Справа № 2а-8026/10/2670
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/29406/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Служби
безпеки України на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.09.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.04.2011

у справі № 2а-8026/10/2670

за позовом Служби безпеки України

до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва

Державної податкової
інспекції у Деснянському районі м.
Києва

Головного управління
Державного казначейства України в м.
Києві

про скасування податкових
повідомлень-рішень та акту від 24.02.2010

ВСТАНОВИВ:

Служба безпеки України звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва, Державної податкової
інспекції у Деснянському районі м.
Києва, Головного управління Державного
казначейства України в м. Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень та акту від 24.02.2010.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.09.2010 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.04.2011
постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.09.2010 залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
позивач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, Державною податковою
інспекцією у Деснянському районі м.
Києва прийнято податкові
повідомлення-рішення від 26.06.2009 №
/0, № /0, № /0, від 22.07.2009 №
/0, від 26.08.2009 № /0, від 29.10.2009 №
/0, від 24.12.2009№ /0, № 5/0,
яким нараховані штрафні санкції за
несплату узгодженої суми податкового
зобов'язання з орендної плати за
земельну ділянку комунальної
власності протягом граничних строків,
визначених законом.

Таке порушення зафіксовано
відповідачем в акті документальної
невиїзної (камеральної) перевірки
позивача з питань своєчасності сплати
податків і зборів до бюджету,
відображених в податкових деклараціях
орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності за
2009 рік.

Виходячи з вимог ст. 14, ст. 20 Закону
України «Про систему оподаткування»
від 25.06.1991 орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності належить до
загальнодержавних податків, зборів
(обов'язкових платежів), контроль за
правильністю та своєчасністю
справляння яких здійснюється
державними податковими органами та
іншими державними органами в межах
повноважень, визначених законами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону
України «Про систему оподаткування»
платник податків зобов'язаний
сплачувати належні суми податків і
зборів (обов'язкових платежів) у
встановлені законом терміни.

Статтею 26 Закону України «Про плату
за землю» від 03.07.1992 передбачено, що
платники податку за порушення норм
цього Закону несуть відповідальність,
передбачену Земельним Кодексом
України та законами України.

Законом України з питань
оподаткування, який встановлював
порядок погашення зобов'язань
юридичних та фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів, включаючи
нарахування та сплату пені, штрафних
санкцій, що застосовуються до
платників податків контролюючими
органами, на час виникнення спірних
відносин був Закон України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 № 2181-ІІІ .

Статтею 17 Закону № Закон України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
передбачена відповідальність за
порушення податкового законодавства,
яка поширюється в тому числі і на
платника такого податку як плата за
землю (орендна плата за земельні
ділянки комунальної та державної
власності).

Тому, застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій на
підставі п. 17.1 ст. 17 Закон України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»є
правильним.

Щодо посилань позивача, викладених
в касаційній скарзі, на необхідність
застосування до спірних правовідносин
положень ч. 5 ст. 3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва», відповідно до яких
суб'єкти господарської діяльності, що
здійснюють будівництво (забудовники),
мають право на відстрочення внесків до
цільових фондів місцевих бюджетів, суд
касаційної інстанції зазначає таке.

Наведена норма передбачає право
суб'єктів господарської діяльності, що
здійснюють будівництво (забудовники),
на відстрочення внесків до цільових
фондів місцевих бюджетів. Водночас,
таке право могло бути реалізовано
зазначеними суб'єктами в порядку,
передбаченому вказаною нормою Закону.

Так, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» від 25.12.2008 передбачено, що
підставою для відстрочення платежів та
відрахувань є письмова заява суб'єкта
господарської діяльності, що здійснює
житлове будівництво, до органів, які
здійснюють облік та адміністрування
відповідних платежів та відрахувань.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Служба безпеки України не
подавала до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі м.
Києва та Державної податкової
інспекції у Солом'янської районі м.
Києва письмової заяви для відстрочення
платежів з оренди земельної ділянки
комунальної власності, тому сплата
таких платежів не відстрочувалась.
Відповідно, позивач зобов'язаний був
сплатити суму плати за землю (орендної
плати за земельну ділянку комунальної
власності), самостійно узгодженої в
податкових деклараціях, у встановлений
законом строк. У разі несвоєчасної
сплати орендної плати за земельну
ділянку комунальної власності, яка
належить до загальнодержавних
податків, зборів (обов'язкових
платежів), має нести відповідальність,
передбачену Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
незалежно від причин несвоєчасної
сплати, адже іншого законами з питань
оподаткування не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Служби безпеки України на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23.09.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.04.2011 у
справі № 2а-8026/10/2670 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Служби безпеки
України відхилити.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.09.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.04.2011 у справі № 2а-8026/10/2670
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко