Справа № 819/145/13-а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
Справа № 876/5137/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

представника позивача Гуменюк А.
М.

представника відповідача Чайнюк
О. В.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тернопільська
компанія "Пріор" на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року у справі № 819/145/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тернопільська
компанія "Пріор" до Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
про скасування податкового
повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

В січні 2013 року позивач звернувся в суд
із позовом до відповідача про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення оскаржив позивач.
Вважає, що оскаржуване рішення
необхідно скасувати, оскільки воно
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на те, що суд не
звернув увагу на те, що Тернопільською
ОДПІ проведено планову виїзну
перевірку ТОВ "ТК"Пріор" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 1 квітня 2011 року по 31 березня 2012
року. Результати перевірки відображені
в акті від 27 серпня 2012 року № 3160/22-10/14032972
«Про результати планової виїзної
перевірки ТОВ "ТК"Пріор" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 1 квітня 2011
року по 31 березня 2012 року валютного та
іншого законодавства за період з 1
квітня 2011 року по 31 березня 2012 року». На
основі вищевказаного Акту податковим
органом винесено податкове
повідомлення-рішення № від 6
вересня 2012 року, яке оскаржене ТОВ
"ТК"Пріор". Постановою Тернопільського
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2012 року №2-а-1970/3240/12 визнано
протиправним та скасовано вищевказане
повідомлення-рішення. Вказану
постанову в апеляційному порядку
оскаржила Тернопільська об'єднана
державна податкова інспекція подавши
до суду першої інстанції 5 листопада 2012
року апеляційну скаргу, згодом
податковий орган звернувся із заявою
про відкликання апеляційної скарги, на
основі якої Львівським апеляційним
адміністративним судом винесено
ухвалу про повернення позовної заяви
від 6 лютого 2013 року №9104/178902/12.

Також слід звернути увагу на те, що
перевірка яка проведена податковим
органом відповідно до якої складено
Акт від 27 серпня 2012 року № 3160/22-10/14032972
«Про результати планової виїзної
перевірки ТОВ "ТК"Пріор" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 1 квітня 2011
року по 31 березня 2012 року валютного та
іншого законодавства за період з 1
квітня 2011 року по 31 березня 2012 року»
включає в себе і питання нарахування та
повноти сплати податку на прибуток до
бюджету за цей же період.

Таким чином, судом першої інстанції
повністю відкинуто той факт, що
позапланову виїзну перевірку ТОВ
"ТК"Пріор" з питань нарахування та
повноти сплати податку на прибуток до
бюджету за період з 1 квітня 2011 року по 31
березня 2012 року, результати якої
оформлено актом від 24 грудня 2012 року №
6816/22-10/14032972 «Про результати
позапланової виїзної перевірки ТОВ
"ТК"Пріор" нарахування та повноти
сплати податку на прибуток до бюджету
за період з 1 квітня 2011 року по 31 березня
2012 року», проведено до набрання
законної сили судовим рішенням по
справі №2-а-1970/3241/12 від 16 жовтня 2012 року,
у якому досліджено та надано оцінку
аналогічним обставинам, ідентичній
суті спору між тими самими сторонами за
той самий період, на ту ж саму суму, а
тому зазначена перевірка є
неправомірною.

ТОВ "ТК"Пріор" за період з 1 квітня 2011
року по 31 березня 2012 року здійснювало
оптову торгівлю продуктами харчування.
Між позивачем та "Теко" Тернопільське
РАЙСТ, ГВП Тилявське, КП "Теко", ГВП
"Долина", Теко Бучацьке Райст, Козівське
РСТ, ПСК ТРО ТЕКО (Заліщики), КП
"Скориківське", ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
укладено договори купівлі-продажу та
договори поставки.

Як вбачається з аналізу договорів
купівлі-продажу та договорів поставки,
їх умови істотно відрізняються один
від одного, а саме мають різний термін
відтермінування по оплаті за товар
(оскільки чим більший термін
відтермінування за товар, тим товар є
дорожчим за аналогічний коли оплата за
нього здійснюється одразу чи в коротші
строки, це обумовлено поповненням
обігових коштів на товаристві та
рівнем інфляції), обсяг поставленого
товару та пункт доставки товару
(оскільки, чим більша відстань доставки
товару тим більша його вартість, що
зумовлюється витратами на транспортні
послуги та вартості паливо-мастильних
матеріалів), а тому ціна на предмет
даних договорів, зокрема на продукти
харчування одного договору не може
ставитись в пряму залежність від
іншого. Дані факти були встановлені
постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року № 2-а- 1970/3240/12 а тому не потребують
доказування.

ТОВ "ТК"Пріор" при укладенні договорів
враховувалися такі умови, як кількість
(обсяг) товарів (наприклад, обсяг
товарної партії), строки виконання
зобов'язань, умови платежів, звичайних
для такої операції, а також інші
об'єктивні умови, що можуть вплинути на
ціну. Також потрібно враховувати
звичайні при укладені угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни.

ТОВ "ТК"Пріор" вважає, що відповідачем
не доведено, а судом не здобуто доказів
того, що позивач не врахував рівня
звичайної ціни на товари, оскільки
різним суб'єктам підприємницької
діяльності здійснював продаж
однорідних по типу товарах з різною
торгівельною надбавкою по цінах, що
призвело до невірного визначення
звичайної ціни. Крім того
Тернопільською ОДПІ не зазначено якою
методикою він користувався при
визначенні звичайної ціни, а також який
рівень звичайних цін склався на ринку
на дату проведення позапланової
виїзної перевірки і не здійснив
аналізу щодо різниці між відпускними
цінами (в т. ч. націнками) на товар
різним суб'єктам господарювання та не
з'ясував причини зміни рівня націнки за
відпущений товар. Податковий орган на
якого законодавством покладено
обов'язок доводити, що ціна договору не
відповідає звичайним цінам, також в
ході перевірки не скористався правом
та не надав запиту щодо визначення
різного рівня торгівельної націнки на
товар ні платнику податку ні будь-якій
іншій уповноваженій на це організації
чи установі.

Просить скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове, яким
задоволити позов.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та надав пояснення аналогічні
викладеним в такій та додаткових
поясненнях.

Представник відповідача заперечив
щодо задоволення апеляційної скарги та
пояснив, що суд прийняв рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегія суддів
приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга належить до
задоволення.

Приймаючи рішення суд першої інстанції
встановив, що відповідачем на підставі
направлень від 9 липня 2012 року № 004842, №
904843, № 004846, № 004844 та № 004245 здійснено
планову виїзну документальну
перевірку фінансово-господарської
діяльності ТзОВ "ТК Пріор" з питань
дотримання вимог податкового, іншого
законодавства за період з 1 квітня 2011
року по 31 березня 2012 року результати
якої були оформлені актом перевірки
від 27 серпня 2012 року № 3160/22-10/14032972.

Згідно акту перевірки виявлені
порушення податкового законодавства
України, зокрема:

- перевіркою відображених у рядку 02
Декларацій „дохід від операційної
діяльності (дохід від реалізації
товарів (робіт, послуг)" за період з 1
квітня 2011 року по 31 березня 2012 року у
загальній сумі 53107750 грн встановлено, що
на формування цих показників мало
вплив здійснення операції з реалізації
продуктів харчування.

Проведеною перевіркою відображеного
показника за період з 1 квітня 2011 року
по 31 березня 2012 року в сумі 53107750 грн на
підставі головної книги, аналізу
оборотно-сальдових відомостей по
бухгалтерських рахунках № 301 (Каса в
національній валюті), № 311 (Поточні
рахунки в національній валюті), №361
(Розрахунки з вітчизняними покупцями),
№ 702 (Дохід від реалізації товарів), № 703
(Дохід від реалізації робіт/послуг), № 79
(Фінансові результати), а також
первинних документів, що підтверджують
дані зазначених рахунків не
встановлено їх завищення та заниження
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 02
Декларацій ,дохід від операційної
діяльності (дохід від реалізації
товарів (робіт, послуг)".

В ході проведення перевірки
встановлено, що дане підприємство за
період з 1 квітня 2011 року по 31 березня 2012
року здійснювало оптову торгівлю
продуктами харчування.

Під час проведення перевірки
встановлено продаж продуктів
харчування різним суб'єкта
господарювання здійснювався з різною
торгівельною націнкою, середня різниця
в націнці на товар який продається на
"не платника ПДВ" складає 5.39 %, що
підтверджується наявними в справі
матеріалами.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 9
січня 2013 року про донарахування суми
платежу на прибуток приватних
підприємств у розмірі 598785 грн, в т.ч. 544300
грн за основним платежем та 54485 грн за
штрафними санкціями.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивач в порушення підпункту 1.20.2,
пункту 1.20 статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" №
334/94-ВР від 28 грудня 1994 року (в редакції
Закону України № 283/97-ВР від 22 травня 1997
року) занизив суму валового доходу на
загальну суму 2411650 грн, а саме за ІІ
квартал 2011 року на суму 560613 грн, за III кв.
2011 року на суму 674062 грн, за IV кв. 2011 р. на
суму 658066 грн та за І кв. 2012 року на суму
518909 грн за рахунок реалізації
продукції "не платникам ПДВ" по цінах
нижче звичайних.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до підпункту 1.20.2 пункту 1.20
статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи,послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера
обігу товарів (робіт, послуг), яка
визначається виходячи з можливості
покупця (продавця) реально і без
значних додаткових витрат придбати
(продати) товар (роботу, послугу) на
найближчій стосовно будь-якої із
сторін договору території.

Ідентичні товари (роботи, послуги) -
товари (роботи, послуги), що мають
однакові характерні для них основні
ознаки. Під час визначення
ідентичності товарів беруться до
уваги, зокрема, їх фізичні
характеристики, які не впливають на їх
якісні характеристики і не мають
суттєвого значення для визначення
ознак товару, якість і репутація на
ринку, країна походження та виробник.
Незначні відмінності в їх зовнішньому
вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) -
товари (роботи, послуги), які не є
ідентичними, мають подібні
характеристики і складаються зі схожих
компонентів, що дозволяє їм виконувати
однакові функції та (або) бути
взаємозамінними. Під час визначення
однорідності товарів (робіт, послуг)
беруться до уваги, зокрема, їх якість,
наявність товарного знака, репутація
на ринку, країна походження та
виробник.

Підпунктом 1.20.2 статті 1 Закону
передбачено, що для визначення
звичайної ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах. Зокрема, враховуються такі
умови договорів, як кількість (обсяг)
товарів (наприклад, обсяг товарної
партії), строки виконання зобов'язань,
умови платежів, звичайних для такої
операції, а також інші об'єктивні умови,
що можуть вплинути на ціну. При цьому
умови договорів на ринку ідентичних (у
разі їх відсутності - однорідних)
товарів (робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

З аналізу вказаної вище норми
вбачається, що законодавець надає
продавцю широкі можливості для
визначення звичайної ціни на товар,
одночасно колегія суддів звертає
увагу, що фактори які зазначені у цій
нормі, що впливають на визначення ціни
товару не є вичерпними і така ціна
повинна бути економічно обґрунтованою.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з статтею 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Статтею 190 ГК України встановлено, що
вільні ціни визначаються на всі види
продукції (робіт, послуг), за винятком
тих, на які встановлено державні ціни.

Відповідно до підпункту 1.20.8 пункту 1.20
статті 1 Закону про прибуток обов'язок
доведення того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни у
випадках, визначених цим Законом,
покладається на податковий орган у
порядку, встановленому законом.

Матеріалами справи стверджується, що
ТОВ "ТК"Пріор" за період з 1 квітня 2011
року по 31 березня 2012 року здійснювало
оптову торгівлю продуктами харчування.
Між позивачем та "Теко" Тернопільське
РАЙСТ, ГВП Тилявське, КП "Теко", ГВП
"Долина", Теко Бучацьке Райст, Козівське
РСТ, ПСК ТРО ТЕКО (Заліщики), КП
"Скориківське", ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
укладено договори купівлі-продажу та
договори поставки.

З аналізу договорів купівлі-продажу та
договорів поставки, їх умови істотно
відрізняються один від одного, а саме
мають різний термін відтермінування по
оплаті за товар (оскільки чим більший
термін відтермінування за товар, тим
товар є дорожчим за аналогічний коли
оплата за нього здійснюється одразу чи
в коротші строки, це обумовлено
поповненням обігових коштів на
товаристві та рівнем інфляції), обсяг
поставленого товару та пункт доставки
товару (оскільки, чим більша відстань
доставки товару тим більша його
вартість, що зумовлюється витратами на
транспортні послуги та вартості
паливо-мастильних матеріалів), а тому
ціна на предмет даних договорів, а саме,
на продукти харчування одного договору
не може ставитись в пряму залежність
від іншого. Дані факти були встановлені
вищевказаною постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року № 2-а- 1970/3240/12, а тому не потребують
доказування.

ТОВ "ТК"Пріор" враховувалися такі умови
в договорах при їх укладенні, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну.

Колегія суддів звертає увагу на той
факт, що потрібно враховувати звичайні
при укладені угод між непов'язаними
особами надбавки чи знижки до ціни.
Зокрема, але не виключно, зважати на:
знижки, пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги); втрату
товарами якості або інших
властивостей;

закінчення (наближення дати
закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації);. збут
неліквідних або низько ліквідних
товарів; маркетингову політикою, у тому
числі при просуванні товарів (робіт,
послуг) на ринки; надання дослідних
моделей і зразків товарів з метою
ознайомлення з ними споживачів;
терміни розрахунків за товар.

Окрім того при визначенні ціни на товар
слід враховувати звичайні фактори, що
її формують, а саме: якість дорожнього
покриття до точки доставки товару,
загальна кількість та покриття точок
доставки на певній траєкторії
маршруту, завантаження транспорту
(вага, об'єм товару) та середній рівень
націнки товару який поставляється, вид
транспорту, рівень споживання палива
та вид самого палива.

Норми Закону України «Про ціни та
ціноутворення», Цивільного та
Господарського кодексів України
надають суб'єктам підприємницької
діяльності гарантії свободи при
здійсненні на власний ризик
господарської діяльності, в тому числі
і можливість самостійно визначати
вартість продукції, що передбачається
до продажу, та містять заборони
державним органам втручатись в
підприємницьку діяльність, крім
випадків, передбачених законодавчими
актами.

Поза увагою суду першої інстанції
залишився Наказ по підприємству №04/01/П
від 4 січня 2011 року (а. с. 42) про
ціноутворення, в якому зазначені
фактори, що впливають на цінову
політику підприємства.

Колегія суддів звертає увагу на подану
апелянтом порівняльну інформації, яка
наглядно демонструє фактори, що
вплинули на формування цін, та
відповідають умовам договорів.

Крім того суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року №2-а-1970/3240/12 визнано протиправним
та скасовано вищевказане
повідомлення-рішення. Вказану
постанову в апеляційному порядку
оскаржила Тернопільська об'єднана
державна податкова інспекція подавши
до суду першої інстанції 5 листопада 2012
року апеляційну скаргу, згодом
податковий орган звернувся із заявою
про відкликання апеляційної скарги, на
основі якої Львівським апеляційним
адміністративним судом винесено
ухвалу про повернення позовної заяви
від 6 лютого 2013 року №9104/178902/12.

У вказаному рішенні суд досліджував
правовідносини позивача із тими ж
контрагентами щодо формування цін та
прийшов до висновку, що позивачем не
було допущено порушень рівня звичайних
цін.

Також слід звернути увагу на те, що
перевірка, яка проведена податковим
органом відповідно до якої складено
Акт від 27 серпня 2012 року № 3160/22-10/14032972
«Про результати планової виїзної
перевірки ТОВ "ТК"Пріор" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 1 квітня 2011
року по 31 березня 2012 року валютного та
іншого законодавства за період з 1
квітня 2011 року по 31 березня 2012 року»
включає в себе і питання нарахування та
повноти сплати податку на прибуток до
бюджету за цей же період.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що матеріалами справи
спростовуються висновки відповідача
щодо допущення позивачем вимог
податкового законодавства. Суд
апеляційної інстанції вважає, що
відповідачем не доведено, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни, відтак спірне податкове
повідомлення рішення належить
скасуванню.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта та приходить до переконання,
що такі є обґрунтованими та складають
підставу для скасування рішення суду
першої інстанції, останнім не надано
належної оцінки обставинам та доводам
позивача, які свідчать про
невідповідність висновків податкового
органу.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Тернопільська компанія "Пріор"
задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року у справі № 819/145/13-а скасувати та
прийняти нову якою позов задовольнити.

Визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 9 січня 2013 року про
донарахування суми платежу податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 598785 грн та визнати дії
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області
неправомірними.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.

Повний текст постанови складено 28
березня 2014 року