Справа № 817/380/14
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/380/14

02 квітня 2014 року 15год. 04хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Щербакова В. В. за участю секретаря
судового засідання Цвіркун О.О. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представники Красько І.Г.,
Красько Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 до Здолбунівська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів
у Рівненській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
- ФОП ОСОБА_4) звернувся до суду з
позовом до Здолбунівської об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №000221700
від 21.08.2013 року та № від 07.11.2013року.

Відповідно до положень ст. 55 КАС
України судом в ході розгляду справи
здійснено заміну Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції - відповідача у даній справі
на її правонаступника - Здолбунівську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в позові. В
обґрунтування позову зазначив, що
висновки податкового органу, які
викладені в акті перевірки та
покладені в основу оспорюваних
податкових повідомлень-рішень, не
відповідають фактичним обставинам
справи та ґрунтуються лише на
припущеннях перевіряючого. Пояснив
суду, що первинні бухгалтерські
документи та податкові документи, які
відображають господарські операції
ФОП ОСОБА_4 із ПП"ТВТ-Груп" та ПП"фірма
Магеллан" були вилучені
співробітниками податкової міліції у
жовтні 2011 року, про що позивачем було
повідомлено посадовій особі
відповідача при отриманні
відповідного запиту, про що в Акті
перевірки зазначено. Стверджував, що
ненадання позивачем таких первинних
документів не є доказом порушення
останнім вимог п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК
України в частині завищення
податкового кредиту по податку на
додану вартість на суму 17 366грн., в т.ч. у
березні 2011р.-1659грн., травні 2011р.-15707грн.;
п.177.1, п.177.2 ст.177, п.167.1 ст.167 ПК України у
результаті чого нараховано податок з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перівірявся на суму 13025грн., в т.ч. по
періодах-2011р.-13025грн. У зв'язку з чим
вважає висновки акта перевірки про
порушення ФОП ОСОБА_4 вимог Податкового
кодексу України необґрунтованими і
такими, що ґрунтуються на припущеннях
осіб, що здійснювали перевірку, а
податкові повідомлення-рішення №000221700
від 21.08.2013 року та № від 07.11.2013року
протиправними і такими, що підлягають
скасуванню, так як відповідачем не було
дотримано вимог п.44.6 ст.44 Податкового
кодексу України. З таких підстав просив
суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав суду письмові
заперечення на позовну заяву, позов не
визнав. В обґрунтування заперечень
пояснив суду, що за результатами
позапланової невиїзної документальної
перевірки позивача встановлено
порушення вимог п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198
ПК України в частині завищення
податкового кредиту по податку на
додану вартість на суму 17 366грн., в т.ч. у
березні 2011р.-1659грн., травні 2011р.-15707грн.;
п.177.1, п.177.2 ст.177, п.167.1 ст.167 ПК України у
результаті чого нараховано податок з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перівірявся на суму 13025грн., в т.ч. по
періодах-2011р.-13025грн. Даний висновок
податковим органом було зроблено на
підставі копій документів щодо
проведення взаєморозрахунків позивача
із ПП"ТВТ-Груп" та ПП"фірма Магеллан", а
саме видаткова накладна ПП «Магеллан»
№ 9 від 05.05.11р., №РН 10 від 19.05.11р.;
податкова накладна від 05.05.11р. № 9; ПН
від 19.05.11р. № 10; видаткова накладна ПП
«ТВТ Груп» № РН-000С01 від 05.03.11р.;
податкова накладна від 05.03.11р. № 1.
Договір купівлі-продажу від 01.05.2011р. між
ПП «Фірма Магеллан» та ПП ОСОБА_4 (
отриманих листом від 05.03.2013р. за №
359/10/09-00/21 від УПМ ДПС у Хмельницькій
області ( вх.№ 53/7 від 12.03.13р.) Також,
вказує, що Вироком Рівненського
міського суду від 07.05.2013 року справа
№1715/4848/12 встановлено факт фіктивного
підприємництва ряд суб"єктів
господарювання-юридичних осіб, в т.ч.
ПП"ТВТ-Груп" та ПП"фірма Магеллан", одним
із контрагентів зазначених фірм, яким
незаконно формувався податковий
кредит та валові витрати був ПП ОСОБА_4
З таких підстав просив суд в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю

Заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, оцінивши в сукупності докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено.

На виконання постанови старшого
слідчого з ОВС СВ ДПС у Рівненській
області від 20.06.2012р., винесеної по
матеріалам кримінальної справи №
82/1084-11 про призначення позапланової
документальної перевірки, на підставі
наказу відповідача від 16.07.2013р. №44 була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_4 щодо
обчислення достовірності
задекларованих та повноти сплачених
обов'язкових платежів при
взаємовідносинах з ПП «ТВТ Груп» за
період з 01.11.2010р. по 31.05.2012р., ПП «Фірма
Магеллан» за період з 01.04.2011р. по 31.05.2012р.

За результатами вказаної перевірки ФОП
ОСОБА_4 відповідачем складено акт
№206/17- від 01.08.2013р. (далі Акт
перевірки).

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- № від 21.08.2013р., яке
встановлює для ОСОБА_4 грошове
зобов'язання за податком на доходи
фізичних осіб за результатами річного
декларування у сумі 16 281,25 грн.: 13025 грн. -
за основним платежем, 3256,25 - штрафні
санкції;

- № від 21.08.2013р., яке
встановлює для ОСОБА_4 грошове
зобов'язання за податком на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у сумі 26049 грн.:
17366 грн. - за основним платежем, 8683 -
штрафні санкції;

В ході адміністративного оскарження
рішенням ГУ Міндоходів у Рівненській
області про результати розгляду
скарги від 29.10.2013р. за вих. № 607/14/10-210/258,
яким оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 21.08.2013р. №
залишено без змін, а податкове
повідомлення-рішення від 21.08.2013р. №
скасоване в частині застосованих
штрафних санкцій в розмірі 8682грн., в
іншій залишено без змін.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 05.12.2013 року залишено без
змін податкові повідомлення-рішення
Здолбунівської ОДПІ від 21.08.2013 року №
, № (з урахуванням рішення
ГУ Міндоходів у Рівненській області
29.10.2013р. за вих. № 607/14/10-210/258 про
результати розгляду первинної скарги),
а повторну скаргу позивача-без
задоволення.

В подальшому на адресу позивача було
направлено два податкових
повідомлення-рішення:

- № від 07.11.2013р., яке
встановлює для ОСОБА_4 грошове
зобов'язання за податком на доходи
фізичних осіб за результатами річного
декларування у сумі 16 281,25 грн.: 13025 грн. -
за основним платежем, 3256,25 - штрафні
санкції, яке було відкликане на
підставі рішення про відкликання
податкового - повідомлення рішення №
5684/17-07 від 29.11.2013р.;

- № від 07.11.2013р., яке
встановлює для ОСОБА_4 грошове
зобов'язання за податком на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у сумі 17 367,00 грн.:
17366 грн. - за основним платежем, 1 грн. -
штрафні санкції.

Не погодившись з вказаними податковими
повідомленнями-рішеннями ФОП ОСОБА_4
звернувся до ГУ Міндоходів у
Рівненській області із скаргою на
вказані рішення.

На адресу ФОП ОСОБА_4 було направлено
рішення ГУ Міндоходів у Рівненській
області про результати розгляду скарги
від 11.12.2013р. за вих. № 7527/14/10-210/323, яким
скаргу ФОП ОСОБА_4 залишено без
розгляду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з
наступного.

П. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-ІУ із змінами та
доповненнями, встановлено, що платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами.

Згідно з п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі
якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам органу
державної податкової служби, які
проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Як встановлено в судовому засіданні,
07.11.2012 року № 4877/17-07 надіслано запит ПП
ОСОБА_4 щодо надання інформації та
копій відповідних документів, що
стосуються взаємовідносин з ПП «Фірма
Магеллан» та ПП «ТВТ Груп». 12.11.2012р. (
вх.№ 3140-я/10 від 13.11.12р.) отримано лист від
ПП ОСОБА_4 про вилучення запитуваних
документів капітаном міліції
Новіковим Р.К. Протокол виїмки
втрачений.

19.11.2012 року № 5023/17-07 був надісланий
запит старшому слідчому з ОВС СВ ДПС в
Рівненській області Новікову Р.К. про
надання копій вищевказаних документів
або забезпечити доступ до них.

20.12.12р. № 25152/7-09-00 ( вх. № 2459/8 від 29.12.12р.)
надійшов лист від Старшого слідчого з
ОВС СВ ДПС у Рівненській області
Новікова Р.К. про те, що вказані
документи були виділені з кримінальної
справи та направлені в СВ ДПС у
Хмельницькій області.

20.12.2012р. № 5393/17-05 надіслано лист до УПМ
ДПС у Хмельницькій області про надання
копій вилучених документів або
забезпечення доступу до них.

05.03.2013р. за № 359/10/09-00/21 від УПМ ДПС у
Хмельницькій області ( вх.№ 53/7 від
12.03.13р.) надійшли копії документів щодо
проведення взаєморозрахунків ПП
ОСОБА_4 з ПП «Фірма Магеллан» та ПП «ТВТ
Груп», а саме: видаткова накладна ПП
«Магеллан» № 9 від 05.05.11р., №РН 10 від
19.05.11р.; податкова накладна від 05.05.11р. №
9; ПН від 19.05.11р. № 10; видаткова накладна
ПП «ТВТ Груп» № РН-000С01 від 05.03.11р.;
податкова накладна від 05.03.11р. № 1.
Договір купівлі-продажу від 01.05.2011р. між
ПП «Фірма Магеллан» та ПП ОСОБА_4.

Враховуючи наведене, достовірно
встановлено, що перевірка позивача
проводилась згідно вилучених
первинних документів, які були надані
для перевірки УПМ ДПС у Хмельницькій
області.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Вироком
Рівненського міського суду від 07
травня 2013 року (справа №1715/4848/12) ОСОБА_7
визнано винним у вчиненні злочинів
передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.205 КК
України.

Як зазначається у вказаному Вироку,
ОСОБА_7 вчинив фіктивне підприємництво
ПП «Фірма Магеллан» та ПП «ТВТ Груп», що
заподіяло матеріальну шкоду державі у
вигляді несплати податків. Вказані дії
ОСОБА_7 дали можливість незаконно
сформувати і задекларувати за період
липня-жовтня 2011року податковий кредит
з ПДВ ПП ОСОБА_4 у сумі 659 854грн.

Відповідно до ст. 42 Господарського
кодексу України визначено, що
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Згідно з ч.2 ст.30 Цивільного кодексу
України цивільною дієздатністю
фізичної особи є її здатність своїми
діями набувати для себе цивільних прав
і самостійно їх здійснювати, а також
нести відповідальність у разі їх
невиконання.

Юридична особа здатна мати такі ж
цивільні права та обов'язки (цивільну
правоздатність), як і фізична особа,
крім тих, які за своєю природою можуть
належати лише людині (ст.91 Цивільного
кодексу).

Статтею 92 ЦК України (Цивільна
дієздатність юридичної особи)
встановлено, що юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону.

Вказана підстава, відповідно до ст.234 ЦК
України є безумовною підставою для
визнання вказаного правочину
недійсним, адже відповідно до ст.42
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку
(відповідно до ст.1 Закону України "Про
підприємництво", підприємництво - це
безпосередня самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність по
виробництву продукції, виконанню
робіт, наданню послуг з метою отримання
прибутку, яка здійснюється фізичними
та юридичними особами, зареєстрованими
як суб'єкти підприємницької діяльності
у порядку, встановленому
законодавством).

Відповідно до п. 4 прикінцевих положень
Цивільного Кодексу України, до
господарських відносин, що виникли до
набрання чинності відповідними
положеннями Цивільного Кодексу
України, зазначені положення
застосовуються щодо тих прав і
обов'язків, які продовжують існувати
або виникли після набрання чинності
цими положеннями.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК
України).

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. При цьому
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому (ст.656
ЦК України).

За ст.662 ЦК України продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.658 ЦК України, право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Моментом виконання обов'язку продавця
щодо передачі товару згідно ст.664 ЦК
України є: вручення товару покупцеві,
якщо договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.1. ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно п.2. ст. 215 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

Відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Нікчемний
правочин є недійсним в силу закону, а
тому також не створює інших наслідків,
крім тих, що пов'язані із його
недійсністю.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що господарські відносини між
позивачем та ПП «Фірма Магеллан» та ПП
«ТВТ Груп» не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №
996-ХІV (із змінами та доповненнями)
зазначено, що сфера дії Закону
поширюється на всіх юридичних осіб
створених відповідно до законодавства
України, незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону
України, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №
996-ХІV (із змінами та доповненнями)
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції

Згідно з п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 р. № 88, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 р. за № 168/704, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №
996-ХІV (із змінами та доповненнями).

Положення статі 17 Господарського
кодексу України передбачає, що система
оподаткування в Україні, податки і
збори встановлюються виключно
законами України. Система
оподаткування будується за принципами
економічної доцільності, соціальної
справедливості, поєднання інтересів
суспільства, держави, територіальних
громад, суб'єктів господарювання та
громадян. Система оподаткування в
Україні повинна передбачати граничні
розміри податків і зборів, які можуть
справлятись з суб'єктів
господарювання. При цьому податки та
інші обов'язкові платежі, що відповідно
до закону включаються до ціни товарів
(робіт, послуг) або відносяться на їх
собівартість, сплачуються суб'єктами
господарювання незалежно від
результатів їх господарської
діяльності

Статтею 67 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки та збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Як встановлено судом, первинні
документи позивача виписані з
порушенням законодавства, а
відповідно, позивачем не було належним
чином визначено податкового
зобов'язання по правовідносинах
контрагентів із ним для сплати до
державного бюджету.

Згідно правової позиції Верховного
Суду України, викладеній в постанові
від 26 вересня 2006 року, правочин, який
вчинено з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства,
водночас суперечить моральним засадам
суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч.
2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Це означає, що в результаті виконання
сторонами нікчемного правочину не
можуть виникати як податкові
зобов'язання, так і податковий кредит з
податку на додану вартість, а
відповідно і не виникає підстав для
віднесення відповідних коштів до
валових витрат.

Також, згідно позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної оглядовому листі від 06.07.2009
р. № 982/13/13-09 та доведеної до
адміністративних судів України з метою
інформування і врахування під час
розгляду справ за участю органів
державної податкової служби, -
правильність формування платником
податків валових витрат та податкового
кредиту вимагає наявності зв'язку
витрат платника податків на придбання
послуг з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податку отримати користь від
придбаних послуг. За відсутності ж
останнього, відсутні підстави для
зменшення бази оподаткування податком
на прибуток та податком на додану
вартість за рахунок валових витрат та
податкового кредиту.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України №
742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам
належить звертати особливу увагу на
дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб або податкового кредиту
з податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, рух активів у
процесі здійснення господарської
операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-то: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Вищенаведене дає підстави вважати про
правомірність прийнятого податкового
повідомлення-рішення №
від 07.11.2013р., яке встановлює для
ОСОБА_4 грошове зобов'язання за
податком на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) у сумі 17 367,00 грн.: 17366 грн. - за
основним платежем, 1 грн. - штрафні
санкції.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 21.08.2013р., суд зазначає
наступне.

На підставі пункту 123.1 стати 123
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VІ із змінами та
доповненнями, застосовано до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 за 2011 рік
штрафну (фінансову) санкцію по податку
на доходи фізичних осіб 3256,25грн. у
розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання.

Пунктом 7 підрозділу 10 Розділу XX
Податкового кодексу України
передбачено штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період з 1 січня по 30 червня 2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення. Даним
пунктом чітко визначено "за період",
тобто передбачений проміжок часу,
з яким пов"язується виникнення, зміну
і припинення відповідних
правовідносин, виконання зобов"язань.

Отже, штрафна санкція у розмірі не
більше 1 гривні застосовується
виключно за вчинене за період з 1 січня
по 30 червня 2011 року будь-яке порушення
податкового законодавства.

На підставі пункту 7 підрозділу 10
Розділу XX Податкового кодексу України
02.12.2010р. №2755-VІ із змінами та
доповненнями, слід застосувати до
фізичної особи підприємця ОСОБА_4
штрафну(фінансову) санкцію по податку
на доходи фізичних осіб в розмірі 1 грн.
від визначеного податкового
зобов"язання за період з 1 січня по 30
червня 2011 року

Відтак, не врахувавши вимоги пункту 7
підрозділу 10 Розділу XX Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, із
змінами та доповненнями, податковим
органом не правомірно застосована
штрафна (фінансова) санкція по податку
на доходи фізичних осіб в сумі 3256,25 грн.
від визначеного податкового
зобов'язання 13025грн з податку на
доходи фізичних осіб за 2011 року.

В свою чергу, суд першої інстанції не
уповноважений вирішувати питання про
накладення на позивача штрафу у новому
розмірі, оскільки не може підміняти
державний орган, рішення якого
оскаржується, приймаючи замість
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб"єкта владних
повноважень.

Вказане питання має бути повторно
вирішене відповідачем, як
уповноваженим органом, у встановленому
законом порядку.

А тому, з огляду на вищезазначені
обставини справи, суд дійшов висновку
про протиправність та скасування
податкового повідомлення - рішення
відповідача за № від 21.08.2013 року,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб за результатами річного
декларування в частині застосування
штрафних санкцій в розмірі 3256,25 грн.
Щодо нарахування основного платежу в
сумі 13025грн. суд вважає рішення
податкового органу правомірним.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача підлягають до часткового
задоволення. Розподіл судових витрат
здійснено відповідно до ст. 94 КАС
України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Острозького відділення Здолбунівської
ОДПІ № від 21.08.2013 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб за
результатами річного декларування в
частині застосування штрафних санкцій
в розмірі 3256,25 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (ід. номер НОМЕР_5) на користь
Державного бюджету України частину
несплаченого судового збору у розмірі
1626,61 грн. (одна тисяча шістсот двадцять
шість грн. 61 коп.).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Щербаков
В. В.