Справа № 2а/0570/6794/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/59790/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Краснолиманського міського центру
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття до
ОСОБА_4 про стягнення виплаченої
грошової допомоги по безробіттю за
касаційною скаргою Краснолиманського
міського центру зайнятості - робочий
орган виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 17 липня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

Краснолиманського міського центру
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття
звернувся до суду з адміністративним
позовом про стягнення з ОСОБА_4
отриманої допомоги по безробіттю.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17 липня 2012
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року залишено без змін постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року.

Позивач, Краснолиманський міський
центр зайнятості - робочий орган
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття не погодився з
постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17 липня 2012
року та ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05 вересня 2012 року і звернувся до
суду з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини:

08 грудня 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
Краснолиманського міського центру
зайнятості з заявою про вирішення
питання працевлаштування та надання
статусу безробітного з виплатою
допомоги по безробіттю.

Наказом директора Краснолиманського
міського ЦЗ від 15.12.2011 року відповідачу
з 15.12.2011 року надано статус
безробітного, призначено допомогу по
безробіттю та розпочато виплату
допомоги по безробіттю. Наказом від
03.03.2012 року припинено виплату
відповдачу допомоги по безробіттю, у
зв'язку з працевлаштуванням.

За результатами проведення
перевірки обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення
безробітному (яку було проведено вже
після працевлаштування ОСОБА_4),
складено акт № 22 від 05.04.2012 року,
згідно якого ОСОБА_4 перед зверненням
до центру зайнятості працювала у
Краснолиманському будівельно -
експлуатаційному управлінні ДП
«Донецька залізниця» за договорами
підряду з 07.02.2011 року по 28.02.2011 року та
з 02.03.2011 року по 15.03.2011 року, що
підтверджується довідкою зазначеного
підприємства від 02.04.2012 року № 684.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
дійшли висновку про необґрунтованість
позовних вимог, так як відповідач не
приховувала та не надавала неправдивих
відомостей до Центру зайнятості щодо
її зайнятості на час надання статусу
безробітного та виплаті допомоги.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України з
огляду на наступне.

Визначення осіб, які вважаються
безробітними надано в ст. 2 Закону
України «Про зайнятість населення»
відповідно до якої, безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу. Дана норма кореспондує з
положеннями викладеними п. 11 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
КМ України від 14 лютого 2007 р. № 219.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України
«Про зайнятість населення», громадяни,
які самостійно забезпечують себе
роботою, включаючи підприємців, осіб,
зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, відносяться до зайнятого
населення.

З наведених вище правових положень
випливає, що право на допомогу по
безробіттю мають виключно громадяни,
які визнані в установленому порядку
безробітними. При цьому, безробітними
вважаються ті громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку. Тобто для визнання
особи безробітною обов'язковим є
наявність двох умов, відсутність
роботи та заробітку.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_4 працювала в
Красноліманському
будівельно-монтажному
експлуатаційному управлінні за
договором підряду в лютому 2011 року з
07.02.2011 року по 28.02.2011 року та з 02.03.2011 року
по 15.03.2011 року і їй був нарахований
дохід у сумі 600,00 грн. за лютий 2011 року та
820,00 грн. за березень 2011 року. Тобто, на
час виплати коштів за договором
підряду не можна вважати відповідача
зайнятою особою.

Відповідно до ч. 3 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не приховувала та не
надавала неправдивих відомостей до
Центру зайнятості щодо зайнятості на
час надання статусу безробітного.

Відповідно до п. 6.2. Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Мінпраці, від 20.11.2000, № 307, допомога по
безробіттю призначається на підставі
особистої заяви безробітного, довідки
(довідок) про середню заробітну плату
(дохід) за останнім місцем (декількома
місцями) роботи чи служби, трудової
книжки, військового квитка, копії
цивільно-правового договору, за
пред'явленням, у разі наявності,
свідоцтва про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
паспорта або іншого документа, що
посвідчує особу.

Якщо під час одержання допомоги по
безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин за п.6.14 вказаного порядку.

Оскільки жодних доказів того, що
відповідач зловживала своїми правами
або умисно не виконувала свій обов'язок
щодо подання відповідних відомостей
які впливають на умови виплати їй
забезпечення та надання соціальних
послуг судами не встановлено, то суд
касаційної інстанції погоджується з
необґрунтованістю позовних вимог про
стягнення з ОСОБА_4 безпідставно
отриманої допомоги по безробіттю.

Суди першої та апеляційної інстанцій
правильно встановили обставини справи,
повно дослідили докази по справі та
ухвалили рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи викладені в касаційній скарзі
не спростовують висновків суду першої
та апеляційної інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішень відсутні.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень
норм матеріального і процесуального
права при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС
України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Краснолиманського
міського центру зайнятості - робочий
орган виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 17
липня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін