Справа № 812/2270/14
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/2270/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Ковальової Т.І.,

при секретарі судового засідання
Ворошило О.Є.,

за участю :

від позивача - не прибув,

представника відповідача - Досєєвої
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
про стягнення витрат на виплату та
доставку пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
про стягнення витрат на виплату та
доставку пенсії по інвалідності
громадянину ОСОБА_3 за період з 01.07.2013
року по 31.12.2013 року у сумі 837,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що в період з 01.07.2013р. по
31.12.2013р. управління Пенсійного фонду
України в м. Лисичанську Луганської
області здійснювало виплату пенсії (в
т.ч. витрати на її доставку) по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання громадянину
ОСОБА_3, що підтверджується актом про
нещасний випадок на виробництві № б/н
від 31.10.1978 р. та довідкою МСЕК за № 162809,
за період з 01.07.2013р. по 31.12.2013р. на
загальну суму 837,06 грн.

Взаємовідносини між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та Пенсійним
фондом регулюються «Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання» затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України 04.03.2003р. N 5-4/4.

Стаття 81 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1999р. №1788
передбачає, що призначення та виплата
пенсій, у тому числі пенсій по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання здійснюється органами
Пенсійного Фонду.

Статтею 15 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999р. № 1105-ХІУ
передбачено, що страхування від
нещасного випадку здійснює Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків.

Таким чином, оскільки фактично пенсію
громадянину ОСОБА_3 виплатив ПФУ, то
відповідач повинен відшкодувати
витрати ПФУ по її виплаті та доставці.
Але до відшкодування Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
в м. Лисичанську не прийнято з причини
відсутності медичної справи, як
зазначено відповідачем.

Всі необхідні документи для
призначення пенсії по інвалідності
ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду
України в м. Лисичанську надані і
пенсія йому призначена.

Позивач просить суд стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську на
користь управління Пенсійного фонду
України в м. Лисичанську Луганської
області витрати на виплату та доставку
пенсії по інвалідності громадянину
ОСОБА_3 за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013
року у сумі 837,06 грн.

В судове засіданні представник
позивача не прибув, про час, місце та
дату розгляду справи був повідомлений
належним чином, надав через канцелярію
суду клопотання, відповідно до якого
просив провести розгляд справи без
участі уповноваженого представника.

Представник відповідача у судовому
засіданні не визнала позовні вимоги,
зазначивши, що відповідачем відмовлено
у відшкодуванні з підстав того, що при
перевірці у 2005 році співробітниками
фонду було встановлено відсутність у
МСЕК справи ОСОБА_3 На повторну
перевірку ОСОБА_3 не з'явився. Просила
суд вирішити справу на власний розсуд.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог і наданих
сторонами доказів, оцінивши докази
відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що в період з 01.07.2013р.
по 31.12.2013р. управління Пенсійного фонду
України в м. Лисичанську Луганської
області здійснювало виплату пенсії (в
т.ч. витрати на її доставку) по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання громадянину
ОСОБА_3, що підтверджується актом про
нещасний випадок на виробництві № б/н
від 31.10.1978 р. та довідкою МСЕК за № 162809,
за період з 01.07.2013р. по 31.12.2013р. на
загальну суму 837,06 грн.(а.с.4,5,18).

Витрати позивача на виплату та
доставку пенсії по інвалідності
громадянину ОСОБА_3 за період з 01.07.2013
року по 31.12.2013 року у сумі 837,06 грн. до
відшкодування відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
в м. Лисичанську не прийнято з причини
відсутності медичної справи (а.с.6-18).

Згідно із частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 12.01.2011 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Луганської області
від 10.02.2011 року зобов'язано відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
в м. Лисичанську з 01 жовтня 2005 року
поновити ОСОБА_3 виплату щомісячної
грошової суми в разі часткової втрати
працездатності (а.с.27-30).

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 12.01.2011 року
встановлено, що 23 жовтня 1978 року з
ОСОБА_3 стався нещасний випадок на
виробництві. Згідно висновку ВТЕК від
19.08.1986 року позивачу безстроково була
встановлена втрата професійної
працездатності 50 % і загальної 35%.

З вищенаведеного вбачається, що факт
інвалідності громадянина ОСОБА_3
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання підтверджується
матеріалами справи та встановлено
судовим рішенням.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо наявності обов'язку
відповідача відшкодовувати понесені
позивачем витрати на виплату та
доставку пенсії по інвалідності
громадянину ОСОБА_3 за період з 01.07.2013
року по 31.12.2013 року у сумі 837,06 грн.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, та принципом
рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, відповідно до якого
усі учасники адміністративного
процесу є рівними перед законом і
судом.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно ст. 58 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Положення «Про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах»,
Пенсійний фонд України, управління
Пенсійного фонду України у районах,
містах і районах у містах є органом,
який здійснює керівництво та
управління солідарною системою,
провадить збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначає пенсії та
готує документи для її виплати,
забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій,
допомоги на поховання, здійснює
контроль за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду.

На підставі ч. 7 ст. 1 ЗУ «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» пенсійний фонд
України - орган, уповноважений
відповідно до цього Закону вести облік
платників єдиного внеску,
забезпечувати збір та ведення обліку
страхових коштів, контролювати повноту
та своєчасність їх сплати, вести
Державний реєстр
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та виконувати
інші функції, передбачені законом.

Тобто, позивач є органом владних
повноважень, який виконує владні
управлінські функції, надані йому
чинним законодавством, відносно
платників страхових внесків.

Згідно ст. 8, ст. 10, ст. 81 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення» пенсійне забезпечення
здійснюється органами Пенсійного
фонду України. Виплата пенсій
здійснюється з коштів Пенсійного фонду
України, який формується за рахунок
коштів, які відраховуються
підприємствами і організаціями та
громадянами на заходи соціального
страхування. Призначення пенсій і
оформлення документів для їх виплати
здійснюється органами Пенсійного
Фонду України.

Стаття 81 ЗУ «Про пенсійне
забезпечення» передбачає, що
призначення та виплата пенсій, у тому
числі, пенсій призначених у зв'язку з
інвалідністю внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійних
захворювань та втратою годувальника,
який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійних
захворювань здійснюється органами
Пенсійного Фонду.

Відповідно до ст. 7 Закону України №2272
від 22.02.2001 року "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" органи виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
починаючи з 1 квітня 2001 року повинні
відшкодовувати органам пенсійного
фонду пенсії, сплачені особам, яким
призначено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

На підставі Порядку, затвердженого
постановою правління ПФУ від 03.03.2003
року №4-5 та правління Фонду
соцстрахування від нещасних випадків в
Україні від 04.03.2003 року №4,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 16.05.2003 року за № 376/7697,
органи Пенсійного фонду щомісяця
проводять з відділенням виконавчої
дирекції Фонду звірку витрат по
особових справах потерпілих, складають
акт щомісячної звірки, в якому
визначають загальну суму витрат, що
підлягає відшкодуванню, та до 15 числа
місяця, наступного за звітним, подають
його відповідним головним управлінням
ПФУ і управлінням виконавчої дирекції
Фонду на місцях.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 04 березня 2003 року № 5-4/4
та зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 16 травня 2003 року за №
376/7697 (надалі - Порядок № 5-4/4), визначає
механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

У відповідності із пунктом 4 Порядку №
5-4/4 відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України "Про пенсійне забезпечення",
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Отже, зазначеним Порядком визначений
виключний перелік сум, які приймаються
до заліку для відшкодування видатків
Фонду страхування від нещасних
випадків і серед видів пенсійного
забезпечення, що підлягають
відшкодуванню відповідними
відділеннями Фонду є такий вид
пенсійного забезпечення як пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Відшкодуванню підлягають пенсії,
призначені відповідно до пунктів «а»,
«в», «г» статті 26, статей 37, 38, та пенсії,
виплачені відповідно до статей 91, 92
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» в разі настання
страхових випадків.

Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-XIV
визначено, що у разі настання
страхового випадку обов'язок своєчасно
та в повному обсязі відшкодовувати
шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження здоров'я або в
разі його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, зокрема, пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання чи пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а також організація
поховання померлого та відшкодування
вартості пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов,
покладений на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (ст.ст. 21, 28
вказаного Закону).

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» встановлено, що
страхові виплати мають бути пов'язані
із страховими випадками, що спричинені
ушкодженням здоров'я або професійного
захворювання застрахованої особи.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страховий ризик -
обставини, внаслідок яких може статися
страховий випадок.

Страховим випадком є нещасний випадок
на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг.

Професійне захворювання є страховим
випадком також у разі його
встановлення чи виявлення в період,
коли потерпілий не перебував у
трудових відносинах з підприємством,
на якому він захворів.

Нещасний випадок або професійне
захворювання, яке сталося внаслідок
порушення нормативних актів про
охорону праці застрахованим, також є
страховим випадком.

Порушення правил охорони праці
застрахованим, яке спричинило нещасний
випадок або професійне захворювання,
не звільняє страховика від виконання
зобов'язань перед потерпілим.

Факт нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України "Про
охорону праці".

Підставою для оплати потерпілому
витрат на медичну допомогу, проведення
медичної, професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами (Н-1).

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» для розгляду справ про
страхові виплати до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
подаються: акт розслідування нещасного
випадку або акт розслідування
професійного захворювання за
встановленими формами та (або) висновок
МСЕК про ступінь втрати професійної
працездатності застрахованого чи
копія свідоцтва про його смерть;
документи про необхідність подання
додаткових видів допомоги.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд соціального
страхування від нещасних випадків може
відмовити у страхових виплатах і
наданні соціальних послуг
застрахованому, якщо мали місце:

1) навмисні дії потерпілого, спрямовані
на створення умов для настання
страхового випадку;

2) подання роботодавцем або потерпілим
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків свідомо неправдивих
відомостей про страховий випадок;

3) вчинення застрахованим умисного
злочину, що призвів до настання
страхового випадку.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків може відмовити у
виплатах і наданні соціальних послуг
застрахованому, якщо нещасний випадок
згідно із законодавством не визнаний
пов'язаним з виробництвом.

Факт отримання ОСОБА_3 інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві підтверджується
матеріалами справи та встановлено
судовим рішенням Лисичанського
міського суду Луганської області.

Оскільки позивач знайшов підстави для
призначення пенсії ОСОБА_3, факт
отримання останнім інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві підтверджений актом про
нещасний випадок на виробництві та
довідкою МСЕК.

Також, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначено вичерпний
перелік в яких випадках Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків може відмовити у страхових
виплатах і наданні соціальних послуг
застрахованому, тому неприйняття до
заліку відшкодування по причині
відсутності медичної справи є
безпідставним.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги управління
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
про стягнення витрат на виплату та
доставку пенсії по інвалідності
громадянину ОСОБА_3 за період з 01.07.2013
року по 31.12.2013 року у сумі 837,06 грн., -
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 КАС України у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську
про стягнення витрат на виплату та
доставку пенсії по інвалідності, -
задовольнити.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Лисичанську на
користь управління Пенсійного фонду
України в м. Лисичанську Луганської
області витрати на виплату та доставку
пенсії по інвалідності громадянину
ОСОБА_3 за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013
року у сумі 837,06 грн. (вісімсот тридцять
сім гривень 06 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанова в повному обсязі складена 14
квітня 2014 року.

Суддя
Т.І. Ковальова