Справа № 2а-6286/10/1670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/47917/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

за участю секретаря судового
засідання: Горголь І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Полтавської митниці

та заяву Прокуратури Полтавської
області про приєднання до касаційної
скарги

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 22 лютого
2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06 липня 2011
року

у справі № 2а-6286/10/1670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Грейн Інновейшн
Системз»

до Полтавської митниці,

за участю Прокуратури Полтавської
області

про визнання дій протиправними та
скасування податкових повідомлень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Грейн Інновейшн
Системз» (далі - ТОВ «Грейн Інновейшн
Системз»; позивач) звернулось до суду з
позовом до Полтавської митниці (далі -
Полтавська митниця; відповідач), в
якому просило визнати дії відповідача
протиправними, а також скасувати
податкові повідомлення № 41 від
22 листопада 2010 року та № 42 від 22
листопада 2010 року повністю.

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 22
лютого 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06 липня 2011 року, адміністративний
позов задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення № 41 від 22 листопада 2010
року та № 42 від 22 листопада 2010 року. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ТОВ «Грейн Інновейшн Системз» витрати
із сплати судового збору в розмірі 1,70
грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями у справі, відповідач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі,
Полтавська митниця, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
22 лютого 2011 року, ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06
липня 2011 року та прийняти нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Прокуратура Полтавської області
в заяві про приєднання до касаційної
скарги підтримує її вимоги.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга та заява
прокуратури не підлягають задоволенню,
виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
камеральну перевірку правильності
декларування товару, який надійшов
на адресу позивача та оформлений
вантажними митними деклараціями
№ 806000011/2010/350024 від 22 січня
2010 року, № 806000011/2010/35029 від 25 січня 2010
року, № 806000011/2010/350034 від 26 січня 2010 року,
№ 806000011/2010/350054 від 01 лютого 2010 року, №
806000011/2010/350055 від 01 лютого 2010 року,
№ 806000011/2010/350056 від 02 лютого 2010
року, № 806000011/2010/350062 від 02
лютого 2010 року, на предмет повноти
сплати митних податків, передбачених
законодавством, за результатами якої
складено акт № К/0007/10/806000000/ від 28
вересня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
Полтавською митницею прийнято
податкові повідомлення: № 41 від 22
листопада 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання із ввізного мита в розмірі
487 430,52 грн. (464 219,54 грн.
- основний платіж, 23 210,98 грн. - штрафні
санкції), та № 42 від 22
листопада 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість з товарів, увезених на
територію України суб'єктами
підприємницької діяльності, в розмірі
97 486,11 грн. (92 843,91 грн. - основний платіж, 4
642,20 грн. - штрафні санкції).

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«Грейн Інновейшн Системз» вимог Закону
України від 05 лютого 1992 року № 2097-XII
«Про Єдиний митний тариф» (в редакції,
чинній на момент пропуску товару через
митний кордон України) та Закону
України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент пропуску
товару через митний кордон України;
далі - Закон № 168/97-ВР) внаслідок
допущення методологічної помилки, яка
полягає в невірному визначенні коду
згідно з Українською класифікацією
товарів зовнішньоекономічної
діяльності (далі - УКТЗЕД).

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
відповідач, з посиланням на лист
Державної митної служби України №
11/2-10.16/8570-ЕП від 18 серпня 2010 року,
вказував про те, що імпортований
позивачем зернозберігаючий комплекс
СВ 2426-1500.000 помилково
класифіковано згідно з УКТЗЕД за кодом
із ставкою ввізного мита 0
відсотків, оскільки вказане обладнання
виконує різні функції та згідно з
УКТЗЕД повинно класифікуватись окремо,
відповідно до функцій кожної із
складових частин, зокрема, силоси,
зачисні шнеки до силосів, вентиляційне
обладнання, термометрія, галерея з
поручнями повинні класифікуватись
згідно з УКТЗЕД за кодом 730900900 та ставка
ввізного мита, відповідно, повинна
складати 7 відсотків.

Задовольняючи адміністративний позов
частково, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 35 статті 1 Митного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент пропуску товару через митний
кордон України; далі - МК України)
пропуск товарів і транспортних засобів
через митний кордон України - це дозвіл
митного органу на переміщення товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення митних процедур.

Пунктом 19 статті 1 МК України
визначено, що митними процедурами є
операції, пов'язані із здійсненням
митного контролю за переміщенням
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України, митного
оформлення цих товарів і транспортних
засобів, а також із справлянням
передбачених законом податків і
зборів.

Згідно з пунктом 10.3 статті 10
Закону № 168/97-ВР платники податку, які
імпортують товари (супутні послуги) на
митну територію України для їх
використання або споживання на митній
території України, відповідають за
дотримання правил надання інформації
для розрахунку бази оподаткування
(суми податку, належного до сплати)
митним органам.

Відповідно до підпункту 4.2.1
пункту 4.2 статті 4 Закону України від 21
грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент пропуску товару через митний
кордон України) якщо згідно з нормами
цього пункту сума податкового
зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність та повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне і повне
погашення нарахованого податкового
зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми у порядку, встановленому цим
Законом.

Статтею 313 МК України передбачено,
що класифікація товарів, тобто
віднесення товарів до класифікаційних
групувань, зазначених в УКТЗЕД, є
виключною компетенцією митних органів.

Згідно з пунктом 17 розділу 3
«Здійснення митних процедур» Порядку
здійснення митного контролю й митного
оформлення товарів із застосуванням
вантажної митної декларації,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20 квітня 2005
року № 314 (в редакції, чинній на момент
пропуску товару через митний кордон
України; далі - Порядок), при митному
контролі здійснюється, зокрема,
перевірка правильності класифікації
та кодування товарів (згідно з поданими
документами).

При цьому пунктом 25 розділу 3
«Здійснення митних процедур» Порядку
передбачено, що посадова особа митного
органу ініціює проведення митного
огляду, якщо документів, поданих
декларантом, недостатньо для прийняття
рішення про повноту та/або
достовірність відомостей, що
перевіряються, або результати
перевірки правильності класифікації
та кодування товарів, визначення
країни походження тощо потребують
проведення такого огляду.

Відповідно до статті 69 МК України
незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи.

Аналіз наведених норм свідчить
про можливість митного контролю після
завершення митного оформлення за умови
обґрунтованої підозри, що під час
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
допущено порушення законодавства
України.

Однак, як встановлено судами,
доказів на підтвердження подання
позивачем неповної, недостовірної,
неправдивої інформації митним органам
при декларуванні спірного обладнання
відповідачем надано не було, а також не
доведено того факту, що виявлена після
розмитнення зернозберігаючого
комплексу на підставі листа Державної
митної служби України № 11/2-10.16/8570-ЕП від
18 серпня 2010 року методологічна помилка
при класифікації імпортованого товару
була наслідком саме протиправних дій
ТОВ «Грейн Інновейшн
Системз».

А відтак, оскільки митні органи,
приймаючи вантажні митні декларації,
віднесли товар до певного коду
товарної номенклатури та пропустили
його на митну територію України (після
сплати імпортером передбачених
законом податків і зборів), то в
подальшому відповідач не мав правових
підстав для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень про
донарахування позивачу сум податкових
зобов'язань із ввізного мита та податку
на додану вартість у зв'язку з
виявленням методологічної помилки
стосовно класифікації товару.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 22
лютого 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06 липня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Полтавської
митниці та заяву Прокуратури
Полтавської області про приєднання до
касаційної скарги залишити без
задоволення, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 22
лютого 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3 розділу
IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.