Справа № 2а-1870/3733/11
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/53853/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 06 липня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року Управління
Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми
звернулося до суду з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, у
якому просило стягнути з відповідача
на користь позивача заборгованість за
2010 рік в сумі 1756,80 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 06 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2011 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ФОП ОСОБА_3 звернулася
з касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та закрити
провадження у справі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована
як фізична особа-підприємець та як
платник страхових внесків в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Ковпаківському районі м. Суми.

Відповідно до поданого
відповідачем річного звіту за 2010 рік,
ним самостійно були нараховані
страхові внески в сумі 1828,80 грн., які не
були сплачені в строки, а саме: до 1
квітня 2011 року. Часткова сплата складає
72 грн.

Згідно статті 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин),
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для позивача є
квартал.

Законом України "Про внесення змін до
Законів України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 08 липня 2010 року №2461-VI
підпункт 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» викладено в
такій редакції: "Фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески".

Вказаний Закон України «Про внесення
змін до Законів України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та відповідно вказані
зміни до підпункту 4 пункту 8 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» набрали
чинності 17 липня 2010 року.

До 17 липня 2010 року діяла редакція
підпункту 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відповідно до
якої фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
придбання спеціального торгового
патенту), та члени сімей зазначених
фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачували страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом у фіксованому розмірі.

Таким чином, згідно з наведеними
положеннями Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» позивач зобов'язаний
сплачувати страхові внески до
Пенсійного фонду у загальному порядку,
незважаючи на те, що він у спірний
період перебував на спрощеній системі
оподаткування.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач, як фізична особа -
підприємець, яка обрала особливий
спосіб оподаткування, в спірний період
страхові внески до Пенсійного фонду
України сплатив не в повному обсязі.

Таким чином, донарахування страхових
внесків проведено відповідачем з
дотриманням Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року №21-1.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують..

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 06 липня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: