Справа № 302/302/13-а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року Справа № 876/7023/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги управління Пенсійного фонду
України в Міжгірському районі
Закарпатської області, ОСОБА_1 на
постанову Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 16 квітня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області про визнання дій
неправомірними, -

в с т а н о
в и в :

14 березня 2013 року позивач - ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до
відповідача - Управління Пенсійного
фонду України в Міжгірському районі
Закарпатської області, в якому просив
визнати неправомірними дії
відповідача щодо врахування у
заробіток при визначенні пенсії
державного службовця 30 % винагороди за
вислугу років, відповідно до довідки
ДПІ №1291 від 21 грудня 2012 року;
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Міжгірському районі
Закарпатської області здійснити
перерахунок розміру пенсії з дня її
призначення згідно з довідкою ДПІ №116
від 13 листопада 2012 року, з включенням до
суми заробітної плати винагороди за
вислугу років у розмірі 40% посадового
окладу, матеріальної допомоги на
оздоровлення та допомоги для вирішення
соціально-побутових питань.

Постановою Міжгірського районного
суду Закарпатської області від 16
квітня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області щодо неврахування в складову
заробітної плати ОСОБА_1 для
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про державну службу»
розмірів матеріальних допомог на
оздоровлення і для вирішення
соціально-побутових питань.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Міжгірському районі
Закарпатської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня її
призначення відповідно до Закону
України «Про державну службу» з
включенням у складову заробітної плати
для обчислення пенсії матеріальних
допомог на оздоровлення і для
вирішення соціально-побутових питань.
В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, управління Пенсійного фонду
України в Міжгірському районі
Закарпатської області та ОСОБА_1
оскаржили його в апеляційному порядку.
Вважають, що оскаржувана постанова
прийнята з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
з помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області в апеляційній скарзі
покликається на те, що матеріальна
допомога на оздоровлення та допомога
для вирішення соціально-побутових
питань не є складовими заробітної
плати державного службовця, а тому не
можуть враховуватися при обчисленні
пенсії відповідно до Закону України
«Про державну службу». Крім того,
період роботи на посаді головного
бухгалтера підприємства не
відноситься до періоду роботи на
державній службі, вимоги позивача
здійснити перерахунок пенсії, виходячи
з 40% надбавки за вислугу років
одержуваної ним за місцем праці перед
виходом на пенсію є безпідставними.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

ОСОБА_1 в обґрунтування доводів своєї
апеляційної скарги зазначає, що судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови не надано
належної правової оцінки тому факту, шо
винагорода за вислугу років, яка
сплачується посадовим особам органів
державної податкової служби, входить
до системи оплати праці державного
службовця, з неї нараховуються та
сплачуються страхові внески та збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, тому ці суми повинні
враховуватися в заробіток при
обчисленні пенсії. Таким чином, дії
відповідача щодо самостійного
визначення розміру щомісячної
винагороди за вислугу років,
встановленого спеціальою комісією та
затвердженого керівником державного
податкового органу відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 1013 від 12 вересня 1997 року «Про Порядок
виплати винагороди за вислугу років
посадовим особам органів державної
податкової служби, які мають
спеціальні звання» є порушенням вимог
ч.7 ст.33 Закону України «Про державну
службу». Також апелянт вказує на те, що
судом перщої інстанції при
постановленні оскаржуваного рішення
не враховано практику Верховного Суду
України щодо аналогічних справ, що є
порушенням вимог ст.244-2 КАС України.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, тому
відповідно до положень п.2 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд вважає можливим
проведення розгляду справи в їхній
відсутності в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг в їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно
задовольнити, а апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області - залишити без задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
16 листопада 2012 року позивач досягнув
пенсійного віку і отримує пенсію як
державний службовець, перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в Міжгірському районі
Закарпатської області.

Позивач до виходу на пенсію працював на
посаді завідувача сектору
прогнозування, аналізу, обліку та
звітності ДПІ в Міжгірському районі,
йому присвоєно другий ранг радника
податкової служби.

Розпорядженням управління Пенсійного
фонду України в Міжгірському районі
Закарпатської області №132572 від 10 січня
2013 року позивачу призначено пенсію
державного службовця, відповідно до
стажу державної служби - 18 років 02
місяці 13 днів, військової служби - 1 рік
11 місяців 24 дні, загальний повний
трудовий стаж 41 рік 1 місяць 24 дні та
визначено розмір пенсії з врахуванням
надбавки, передбаченої Законом України
«Про статус гірських населених
пунктів України».

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
матеріальна допомога на оздоровлення
та допомога для вирішення
соціально-побутових питань входить до
системи оплати праці державного
службовця, з них фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, тому позовні вимоги в
частині включення вказаних виплат до
структури заробітної плати при
обчислення пенсії відповідно до Закону
України «Про державну службу» є
підставними. Разом з тим, вимога
позивача про включення у складову
заробітної плати для обчислення пенсії
щомісячної винагороди за вислугу років
у розмірі 40% є безпідставною, оскільки
період роботи на посаді головного
бухгалтера підприємства не
відноситься до періоду роботи на
державній службі, а тому правомірним є
зарахування відповідачем надбавки за
вислугу років у розмірі 30%.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції правильними лише в
частині включення у складову
заробітної плати для обчислення пенсії
матеріальної допомоги на оздоровлення
та допомоги для вирішення
соціально-побутових питань. В іншій
частині висновки суду першої інстанції
є помилковими з наступних підстав.

Порядком виплати винагороди за вислугу
років посадовим особам органів
державної податкової служби, які мають
спеціальні звання, затвердженому
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 вересня 1997 року № 1013 передбачено,
що до стажу роботи, що дає право на
одержання винагороди за вислугу років,
включається час роботи на
підприємствах, в установах, та в
організаціях на посадах бухгалтерів,
економістів, фінансистів, юристів,
інженерів-програмістів,
інженерів-системотехніків,
інженерів-електроніків, якщо ці
працівники мали спеціальну освіту,
працювали за фахом та перейшли на
роботу до податкової адміністрації
(інспекції) і зараховані на відповідну
посаду.

П.4 вказаного Порядку передбачено, що
стаж роботи для виплати винагороди за
вислугу років визначається комісією
органу державної податкової служби з
питань встановлення стажу, необхідного
для нарахування винагороди за вислугу
років. Рішення комісії про
встановлення стажу роботи або зміну
його розміру оформляється протоколом і
передається керівникові відповідного
органу державної податкової служби для
видання наказу про виплату винагороди
за вислугу років.

Згідно з записами в трудовій книжці
ОСОБА_1, до переходу на державну службу
в податковий орган, у період з 05 березня
1981 року по 01 вересня 1994 року позивач
працював на посаді головного
бухгалтера на державному підприємстві
- заводі «Селена» в смт.Міжгір'я.

Відповідно до наказу ДПІ в
Міжгірському районі Закарпатської
області №9 від 12 січня 2010 року,
прийнятого відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 12
вересня 1997 року № 1013 «Про Порядок
виплати винагороди за вислугу років
посадовим особам органів державної
податкової служби, які мають
спеціальні звання» та протоколу
засідання комісії по встановленню
стажу для виплати винагороди від 17
листопада 2008 року, позивачеві
виплачувалася нагорода за вислугу
років у розмірі 40% (стаж для зарахування
винагороди 33 роки, 11 місяців, 00 днів), з
якої нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування (а.с.12).

Згідно з довідкою ДПІ в Міжгірському
районі Закарпатської області від 13
листопада 2012 року №116, заробітна плата
позивача складалась з основного
окладу, надбавки за ранг та винагороди
за вислугу років у 40 % розмірі згідно з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 вересня 1997 року № 1013 (а.с.9).

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
надбавка за вислугу років у розмірі 40 %
позивачу встановлена з урахуванням
стажу, який визначено рішенням
відповідного органу, що відповідає
вимогам Порядку виплати винагороди за
вислугу років посадовим особам органів
державної податкової служби, які мають
спеціальні звання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 вересня 1997 року № 1013. Крім того,
призначена винагорода за вислугу років
входить у фонд заробітної плати,
оскільки носить систематичний
характер, і з неї нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування. А тому, зменшуючи розмір
такої надбавки при обчисленні пенсії,
відповідач вийшов за межі своїх
повноважень, чим порушив права та
законні інтереси позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції в цій
частині є помилковими, як і
безпідставними в цій частині є доводи
апелянта- управління Пенсійного фонду
України в Міжгірському районі
Закарпатської області. Разом з тим,
доводи апелянта - ОСОБА_1 є підставними
та обґрунтованими, і спростовують
висновки суду першої інстанції.

Щодо покликань апелянта - управління
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області на те, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
не є складовими заробітної плати
державного службовця, колегія суддів
виходить з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про
оплату праці» заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Ст.2 вказаного Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні витрати.

Ч.2 ст. 33 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що заробітна
плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає колегії
суддів підстави для висновку про те, що
матеріальна допомога на оздоровлення
та допомога для вирішення
соціально-побутових питань входить до
системи оплати праці державного
службовця.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно зі ст.41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до виплат (доходів), що
враховуються в заробітну плату (дохід)
застрахованої особи для обчислення
пенсії, належать, зокрема: суми виплат,
отримуваних застрахованою особою
після набрання чинності цим Законом, з
яких згідно з цим самим Законом були
фактично нараховані (обчислені) та
сплачені страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Така правова позиція узгоджується з
судовою практикою Верховного Суду
України (постанова від 20 лютого 2012 року
справа №21-430а11, постанова від 28 травня
2013 рок справа №21-97а13), що в силу вимог
ст.244-2 КАС України є обов'язковою для
застосування, а суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Тому доводи апеляційної скарги
управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області в цій частині є безпідставними
та не спростовують висновків суду
першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить
до переконання про підставність
позовних вимог ОСОБА_1 та необхідність
їх задоволення у повному обсязі.

З врахуванням усіх вищенаведених
обставин колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини справи,
постанова суду прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, у зв'язку з чим в силу
вимог ст. 202 КАС України постанова суду
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, п.3 ч.1 ст.198,
ст.200, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України,
суд, -

п о с т а
н о в и в :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 16 квітня 2013
року у справі № 302/302/13-а скасувати та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області щодо врахування ОСОБА_1 у
заробіток при призначенні пенсії
державного службовця 30% винагороди за
вислугу років, відповідно до довідки
ДПІ в Міжгірському районі
Закарпатської області №1291 від 21 грудня
2012 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Міжгірському районі
Закарпатської області здійснити
перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 з
дня її призначення відповідно до
Закону України «Про державну службу»
згідно з довідкою ДПІ в Міжгірському
районі Закарпатської області від 13
листопада 2012 року №116, з включенням до
суми заробітної плати винагороди за
вислугу років у розмірі 40% посадового
окладу, матеріальної допомоги на
оздоровлення та допомоги для вирішення
соціально-побутових питань.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик