Справа № К/9991/1112/11-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/1112/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Генеральної
прокуратури України про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання вчинити певні дії,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Генеральної
прокуратури України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 05 листопада 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Генеральної
прокуратури України про визнання
бездіяльності неправомірною та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 05
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року, позов задоволено частково.
Визнані протиправними дії Генеральної
прокуратури України щодо розгляду
звернення позивача від 02 серпня
2010 року не у відповідності до вимог
чинного законодавства; зобов'язано
відповідача розглянути звернення
позивача від 02 серпня 2010 року
відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про прокуратуру». В
задоволенні іншої частини вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, до Генеральна прокуратура
України звернулася з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 02 серпня 2010 року
позивач звернувся до Генеральної
прокуратури України з заявою, в якій
просив провести перевірку законності
встановлення Вищою кваліфікаційною
комісією адвокатури при Кабінеті
Міністрів України відрахування на
поточний рахунок ВККА 7 відсотків з
кожного внеску на
організаційно-технічне забезпечення
діяльності КДКА, отриманого від особи,
яка виявила намір отримати свідоцтво
про заняття адвокатською діяльністю,
провести перевірку законності джерел
фінансування діяльності Вищої
кваліфікаційної комісії адвокатури
при Кабінеті Міністрів України,
провести перевірку напрямків
витрачання коштів Вищою
кваліфікаційною комісією адвокатури
при Кабінеті Міністрів України, за
наявності підстав, принести протест на
рішення Вищої кваліфікаційної комісії
адвокатури при Кабінеті Міністрів
України від 5 вересня 2008 року № V/7-106 в
частині встановлення обов'язку
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури здійснювати відрахування
на поточний рахунок ВККА 7 відсотків з
кожного внеску на
організаційно-технічне забезпечення
діяльності КДКА, отриманого від особи,
яка виявила намір отримати свідоцтво
про право на заняття адвокатською
діяльністю, за наявності підстав,
притягти осіб, винних у незаконному
встановленні обов'язку
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури здійснювати відрахування
на поточний рахунок ВККА 7 відсотків з
кожного внеску на
організаційно-технічне забезпечення
діяльності КДКА, отриманого від особи,
яка виявила намір отримати свідоцтво
про право на заняття адвокатською
діяльністю.

Листом Генеральної прокуратури
України від 16 серпня 2010 року
№07/1/1-р-10 вказане звернення направлено
до Вищої кваліфікаційної комісії
адвокатури при Кабінеті Міністрів
України для перевірки викладених у
ньому питань.

При цьому, даним листом заявника
повідомлено, що відповідно до пункту 1
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень покладено на
адміністративні суди, які перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 40 Конституції України держава
гарантує, що усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про звернення громадян» від 02.10.1996р.
№393/96-ВР громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною першою статті 7
Закону України «Про звернення
громадян» звернення, оформлені
належним чином і подані у
встановленому порядку, підлягають
обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до частини 4 вище вказаної
статті забороняється направляти
скарги громадян для розгляду тим
органам або посадовим особам, дії чи
рішення яких оскаржуються.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що Генеральною прокуратурою України
всупереч зазначеній забороні листом
від 16 серпня 2010 року направлено
звернення від 02 серпня 2010 року Вищій
кваліфікаційній комісії адвокатури,
хоча в зверненні чітко ставилось
питання про перевірку законності
рішення Вищої кваліфікаційної комісії
адвокатури про встановлення Вищою
кваліфікаційною комісією адвокатури
при Кабінеті Міністрів України
відрахування на поточний рахунок ВККА 7
відсотків з кожного внеску на
організаційно-технічне забезпечення
діяльності КДКА, отриманого від особи,
яка виявила намір отримати свідоцтво
про заняття адвокатською діяльністю.

Отримавши звернення позивача від 02
серпня 2010 року, ГПУ, в межах наданих їй
ст.ст.12,19 Закону України «Про
прокуратуру» повноважень, зобов'язана
була провести нагляд за додержанням
Вищою кваліфікаційною комісією
адвокатури вимог чинного
законодавства, про що повідомити
позивача.

Посилання відповідача на те, що до
повноважень прокурора не відноситься
вирішення порушених позивачем у
зверненні питань, в силу необхідності
звернення останнього за їх вирішенням
до суду, необґрунтовані, документально
та нормативно не підтверджені.

Норми Конституції України, КАС України
та Законів, на які посилається апелянт,
не обмежують право особи на звернення
до прокуратури в порядку Закону
України «Про прокуратуру» з метою
встановлення відповідності актів, які
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими
особами,вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону
України «Про прокуратуру» перевірка
виконання законів проводиться за
заявами та іншими повідомленнями про
порушення законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, в зверненні позивача
вказано законодавчий акт, у
невідповідності до якого було
прийнято, на його думку, рішення ВККА, а
також звернута увага прокуратури про
відсутність нормативних актів, на
підставі яких ВККА здійснює певну
діяльність.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що Генеральна
прокуратура України, отримавши
звернення від 02 серпня 2010 року, в межах
наданих їй статтями 12 та 19 Закону
України «Про прокуратуру» повноважень
зобов'язана була провести нагляд за
додержанням Вищою кваліфікаційною
комісією адвокатури і застосуванням
законів та повідомити про результати
перевірки позивача.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Генеральної
прокуратури України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05 листопада 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 грудня 2010
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: