Справа № 802/616/14-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 квітня 2014 р.
Справа № 802/616/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Воробйової Інни Анатоліївни,
розглянувши у порядку письмового
провадження матеріали справи за
позовом управління Пенсійного фонду
України в місті Вінниці до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в місті
Вінниці про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
заборгованості зі сплати єдиного
внеску в сумі 9776,75 грн.

Позов мотивований тим, що за
відповідачем рахується заборгованість
зі сплати єдиного внеску в сумі 9776,75
грн. Вказану суму заборгованості
відповідач у добровільному порядку не
сплачує, в зв'язку з чим поданий даний
адміністративний позов.

Позивач в судове засідання не з'явився,
надавши заяву про розгляд справи в
порядку письмового провадження.
Одночасно зазначивши, що позовні
вимоги підтримує у повному обсязі
(вх.№7085 від 11.04.2014 р.).

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Про дату, час та місце
судового засідання повідомлявся
завчасно та належним чином шляхом
направлення повісток за адресою
реєстрації відповідача, проте, конверт
повернувся з відміткою поштового
відділення зв'язку: "за зазначеною
адресою не проживає".

Частиною 6 статті 128 КАС України
передбачено, що якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод у
розгляді справи та потреби у виклику
свідків чи експерта, суд вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження. При цьому,
відповідно до положень статті 41 КАС
України технічна фіксація судового
процесу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, та
додатково надані докази, суд встановив
наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначає Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 вказаного
Закону передбачено, що платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрований в управлінні
Пенсійного фонду України в місті
Вінниці як платник єдиного внеску з
30.05.2000 р.

Згідно з пунктами 1, 4 частини 2 статті 6
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

В силу частини 4 статті 25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (в редакції
чинній на момент фонрування та
направлення відповідачу вимоги)
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного
фонду в порядку, встановленому
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сферах трудових
відносин, соціального захисту
населення.

У разі якщо згоди з органом
Пенсійного фонду не досягнуто, платник
єдиного внеску зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
робочих днів з дня надходження рішення
відповідного органу Пенсійного фонду
або оскаржити вимогу до органу
Пенсійного фонду вищого рівня чи в
судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих
днів з дня надходження узгодженої
вимоги, територіальний орган
Пенсійного фонду надсилає в порядку,
встановленому законом, до підрозділу
державної виконавчої служби вимогу про
сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці шостому
цієї частини, територіальний орган
Пенсійного фонду також має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення недоїмки. При цьому заходи
досудового врегулювання спорів,
передбачені законом, не
застосовуються.

Таким чином, органи пенсійного фонду у
питанні щодо стягнення недоїмки мають
альтернативне право або направити
вимогу про її сплату до відповідного
підрозділу державної виконавчої
служби, або звернутися до суду.

Судом встановлено, що управлінням
Пенсійного фонду України в місті
Вінниці сформовано вимоги №Ф-2448 від
17.04.2013 р. про сплату недоїмки в сумі 8582,72
грн. та №Ф-575 від 22.04.2013 р. на суму 1194,03
грн. Дані вимоги направлені ОСОБА_1,
однак у визначені законом строки
відповідач заборгованість не погасив.
Тому, з метою стягнення наявної
заборгованості УПФУ у м.Вінниці
надіслало зазначені вимоги до
Вишенського відділу Державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції.

Однак, постановами ВП №38852620 та ВП
№38890146 від 26.12.2013 р. виконавчі документи
(вимога про сплату боргу №Ф-575 від 22.04.2013
р. та №Ф-2448 від 17.04.2013 р.) на підставі
пункту 2 частини 1 статті 47 Закону
України "Про виконавче провадження" -
повернуті стягувачу. Після чого
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Разом з тим, частиною 5 статті 47 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав, передбачених цією статтею,
не позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

Так, у постановах про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
26.12.2013 р. зазначено, про те, що
виконавчий документ може бути повторно
пред"явлений для виконання в строк до
26.12.2013 р., однак даним правом позивач не
скористався.

Таким чином, управління Пенсійного
фонду в місті Вінниці направляючи
вимоги для примусового виконання до
органів ДВС, реалізувало одну із двох
альтернативних можливостей стягнення
недоїмки. Тому, звернення з даним
позовом до суду про стягнення з ФОП
ОСОБА_1 заборгованості є недопустимим.

Аналогічна позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
03.10.2013 р.

Положеннями частини 1 статті 244-2 КАС
України передбачено, що рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначені норми права,
та для всіх судів України. Суди
зобов'язанні привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Відповідно до положень, закріплених
статтею 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

За сукупністю наведених обставин,
враховуючи, що позивач направив вимогу
до виконавчої служби на примусове
виконання, тобто реалізував одну з двох
альтернативних можливостей,
передбачених частиною 4 статті 25
зазначеного Закону щодо стягнення
недоїмки, суд приходить до висновку,
про необґрунтованість позовних вимог
і, відповідно, про відмову в їх
задоволенні.

Оскільки в задоволенні позову
відмовлено, а також за відсутності
витрат позивача - суб'єкта владних
повноважень, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати (судовий
збір) стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Воробйова Інна Анатоліївна