.2010 року по
30.12.2010 року в розмірі 113059,41 грн. Пунктом 2
постанови про відкриття виконавчого
провадження боржника зобов'язано
виплатити стягувачу суму боргу у
відповідності з судовим рішенням у
строк до 09.09.2011 року.

Як вбачається з копії виконавчого
листа № 2а-1169/10, рішення Галицького
районного суду м. Львова у справі №
2а-1169/10 набрало законної сили 09.01.2011
року, строк пред'явлення виконавчого
листа до виконання 09.01.2012 року.

13.09.2011 року державним виконавцем було
сформовано платіжну вимогу № 487 та
скеровано її на виконання до філії
Львівського обласного управління ВАТ
"Ощадбанк" для виконання.

Платіжним доручення № 4432 від 22.09.2011
року кошти в сумі 113059,41 грн. були
перераховані стягувачу ОСОБА_5

Суть спірних правовідносин полягає у
правомірності формування Головним
управлінням юстиції у Львівській
області платіжної вимоги № 487 від 13
вересня 2011 року.

Відмовляючи у задоволені позову суди
попередніх інстанції дійшли висновку
про правомірність прийняття
оскаржуваної платіжної вимоги,
оскільки вчиняючи дії з примусового
виконання рішення Галицького
районного суду м.Львова від 29.12.2010 року,
Головне управлінням юстиції у
Львівській області діяло на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про
державну виконавчу службу» примусове
виконання рішень, перелік яких
встановлено законом, покладається на
державних виконавців.

Одним з обов'язків державного
виконавця, передбачених у статті 5
Закону України «Про виконавче
провадження», є вжиття заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець,
зокрема, здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом. Умови та порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
Закону, інших нормативно-правових
актів підлягають примусовому
виконанню в разі невиконання їх у
добровільному порядку визначені
«Інструкцією про проведення
виконавчих дій», затвердженою Наказом
Міністерства юстиції України від
15.12.1999, № 74/5 "

Згідно з п. 11.2.15, 11.2.19 цієї Інструкції,
ніхто, крім начальника органу
державної виконавчої служби або
уповноваженої ним особи, який є
розпорядником рахунку, не може дати
дозвіл на перерахування коштів з
рахунку. Платіжне доручення
підписується начальником органу
державної виконавчої служби (перший
підпис) та особою, яка веде депозитний
рахунок служби (другий підпис).

Пунктом 4.5 Положення про підрозділ
примусового виконання рішень відділу
ДВС, затвердженого наказом начальника
ГУЮ у Львівській області № 63 від 12
березня 2007 року, облік стягнутих за
виконавчими документами грошових сум
підрозділом примусового виконання
рішень здійснюється на реєстраційних
рахунках, відкритих Головним
управлінням юстиції у Львівській
області в органах Державного
казначейства України для зарахування
стягнутих з боржників коштів та їх
виплати стягувачам.

Відповідно до пункту 1.39 статті 1 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» списання
примусове - списання коштів, що
здійснюється стягувачем без згоди
платника на підставі встановлених
законом виконавчих документів у
випадках, передбачених законом.

Статтею 20 вказаного Закону
передбачено, що ініціатором переказу
може бути платник, а також отримувач у
разі ініціювання переказу за допомогою
платіжної вимоги при договірному
списанні та в інших випадках,
передбачених законодавством, і
стягувач, що отримує відповідне право
виключно на підставі визначених
законом виконавчих документів у
випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 21.1, 22.1 Закону
України «Про виконавче провадження»
ініціювання переказу проводиться,
зокрема, шляхом подання ініціатором до
банку, в якому відкрито його рахунок,
розрахункових документів, різновидом
яких є платіжна вимога. Відповідно до
норм ст. 1.25 цього Закону, платіжна
вимога - розрахунковий документ, що
містить вимогу стягувача або при
договірному списанні отримувача до
обслуговуючого платника банку
здійснити без погодження з платником
переказ визначеної суми коштів з
рахунку платника на рахунок
отримувача.

Відповідно до пунктів 3-7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженою
постановою Національного банку
України від 29 березня 2001 року №135
примусове списання, стягнення,
примусова оплата коштів з рахунків
платників дозволяється лише у
випадках, установлених законами
України. Примусове списання, стягнення
коштів банки здійснюють з будь-яких
рахунків, відкритих учасникам
безготівкових розрахунків відповідно
до Інструкції про порядок відкриття та
використання рахунків у національній
та іноземній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 18 грудня 1998 року №527 і
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 24 грудня 1998 за №819/3259 (зі
змінами), примусову оплату суми
боргового зобов'язання на підставі
свого наказу банк здійснює з рахунку
позичальника, який відкритий саме в
цьому банку.

Примусове списання, стягнення,
примусову оплату коштів з рахунків
платників, відкритих у банках,
відповідно до законів України,
ініціюють, зокрема, державні виконавці,
які отримали відповідне право виключно
на підставі визначених законом
виконавчих документів. Розпорядження
про примусове списання, стягнення
коштів не менше ніж у трьох примірниках
стягувач оформляє на бланку платіжної
вимоги за формою додатка 4 або 4-а (якщо
стягувач не є отримувачем цих коштів)
згідно з вимогами щодо заповнення
реквізитів розрахункових документів,
що викладені в додатку 8 до цієї
Інструкції та цьому розділі. У
реквізиті «Призначення платежу»
платіжної вимоги стягувач зазначає
назву, номер і дату виконавчого
документа. Виконавчий документ, на
підставі якого оформлено платіжну
вимогу, банку не подається. Стягувач
несе відповідальність за
обґрунтованість примусового списання,
стягнення коштів і правильність даних,
що зазначені в платіжних вимогах на
таке списання, стягнення коштів. Вимоги
щодо заповнення реквізитів
розрахункових документів містяться в
додатку №8 до вказаної Інструкції де
вказано, що в графі «стягувач»
зазначається назва
стягувача/отримувача (у разі
договірного списання коштів), що
відповідає назві стягувача/отримувача,
яка заявлена в банку
стягувача/отримувача в картці із
зразками підписів та відбитка печатки,
або його скорочена назва, яка
відповідає зареєстрованій в
установчих документах. В графі
«підписи стягувача/отримувача»
ставляться підписи відповідальної
особи стягувача/отримувача (в разі
договірного списання коштів), зразки
підписів яких заявлені банку
стягувача/отримувача в картці зі
зразками підписів та відбитка печатки.
В графі «М.П.» ставиться відбиток
печатки, зразок якої заявлений банку
платника в картці зі зразками підписів
і відбитка печатки.

Судами попередніх інстанцій не
встановлено порушень з боку Головного
управління юстиції у Львівській
області щодо формування платіжної
вимоги № 487. Визначена сума стягнення в
платіжній вимозі у розмірі 113059,11 грн.
на виконання судового рішення,
відповідає розміру стягнення за
виконавчим провадженням ВП № 28472293 з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-П69/10 виданого 29.08.20 11 року
Галицьким районним судом м. Львова.

При цьому відповідно до ч.3 ст. 2 КАС
України, повноваження формування
оскаржуваної платіжної вимоги
покладаються на Головне управління
юстиції у Львівській області на
підставі наступного.

Статтею 3 Закону України «Про
державну виконавчу службу», п. 11.2.1
Інструкції про порядок вчинення
виконавчих дій передбачено, що головні
управління юстиції в областях мають
реєстраційні рахунки, відкриті в
органах Державного казначейства
України для зарахування стягнутих з
боржників коштів та їх виплати
стягувачам. Наявність у спірній
платіжній вимозі вказівки, що
стягувачем є Управління юстиції та
відтиск його ж гербової печатки
обумовлена законодавчо закріпленими
формальними вимогами при проведенні
безготівкових розрахунків за
допомогою розрахункового документа у
виді платіжної вимоги. Законом України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в України» встановлено загальні
засади правових відносин, що виникають
при проведенні переказу коштів в межах
України, в тому числі і
відповідальність суб'єктів переказу.
Застосування нормативних положень
цього закону до відносин що виникають
при примусовому виконанні, зокрема,
рішення суду відбувається з
урахуванням того, що ці норми не можуть
суперечити чи змінювати умови та
порядок виконавчого провадження,
визначений основними для цих правових
відносин законодавчими актами.

Отже, Управління юстиції, яке
уповноважене на зарахування коштів,
стягнутих державним виконавцем при
примусовому виконанні судового
рішення, не вчинило які-небудь
неправомірні дії, які могли б порушити
інтереси ОСОБА_5

Таким чином, дії Головного управління
юстиції у Львівській області щодо
формування платіжної вимоги № 487 є
правомірними.

Щодо позовних вимог про визнання
платіжної вимоги № 487 року недійсною та
її відкликання, суд касаційної
інстанції зазначає наступне.

Згідно статті 1 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», пункту 4 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою НБУ, платіжна вимога -
розрахунковий документ, що містить
вимогу стягувача або при договірному
списанні отримувача до обслуговуючого
платника банку здійснити без
погодження з платником переказ
визначеної суми грошей з рахунку
платника на рахунок отримувача.

Відповідно до статті 22 вказаного
Закону, платіжна вимога є видом
розрахункового документа та
застосовується у випадках, коли
ініціатором переказу виступає
стягувач або, при договірному списанні,
отримувач. Тобто, платіжна вимога не є
формою офіційного рішення суб'єкта
владних повноважень, а є формою
платіжного інструменту, який
застосовується при проведенні
розрахунків у безготівковій формі.

Отже, вимога позивача про визнання
недійсною та зобов'язання відкликати
платіжну вимогу є неналежним способом
захисту прав сторони виконавчого
провадження.

Також слід зазначити, що доводи
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області про
неправомірність прийняття постанови
про відкриття виконавчого провадження
ВП №28472293 не можуть бути предметом
доказування в даній справі, оскільки
законність вказаної постанови була
перевірена Львівським окружним
адміністративним судом під час
розгляду справи за позовом Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області до Головного
управління юстиції у Львівській
області, Відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, Підрозділу
примусового виконання рішень Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ОСОБА_5 про
визнання протиправними дій та
скасування постанови.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін