Справа № 754/21137/13-а(2а/754/582/13)
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Мальченко О.В.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Троян
Н.М.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м.Києва
на постанову Деснянського районного
суду м.Києва від 23 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м.Києва
про визнання дій неправомірними та
зобов»язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року, позивач звернулася до
Деснянського районного суду м.Києва з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м.Києва
про визнання дій неправомірними та
зобов»язання вчинити дії. Свої позовні
вимоги мотивувала тим, що позивач з
03.09.1979 року по 01.09.1991 року працювала у
відділі культури м.Усть -Ілімска, яке
знаходиться у місцевості, що
відноситься до району Крайньої
Півночі. Позивач, 20.11.2013 року звернулась
до відповідача із заявою про
зарахування до її страхового стажу
період роботи з 03.09.1979 року по 01.09.1991
року у співвідношенні один рік за
півтора року в чому їй було
неправомірно відмовлено.

Постановою Деснянського районного
суду м.Києва від 23 грудня 2013 року позов
задоволено.

Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м.Києва, що
виразилися у відмові в проведенні
перерахунку пенсії.

Зобов»язано Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі
м.Києва здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_2 по стажу, а саме зарахувати
період роботи позивача в районах
Крайньої Півночі та місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі з 03.09.1979 року по 01.09.1991 року до
страхового стажу у співвідношенні один
рік за однин рік і шість місяців з 20.11.2013
року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження
отримує пенсію та перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м.Києва.

Позивач, 20.11.2013 року звернулась до
відповідача із заявою про проведення
перерахунку страхового стажу у
пільговому відношенні за період роботи
з 03.09.1979 року по 01.09.1991 року.

Листом від 25.11.2013 року позивачу було
відмовлено у проведенні зазначеного
перерахунку .

З матеріалів справи вбачається , що
11.10.2013 року Адміністрацією
муніципальної освіти «Усть-Ілімського
району» м.Усть-Ілімськ Іркутської
області видано довідку №01-01-24/4971 в якій
зазначено про те, що ОСОБА_2 в період з
03.09.1979 року по 01.09.1991 року працювала
директором Залізничної музичної школи
п.Железнодорожний Усть-Ілімського
району Іркутської області на підставі
трудового договору. Постановою Ради
Міністрів СРСР від 10.11.1967 р. №1029 (в
редакції постанови Ради Міністрів СРСР
від 03.01.1983 р. №12), Усть-Ілімський район
Іркутської області віднесений до
місцевостям, прирівняним до районів
Крайньої Півночі.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України, громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 46 Конституції України,
пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п.5 Прикінцевих
положень Закону України « Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» період роботи до 01.01.1991
року в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі колишнього СРСР ,
зараховується до страхового стажу в
порядку і на умовах , передбачених
законодавством, що діяло до 01.01.1991 року.

Постановою Ради Міністрів СРСР від
03.01.1983 р. №12 встановлено, що робота на
Крайній Півночі і у віддалених
місцевостях , прирівняних до районів
Крайньої Півночі , за період з 01 серпня
1945 року, а також робота на
підприємствах , установах ,
організаціях -, на працівників яких
були поширені пільги, встановлені для
працюючих на Крайній Півночі чи у
віддалених місцевостях , прирівняних
до районів Крайньої Півночі, за період
з дня поширення цих пільг до 01 березня
1960 р. зараховується до стажу в
подвійному розмірі при умові, якщо
працівник мав право на пільги,
встановлені для працюючих в цих
районах.

Робота в районах Крайньої Півночі і у
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, з 01 березня 1960 року
зараховується до стажу в полуторному
розмірі при умові , що працівник мав
право на пільги, встановлені ст.. 5 Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960
р. « Про впорядкування пільг для осіб,
які працюють в районах Крайньої
Півночі та місцевостях , прирівняних до
районів Крайньої Півночі» , яким
встановлено , що кожен рік роботи в
районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі зараховується за один
рік і шість місяців при обчисленні
стажу для отримання пенсії за віком .

Відповідно до абз. 3 п.5 Прикінцевих
положень Закону України « Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» , пільгове обчислення
страхового стажу провадиться на
підставі трудової книжки, або
письмового трудового договору, або
довідки, в яких зазначено період роботи
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі та користування
пільгами, передбаченими союзними
нормативно-правовими актами .

З матеріалів справи вбачається, що для
проведення перерахунку пенсії, позивач
надала відповідачу документи, що
підтверджують факт її роботи в період з
03.09.1979 року по 01.09.1991 року у місцевості,
що відноситься до району Крайньої
Півночі, а саме, трудову книжку, довідку
від 11.10.2013 року, архівні копії трудового
договору від 04.01.1980 року, 03.09.1982 року,
01.09.1985 року, 01.09.1988 року, в яких зазначено
про те, що на позивача розповсюджуються
пільги, передбачені Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. « Про
впорядкування пільг для осіб , які
працюють в районах Крайньої Півночі та
місцевостях , прирівняних до районів
Крайньої Півночі» .

Проаналізувавши встановлені по справі
обставини в їх сукупності, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про неправомірність відмови
відповідача у проведенні перерахунку
пенсії позивача через відсутність у
наданих позивачем трудових договорах
посилання на статтю 5 Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 р. «
Про впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі та
місцевостях , прирівняних до районів
Крайньої Півночі».

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин по
справі та вимог законодавства, не довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м.Києва - залишити
без задоволення, а постанову
Деснянського районного суду м.Києва
від 23 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 15
квітня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 10
квітня 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Твердохліб В.А.

Троян Н.М.