Справа № 2а-6355/11/1470
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/65998/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф., (суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва до
Заводського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції про
визнання протиправною та скасування
постанови за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08 вересня
2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17 вересня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі м. Миколаєва 26.08.2011
року звернулось до суду з
адміністративним позовом до відділу
державної виконавчої служби про
визнання протиправними та скасування
постанов від 10.08.2011 р. про зупинення
виконавчого провадження.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08 вересня
2011 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2012 року залишено без змін постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08 вересня
2011 року.

Не погоджуючись з постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08 вересня
2011 року та ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17 вересня 2012 року, Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва звернулось до суду
з касаційною скаргою, в який просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та постановити нове про
задоволення позову, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів, в межах ст. 220
КАС України, дійшла висновку про
залишення касаційної скарги без
задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20.12.2010 року
з боржника ВАТ Фірми «Аура» на користь
ПФУ стягнута заборгованість по
страхових внесках від 20.12.2010 року у
справі № 2а-8553/10/1470 на суму 1765,65 гривень
за період з травня по листопад 2010 р.

Позивач звернувся до відповідача з
виконавчими листами по вищезазначених
справах для примусового стягнення
страхових внесків з ВАТ Фірми «Аура».

Постановою від 10.08.2011 року по
виконавчому провадженні № 28055575
відповідач зупинив виконавче
провадження на підставі п.8 ч. 1 ст. 37, 39
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки 15.05.2006 року
Господарським судом Миколаївської
області прийнято ухвалу про порушення
справи про банкрутство боржника ВАТ
«Миколаївмолпром» та про введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів.

Суть спірних правовідносин полягає у
правомірності прийняття постанови від
10.08.2011 року про зупинення виконавчого
провадження.

Відмовляючи у задоволені позову суди
попередніх інстанції дійшли висновку
про правомірність прийняття
оскаржуваної постанови, оскільки
Господарським судом Миколаївської
області прийнято ухвалу про порушення
справи про банкрутство боржника ВАТ
«Миколаївмолпром», що є підставою за
приписами п.8 ч. 1 ст. 39 Закону України
«Про виконавче провадження» для
зупинення виконавчого провадження.

З таким висновкам суду попередніх
інстанцій погоджується і колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 37 Закону України
«Про виконавче провадження» порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство боржника, якщо
відповідно до закону на вимогу
стягувача поширюється дія мораторію,
запровадженого господарським судом,
крім випадків перебування виконавчого
провадження на стадії розподілу
стягнутих з боржника грошових сум (у
тому числі одержаних від реалізації
майна боржника), а також у разі
звернення стягнення на заставлене
майно та виконання рішень у немайнових
спорах виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню.

Аналогічна норма міститься в п. 4.5
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року №74/5,
відповідно до якого виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у випадку порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство боржника, якщо
відповідно до закону на вимогу
стягувача поширюється дія мораторію,
введеного господарським судом, крім
випадків перебування виконавчого
провадження на стадії розподілу
стягнутих з боржника грошових сум (у
тому числі одержаних від реалізації
майна боржника).

Відповідно до п. 6.2. Інструкції у разі
порушення судом провадження у справі
про банкрутство боржника - юридичної
особи державний виконавець виносить
постанову про зупинення виконавчого
провадження, крім виконання
провадження за зверненням стягнення на
заставлене майно. Копія постанови
надсилається стягувачу з роз'ясненням
йому права звернутися до відповідного
господарського суду з заявою про
визначення його кредитором.

Згідно з п .6 ст. 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
дія мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на виплату
заробітної плати, аліментів,
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров»ю та життю громадян, авторської
винагороди. Дія мораторію не
поширюється на задоволення вимог
кредиторів, що здійснюється боржником
у порядку, встановленому статтею 14
цього Закону, або керуючим санацією
згідно з планом санації, затвердженим
господарським судом, або ліквідатором
у ліквідаційній процедурі в порядку
черговості, встановленому статтею 31
цього Закону.

Страхові внески не відносяться до
переліку тих виплат, на які не
розповсюджується дія мораторію
відповідно до п .6 ст. 12 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Посилання позивача на те, що
заборгованість по страхових внесках
виникли після порушення провадження у
справі та є поточною і на неї не
розповсюджується дія мораторію не
приймаються судом до уваги, оскільки до
повноважень державного виконавця не
відноситься визначення правової
природи грошових вимог: конкурсні чи
поточні. Конкурсні грошові вимоги
визнаються господарським судом при
розгляді справи про банкрутство у
попередньому судовому засіданні, на
якому затверджується реєстр вимог
кредиторів. Поточні грошові вимоги, які
виникли після порушення провадження у
справі про банкрутство, визнаються
господарським судом тільки після
відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
з дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури вимоги за зобов'язаннями
боржника, визнаного банкрутом, що
виникли під час проведення процедур
банкрутства, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій, доказів визнання
господарським судом поточних грошових
вимог позивача в ході ліквідаційної
процедури та введення по справі
ліквідаційної процедури позивач суду
не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що постанова
відповідача від 01.06.2011 р. про зупинення
виконавчого провадження скасуванню не
підлягає, оскільки прийнята законно та
обґрунтовано, з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення ( вчинення дії).

Оскільки судами попередніх інстанцій
встановлений факт порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство боржника, суд
касаційної інстанції вважає, що
відповідач при винесенні оскаржуваної
постанови діяв у спосіб та в межах
повноважень, встановлених Законом
України ,,Про виконавче провадження".

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08 вересня
2011 року та ухвала Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17 вересня 2012 року ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи викладені в касаційній
скарзі не спростовують висновків суду
попередніх інстанції, тому підстави
для скасування або зміни рішень
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08 вересня
2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін