Справа № 9101/187623/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2013 р. справа № №
2а-4645/11(2а/401/167/12)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Панченко О.М.

суддів: Чередниченко
В.Є. Коршуна А.О.

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради

на постанову Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20.04.2012 р., прийняту у порядку
скороченого провадження,

у справі № № 2а-4645/11(2а/401/167/12)

за позовом ОСОБА_1

до управління праці та соціального
захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

08.07.2011 року позивач звернувся до суду
першої інстанції з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради, в якому просив:

- визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у здійсненні
перерахунку розміру щорічної допомоги
на оздоровлення, як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та виплати її в розмірі 3
мінімальних заробітних плат на день
виплати;

- зобов'язати відповідача здійснити
виплату недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2008-2011 роки;

- зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок і виплачувати щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі 3
мінімальних заробітних плат
відповідно до ст.48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11.07.2011 року позовні вимоги позивача за
2008-2010 рр. залишено без розгляду.

Постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20.04.2012 р. позовні вимоги позивача
задоволено:

- визнано неправомірними дій
відповідача щодо відмови позивачу у
здійсненні перерахунку розміру
допомоги на оздоровлення, як
евакуйованій із зони ЧАЕС;

- зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі 3 (трьох) мінімальних
заробітних плат на день виплати за 2011
рік з урахуванням фактично виплачених
сум;

- зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплатити позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі 3 (трьох) мінімальних
заробітних плат на день виплати
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду в суді першої інстанції, що
позивач перебуває на обліку у
відповідача, як евакуйований із зони
відчуження внаслідок Чорнобильської
катастрофи 2 категорії.

Вирішуючи спірні правовідносини та
приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач у 2011 році має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі,
встановленому статтею 48 Закону України
"Про соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" - три мінімальні заробітні
плати.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Згідно статті 70 Закону України "Про
державний бюджет України на 2010 рік"
Кабінету Міністрів України в 2010 році
надано право встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України на
виконання зазначених норм в 2010 році
нормативно-правові акти, які
визначають розміри щорічної допомоги
на оздоровлення, не прийняті. При цьому,
дія статті 48 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не зупинялася та не
змінювалася.

Таким чином, в 2011 році відповідач
повинен виплачувати позивачу допомогу
на оздоровлення в розмірі,
встановленому статті 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", тобто в
розмірі трьох мінімальних заробітних
плат.

Відповідачем за 2011 рік щорічна
допомога на оздоровлення позивачу
виплачена відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від 12
липня 2005 року "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі 75 гривень.

Разом з тим, пунктом 6 частини 1 статті 92
Конституції України встановлено, що
виключно законами визначаються,
зокрема, основи соціального захисту.

Так, основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Законом України "Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії" визначено
правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій.
Статтею 19 цього Закону встановлено, що
виключно законами України
визначається, зокрема, мінімальний
розмір заробітної плати.

Так, мінімальний розмір заробітної
плати, з розрахунку якої виплачується
щорічна допомога на оздоровлення,
згідно із Законом України "Про
встановлення мінімальної заробітної
плати" та Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» в
значно більший, ніж встановлений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12 липня 2005 року, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення.

Таким чином, аналіз наведених норм
правових актів дає підстави дійти
висновку, що встановлений постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від 12
липня 2005 року фіксований розмір
щорічної допомоги на оздоровлення
суперечить статті 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", якою
встановлено більший розмір такої
допомоги з розрахунку п'яти
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до статті 113 Конституції
України Кабінет Міністрів України у
своїй діяльності керується
Конституцією та законами України, а
також указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України.

В 2005 році Кабінету Міністрів України не
надано право встановлювати розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
передбаченої статті 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Отже, постанова Кабінету Міністрів
України № 562 від 12 липня 2005 року, яка
істотно звужує обсяг встановлених
Конституцією та Законами України прав,
застосуванню не підлягає.

Таким чином, враховуючи викладене, а
також виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
відповідач у 2011 році повинен виплатити
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення відповідно до статті 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
тобто в розмірі трьох мінімальних
заробітних плат, встановлених на
момент виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить висновку, що судом
першої інстанції повно встановлені
обставини справи та надана правильна
юридична оцінка, у зв'язку з чим
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради - залишити без
задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20.04.2012 р. у справі № 2а-4645/11(2а/401/167/12) -
залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та оскарженню
відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун