Справа № 826/15333/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Костенко Д.А.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів -
Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів та Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 28 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-люкс" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві про скасування
рішення про коригування митної
вартості №100250000/2013/600441/2 від 24.07.2013 року
№ 100250000/2013/600441/2, стягнення 94874,20 грн., -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Софіт -
Люкс» звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві про
скасування рішення про коригування
митної вартості №100250000/2013/600441/2 від
24.07.2013 року № 100250000/2013/600441/2, стягнення
94874,20 грн., в якому просив скасувати
рішення про коригування митної
вартості товару № 100250000/2013/600441/2 від
24.07.2013 року Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, стягнути з
Державного бюджету України на користь
позивача надмірно сплачених коштів у
розмірі: 94 874,20 грн., з яких: державного
мита - 18 245,04 грн., ПДВ - 76 629,16 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 листопада 2013 року адміністративний
позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів та Головним управлінням
Державної казначейської служби
України у м. Києві подано апеляційні
скарги, в яких просять скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 листопада 2013
року та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі. На думку апелянтів,
зазначену постанову суду прийнято з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційні скарги
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів та Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві - задовольнити
частково, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 листопада 2013 року - скасувати в
частині задоволених позовних вимог про
повернення Товариству з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс" надміру
сплачених сум податку на додану
вартість у розмірі 18205,51 грн. ПДВ та мита
у розмірі 4334,65 грн. з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві та прийняти в цій
частині нову про відмову у задоволенні
позову, в іншій частині постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що самостійне
коригування митної вартості товару,
заявленою ТОВ «Софіт - Люкс» було
здійснено посадовими особами митного
органу без урахування норм Митного
кодексу та Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 р. N
1766, адже позивачем було надано усі
необхідні документи для підтвердження
заявленої митної вартості,
відповідачем, натомість, не
обґрунтовано застосування шостого
(резервного) методу, окрім того, суд
вважає обгрунтованою позовну вимогу
про стягнення на користь позивача
надміру сплаченого ввізного мита та
ПДВ.

Колегія суддів частково погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено в суді першої
інстанції, на підставі контракту від
02.04.2012 року №SМА16 з Компанією "ZHEJIANG FIRSD
GROUP CO.LTD" (Китай) (Продавець) та
відповідно до інвойсу від 05.06.2013 року
№2012F037А29, позивачем придбано на умовах
FОВ-Нінгбо (Китай) товар (світлотехнічна
продукція), визначеного найменування,
асортименту, кількості та ціни, на
загальну вартість 35112,02 дол. США.

Даний товар подано до митного
оформлення згідно ВМД №100250000/2013/064644 від
24.07.2013 року та задекларовано його митну
вартість згідно із ст. 58 МК за першим
методом (за ціною договору) у
загальному розмірі 296316,66 грн. (37072,02 дол.
США), що складається з фактурної
вартості оцінюваного товару 280650,38 грн.
(35112,02 дол. США) і витрат на
транспортування 15666,28 грн. (1960 дол.США).

На підтвердження заявленої митної
вартості товару за ціною договору
декларант подав до митного оформлення:

- зовнішньоекономічний контракт і
додаткові угоди №1 від 18.02.2013 року, №2
від 19.07.2013 року до нього;

- інвойс від 05.06.2013 року №2012F037А29;

- пакувальний лист до інвойсу від 05.06.2013
року;

- коносамент (Bill of Lading) №ZENNLAQB323391 від
12.06.2013 року;

- міжнародну автомобільну накладну (CMR)
№1118 від 23.07.2013 року;

- рахунок-фактура про надання
транспортно-експедиційних послуг від
виконавця договору (контракту) про
транспортно-експедиційні послуги
№НК0713 від 19.06.2013 року;

- довідка про транспортні витрати від
10.07.2013 року;

- договір (контракт) про перевезення
№08/01/2013 від 08.01.2013 року.

Додатково декларантом були надані
прейскурант (прайс-лист) виробника
товару, розрахунок ціни (калькуляція),
висновок Житомирської
торгово-промислової палати від 23.07.2013
року №В-3916 про вартісні характеристики
товару, банківську виписку про те, що
передплата не здійснювалася.

Разом з тим, інспектором Київської
регіональної митниці Мостов'юк О.Л.
скориговано митну вартість товару на
рівні 47918,12 дол. США, про що прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів від 24.07.2013 року
№100250000/2013/600441/2.

Як зазначено в гр. 33 цього рішення, його
прийнято у зв'язку з тим, що митна
вартість не може бути визначена за
ціною договору, через те, що подані
документи містять неповну інформацію
про митну вартість. Так, відповідач
зазначив, що додатково надані
документи прийняті до уваги, але не
можуть бути підставою для
підтвердження митної вартості,
оскільки прайс-лист не містить
інформацію щодо адреси, телефонів або
сайту у мережі інтернет для контактів
покупців з фірмою-продавцем; в
експертному висновку зроблено
посилання на інформацію з мережі
інтернет із зазначенням сайтів, але при
перевірці сайтів відсутня інформація
про вартість і виробника товарів. Митна
вартість скоригована та ґрунтується на
митній вартості товару, митне
оформлення якого здійснено згідно з
ВМД від 29.06.2013 року №500060001/2013/26193.

Виходячи з визначеної відповідачем
митної вартості товару позивач подав
до митного оформлення нову ВМД від
24.07.2013 року №100250000/2013/064750, згідно з якою
проведено митне оформлення товару та
випущено у вільний обіг, а позивачем
сплачено ПДВ на 18205,51 грн. та мита на 4334,65
грн. більше, що підтверджується даними
гр. 47 "Подробиці розрахунків" вказаної
ВМД.

Вважаючи вказані дії контролюючого
органу протиправними, позивач
звернувся до суду.

Обговорюючи правомірність позовних
вимог, колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до статті 49 Митного Кодексу
України (далі - МК України), митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50
Митного Кодексу України).

Згідно із статтею 52 МК України,
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст.54 МК України передбачено,
що контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

У силу вимог пункту 1 частини 4 статті 54
Митного кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю за
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Відповідно до підпунктів 1.2, 1.9, 1.11
пункту 1 розділу 2 Порядку роботи
посадових осіб митного органу при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України (далі - Порядок), контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
митного контролю та митного оформлення
товарів здійснюється шляхом:

- порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено;

- порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з наявною у митного
органу інформацією про рівень цін на
такі товари або вартість прямих витрат
на їх виробництво, у тому числі
сировини, матеріалів та/або
комплектувальних виробів, які входять
до складу товарів;

- перевірки наявності необхідних для
підтвердження митної вартості
документів, визначених Порядком
декларування.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У силу вимог частини 3 статті 53 Митного
Кодексу України, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що у разі
потреби в наданні додаткових
документів посадова особа, що здійснює
контроль за правильністю визначення
митної вартості, у графі "Для відміток
митного органу" ДМВ (або у випадках,
коли вона не подавалась - на зворотному
боці Інформаційного аркуша митного
контролю товарів за ВМД /додаток 1 до
Порядку оформлення/ або на звороті
запиту /додаток 3 до Порядку
оформлення/) робить запис про
необхідність подання додаткових
документів відповідно до пункту 11
Порядку декларування, що підтверджують
митну вартість товарів, із складенням
переліку, зазначає дату і прізвище та
ставить свій підпис.

Окрім того, згідно пункту 4 вказаного
Порядку, у разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті
54 Митного кодексу України, митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

У свою чергу, якщо митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу, чи з порушенням інших
вимог Митного кодексу України, митний
орган відмовляє у прийнятті такої
митної декларації (частина 11 статті 264
Митного кодексу України).

У разі відмови у прийнятті митної
декларації посадовою особою митного
органу заповнюється картка відмови у
прийнятті митної декларації за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері фінансів.

Колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.

Так, відповідно до вищевказаної норми
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 року та 11.09.2012 року,
зокрема в останніх було зазначено: «за
умови не наведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
витребування цим органом переліку
документів, передбачених пунктом 11
Порядку №1766, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
суд дійшов правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості».

Так, як вбачається з матеріалів справи
та було встановлено судом першої
інстанції, позивачем (декларантом) під
час митного контролю й митного
оформлення товарів, що переміщуються
через митний кордон було надано
митному органу усі необхідні
документи, а саме:

- зовнішньоекономічний контракт і
додаткові угоди №1 від 18.02.2013 року, №2
від 19.07.2013 року до нього;

- інвойс від 05.06.2013 року №2012F037А29;

- пакувальний лист до інвойсу від 05.06.2013
року;

- коносамент (Bill of Lading) №ZENNLAQB323391 від
12.06.2013 року;

- міжнародну автомобільну накладну (CMR)
№1118 від 23.07.2013 року;

- рахунок-фактура про надання
транспортно-експедиційних послуг від
виконавця договору (контракту) про
транспортно-експедиційні послуги
№НК0713 від 19.06.2013 року;

- довідка про транспортні витрати від
10.07.2013 року;

- договір (контракт) про перевезення
№08/01/2013 від 08.01.2013 року.

Разом з тим, відповідач прийшов до
висновку про заниження митної вартості
імпортованої продукції, а тому
зобов'язав декларанта надати наступні
документи:

1)договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором 9угодою.
Контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів.

Як правомірно встановлено судом першої
інстанції, позивачем, на вимогу
контролюючого органу були надані
наступні документи:

1. виписка з бухгалтерської
документації;

2. копії сторінок каталогу
виробника;

3. калькуляція від виробника;

4. податкові накладні на такі ж
позиції, оформлені раніше.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що у
ході розгляду справи відповідач не
спростував дійсність поданих до
митного оформлення основних
документів, достовірність і
об'єктивність зазначених відомостей.
Відповідач не спростував контрактну
ціну оцінюваних товарів, об'єктивну
можливість і спроможність перевірити
згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 54 МК вартість
операції на підставі наданих позивачем
документів, а відповідно й рівень
митної вартості товарів за ціною
договору за правилами, визначеними у
ст. 58 МК.

Також, відповідач не довів суду
наявність передбачених ч. 3 чи ч. 4 ст. 53
МК підстав для витребування від
позивача (декларанта) додаткових
документів, а саме відповідач не
підтвердив належними доказами та
аргументованими доводами наявність у
поданих позивачем основних документах
розбіжностей, ознак підробки або
відсутність всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Щодо визначення відповідачем вартості
оцінюваного товару порівняно з
вартістю подібних (аналогічних)
товарів згідно з ВМД від 29.06.2013 року
№500060001/2013/26193, що є вищою за контрактну
ціну оцінюваних товарів, то сама по
собі різниця між вартістю подібних
(аналогічних) товарів не свідчить про
наявність порушень з боку декларанта і
не призводить до автоматичного
збільшення митної вартості товарів,
адже законодавство таких підстав прямо
не встановлює, тому не є перешкодою для
застосування першого методу
визначення митної вартості товару.

Разом з тим, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції щодо необхідності
задоволення позовної вимоги про
повернення Товариству з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс" надміру
сплачених сум податку на додану
вартість у розмірі 18205,51 грн. ПДВ та мита
у розмірі 4334,65 грн. з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення Київської
регіональної митниці про визначення
митної вартості товарів від 24.07.2013 року
№ 100250000/2013/600441/2 колегія суддів визнає
протиправність даного рішення, та,
відповідно, неправомірність
застосування митним органом шостого
(резервного) методу. Окрім того,
повноваження щодо визначення митної
вартості товарів належить саме до
компетенції митного органу.

Також, виходячи з аналізу положень
статей 53 - 57 Митного кодексу України
вбачається, що питання контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості, як і визначення методу
її обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органі, а
відтак встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, суд не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості.

Тобто, задоволення позову про
стягнення з Державного бюджету на
користь Товариства суми надмірно
сплаченого ПДВ та ввізного мита,
фактично призводить до визначення
судом митної вартості ввезеного ним
товару за першим методом, що виходить
за межі компетенції суду. Разом з тим,
повернення платникам податків митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких покладено
на митні органи здійснюється у порядку,
визначеному Державною митною службою
України та Державним казначейством
України.

Така правова позиція узгоджується з
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 17.12.13р. у
справі за позовом ПП «СПС» до
Харківської обласної митниці,
Головного управління Державного
казначейства України в Харківській
області, за участю прокурора
Київського району м. Харкова про
визнання протиправним і скасування
рішення, стягнення суми.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було не вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
невірну оцінку дослідженим доказам та
порушено норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційні скарги
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів та Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві - задовольнити
частково, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 листопада 2013 року - скасувати в
частині задоволеної позовної вимоги
про повернення Товариству з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс" надміру
сплачених сум податку на додану
вартість у розмірі 18205,51 грн. ПДВ та мита
у розмірі 4334,65 грн. з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві та прийняти в цій
частині нову, якою у задоволенні позову
відмовити, в іншій частині постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 28 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 71, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів та
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
- задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 листопада 2013
року - скасувати в частині задоволеної
позовної вимоги про повернення
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс" надміру
сплачених сум податку на додану
вартість у розмірі 18205,51 грн. ПДВ та мита
у розмірі 4334,65 грн. з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві та прийняти в цій
частині нову про відмову у задоволенні
позову.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 листопада 2013 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
О.Є. Пилипенко

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 01.04.2014 року.

Головуючий суддя

Пилипенко О.Є.

Судді:

Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.