Справа № 2а-3755/10/1570
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/49186/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної податкової адміністрації в
Одеській області

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2011
року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 липня 2011
року

у справі № 2а-3755/10/1570

за позовом Державної податкової
адміністрації в Одеській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення фінансових санкцій з
конфіскацією грального обладнання, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова адміністрація в
Одеській області (далі - ДПА в Одеській
області; позивач) звернулась до суду з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; відповідач), в
якому просила стягнути з відповідача
фінансову санкцію у вигляді штрафу в
розмірі 6 952 000,00 грн. з конфіскацією
грального обладнання та з
перерахуванням до Державного бюджету
України прибутку від проведення
азартної гри в розмірі 400,00 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 лютого
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 липня 2011
року, в задоволенні позовних вимог
відмолено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі, позивач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПА в
Одеській області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 21
лютого 2011 року, ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 13 липня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити
адміністративний позов у повному
обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 21 жовтня 2009 року
співробітниками СДСБЕЗ Приморського
РВ ОМУ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області проведено перевірку
інтерактивного клубу «Е», в якому
проводить господарську діяльність
ФОП ОСОБА_3, на предмет
провадження діяльності, направленої на
організацію та проведення азартних
ігор, за результатами якої складено
протокол огляду.

В ході проведення огляду зазначеного
об'єкта встановлено порушення
відповідачем вимог Закону України від
15 травня 2009 року № 1334-VI «Про заборону
грального бізнесу в Україні» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
1334-VI) з огляду на надання платних послуг
з організації та проведення азартних
ігор на персональних комп'ютерах з
можливістю отримати грошовий виграш.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог повністю, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку про
недоведеність позивачем факту
порушення відповідачем вимог Закону №
1334-VI в частині надання платних послуг з
організації та проведення азартних
ігор.

Проте, із вказаними доводами
погодитись не можна, зважаючи на таке.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 1
Закону № 1334-VI гральним бізнесом є
діяльність з організації та проведення
азартних ігор у казино, на гральних
автоматах, у букмекерських конторах та
в електронному (віртуальному) казино,
що здійснюють організатори азартних
ігор з метою отримання прибутку;
азартною грою є будь-яка гра, умовою
участі в якій є внесення гравцем
ставки, що дає змогу отримати виграш
(приз), і результат якої повністю або
частково залежить від випадковості.

Відповідно до статті 2 Закону № 1334-VI в
Україні забороняється гральний бізнес
та участь в азартних іграх.

Статтею 3 Закону № 1334-VI передбачено, що
до суб'єктів господарювання, які
організовують і проводять на території
України азартні ігри, застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу у
розмірі вісім тисяч мінімальних
заробітних плат з конфіскацією
грального обладнання, а прибуток
(дохід) від проведення такої азартної
гри підлягає перерахуванню до
Державного бюджету України.

Застосування санкцій, зазначених у
частині першій цієї статті,
здійснюється за рішенням суду,
ухваленого за позовом органів
державної податкової служби.

Таким чином, для кваліфікації
діяльності суб'єкта підприємницької
діяльності як грального бізнесу
необхідна наявність одночасно трьох
обов'язкових умов, а саме -
діяльність з організації та проведення
азартних ігор; здійснення такої
діяльності організаторами азартних
ігор-суб'єктами підприємницької
діяльності; метою такої діяльності є
отримання прибутку.

В даному разі наявність усіх
зазначених складових розглядуваного
правопорушення підтверджується
доказами, які містяться в матеріалах
справи та які, на переконання колегії
суддів, помилково відхилені
попередніми судовими інстанціями.

Так, відповідно до наданих пояснень
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтерактивному
клубі на момент проведення перевірки
знаходилось двоє гравців, які
отримували послуги з азартної гри на
персональних комп'ютерах.

Вказане підтверджується і поясненням
ОСОБА_6, який повідомив, що в клубі за
адресою: АДРЕСА_1, йому надано послугу з
азартної гри на суму в розмірі 400,00 грн.,
за результатами якої виграшу ОСОБА_6 не
отримано, що свідчить про одержання
відповідачем прибутку від проведеної
азартної гри.

Факт отримання підприємцем прибутку в
результаті провадження діяльності у
сфері грального бізнесу
підтверджується також наявним в
матеріалах справи покупюрним звітом
грошових коштів, які знаходяться в
касі, складеним ФОП
ОСОБА_3 21 жовтня 2009 року власноруч.

При цьому постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи,
наявністю якої суди першої та
апеляційної інстанцій мотивують
прийняті у справі рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, не є тією
обставиною, з якою Кодекс
адміністративного судочинства України
пов'язує звільнення сторони процесу
від доказування. Постанова про
порушення кримінальної справи або
вирок у ній не є виключною умовою для
застосування до суб'єкта
підприємницької діяльності
відповідальності, передбаченої
частиною 1 статті 3 Закону № 1334-VI.

А відтак, судові інстанції
безпідставно обмежили коло доказів,
якими мають бути підтверджені заявлені
податковим органом позовні вимоги,
лише фактами, що отримали належне
процесуальне закріплення у
кримінальному процесі, а також не
врахували положення частини 1 статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до яких доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За змістом частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає позовні вимоги ДПА в Одеській
області про стягнення з ФОП ОСОБА_3
фінансових санкцій, пов'язаних із
забороною організації і проведення
азартних ігор на території України, у
вигляді штрафу в розмірі 6 952 000,00 грн. з
перерахуванням до Державного бюджету
України прибутку від проведення
азартної гри в розмірі 400,00 грн. такими,
що підлягають задоволенню.

Водночас слід враховувати, що
санкція у вигляді конфіскації
грального обладнання полягає в
примусовому позбавленні суб'єкта
правопорушення права власності на таке
обладнання. А відтак, за
правопорушення, вчинене однією особою,
не може притягатись до
відповідальності інша особа.
Відповідно, конфіскованим може бути
лише те гральне обладнання, яке
належить на праві власності суб'єкту
правопорушення.

Враховуючи наведене, не підлягає
конфіскації на підставі частини 1
статті 3 Закону № 1334-VI гральне
обладнання, яке, хоча і використане
суб'єктом підприємницької діяльності
під час вчинення ним порушення
заборони на ведення грального бізнесу
в Україні, але при цьому належить на
праві власності іншій особі.

Відтак для правильного вирішення
питання щодо конфіскації грального
обладнання необхідно встановити факт
приналежності відповідного обладнання
(дев'яти комп'ютерів) на праві власності
саме ФОП ОСОБА_3

Згідно із статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

При цьому відповідно до частини 2
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України законним
вважається рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

За наведених обставин, порушення
судами норм матеріального та
процесуального права є підставою для
скасування постановлених у справі
судових рішень та прийняття нової
постанови про задоволення позову в
частині стягнення з ФОП ОСОБА_3
фінансових санкцій, пов'язаних із
забороною організації і проведення
азартних ігор на території України, у
вигляді штрафу в розмірі
6 952 000,00 грн. з перерахуванням до
Державного бюджету України прибутку
від проведення азартної гри в розмірі
400,00 грн., а в решті справу слід
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової адміністрації в Одеській
області задовольнити частково.

Скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
21 лютого 2011 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 липня 2011
року.

Прийняти у справі нову постанову,
якою задовольнити позов в частині
стягнення з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 фінансових санкцій, пов'язаних
із забороною організації і проведення
азартних ігор на території України, у
вигляді штрафу в розмірі 6 952 000,00 грн. з
перерахуванням до Державного бюджету
України прибутку від проведення
азартної гри в розмірі 400,00 грн.

В решті справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.