Справа № 2а-910/10/2770
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/40957/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Міністерства Оборони Російської
Федерації на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16.06.2011

у справі № 2а-910/10/2770

за позовом Державної податкової
інспекції в Ленінському районі міста
Севастополя

до Міністерства Оборони
Російської Федерації

64 Управління начальника
робіт Міністерства Оборони Російської
Федерації

про стягнення
заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція в
Ленінському районі міста Севастополя
звернулась до Окружного
адміністративного суду м. Севастополь
з позовом до Міністерства Оборони
Російської Федерації, 64 Управління
начальника робіт Міністерства Оборони
Російської Федерації про стягнення
заборгованості.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Севастополь
від 16.03.2011 у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16.06.2011 постанову Окружного
адміністративного суду м. Севастополь
від 16.03.2011 скасовано, прийнято нове
рішення, яким позовні вимоги
задоволені частково.

Не погоджуючись з зазначеним
рішенням суду апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив його в касаційному
порядку. В скарзі просить суд скасувати
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16.06.2011 та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом апеляційної інстанції при
вирішення спору по даній справі
невірно застосовано норми
матеріального та порушено норми
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої та
апеляційної інстанції, позивачем
проведено планову виїзну перевірку
платника - 64 Управління начальника
робіт з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період: з 01.10.2004 по
30.09.2007, за результатами складено акт від
08.04.2008 № 33/23-1/07823259/3319/10.

На підставі вищезазначеного акту
позивачем було прийняте податкове
повідомлення - рішення № 000243231/0 від
21.04.2008 про визначення податкового
зобов'язання в сумі 4 518 030,00 грн. з
податку на додану вартість.

У результаті процедури
адміністративного оскарження
податкового повідомлення - рішення в
ДПІ у Ленінському районі м. Севастополя
було винесено податкове повідомлення -
рішення №000243231/1 від 29.05.2008 р., яким суму
податкового зобов'язання залишено без
змін. У ході подальшого
адміністративного оскарження було
винесено податкові повідомлення -
рішення №000243231/2 від 30.07.08 р., №000243231/3 від
16.10.08 р., якими суми податкових
нарахувань було змінено, а саме за
основним платежем визначено 0 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
-2259015,00 грн..

Матеріалами справи встановлено, що
позивачем направлено першу та другу
податкові вимоги, які були отримані
представником платника згідно підпису
на картці поштового повідомлення.

Підставою для звернення позивача
до суду із вказаним позовом стало те, що
податкова заборгованість відповідача
з податку на додану вартість у
добровільному порядку відповідачем не
погашається.

Відповідно до вимог п.п. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» податкове зобов'язання
платника податків, нараховане
контролюючим органом відповідно до
пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону,
вважається узгодженим у день отримання
платником податків податкового
повідомлення, за винятком випадків,
визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Відповідно до п.п. 5.2.2 п. 5.2 ст. 5
вказаного Закону, звернення платника
податків до суду зі скаргою про
перегляд рішення про визначення суми
податкового зобов'язання є
законодавчо визначеним випадком, за
якого податкове зобов'язання,
нараховане контролюючим органом, не
вважається узгодженим.

Відповідно до вимог п.п. 5.2.5 п. 5.2
ст. 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» платник податків
зобов'язаний письмово повідомляти
контролюючий орган про кожний випадок
судового оскарження його рішень.

З матеріалів справи вбачаєтсья, що
податкові повідомлення-рішення
№000243231/2 від 30.07.08 р., №000243231/3 від 16.10.08 є
узгодженими.

Згідно пункту 1.1 статті 1 Закону
України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" № 2181-Ш від 21.12.0 р. (який діяв до
01.01.2011 року) платники податків - це
юридичні особи, їх філії, відділення,
інші відокремлені підрозділи, що не
мають статусу юридичної особи, а також
фізичні особи, які мають статус
суб'єктів підприємницької діяльності
чи не мають такого статусу, на яких
згідно з законами покладено обов'язок
утримувати та/або сплачувати податки і
збори (обов'язкові платежі), пеню та
штрафні санкції.

64 УНР зареєстроване в якості
платника податку на додану вартість з
11.07.1997 року (свідоцтво платника ПДВ
№39301709) за добровільним бажанням
платника на підставі самостійно
наданої заяви.

Відповідно до п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону
України «Про податок на додану
вартість» об'єктом оподаткування є
операції платників податку з поставки
товарів та послуг, місце надання яких
знаходиться на митній території
України, в тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості
заставодавця, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу у
користування лізингоотримувачу
(орендарю).

Згідно з ч.1 ст.5 Митного кодексу
України митною територією України є
територія України, зайнята сушею,
територіальне море, внутрішні води і
повітряний простір, а також штучні
острови, установки і споруди, що
створюються у виключній морській
економічній зоні України, на які
поширюється виключна юрисдикція
України.

Згідно пункту 5 статті 5 Угоди між
Урядом України та Урядом Російської
Федерації „Про уникнення подвійного
оподаткування доходів і майна та
попередження ухилень від сплати
податків" незалежно від наведеного
визначення «постійне
представництво»особа, інша ніж агент з
незалежним статусом, про якого йдеться
в п. 6 цієї статті, діє від імені
підприємства і має, і звичайно
використовує в Договірній Державі
повноваження укладати контракти або
утримує запаси товарів і виробів, що
належать підприємству, з яких
здійснюється регулярна поставка цих
товарів і виробів від імені
підприємства, то це підприємство
розглядається як таке, що має постійне
представництво в цій Державі щодо
будь-якої діяльності, яку ця особа
здійснює для підприємства. (відповідно
до п. 6 ст. 5 Угоди Підприємство не
розглядається як таке, що має постійне
представництво в другій Договірній
Державі, лише якщо воно здійснює
підприємницьку діяльність у цій
Державі через брокера, комісіонера чи
будь-якого іншого агента з незалежним
статусом).

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду погоджує
висновок суду апеляційної інстанції,
що 64 Управління начальника робіт, яке є
об'єктом морської інженерної служби
Чорноморського флоту Міністерства
оборони Російської Федерації та діє в
його інтересах, підпорядковується
йому, підпадає під визначення
постійного представництва нерезидента
в Україні, а тому пред'явлення
адміністративного позову про
стягнення до головної юридичної особи -
Міністерства оборони Російської
Федерації в особі платника
податків-представництва, який здійснює
господарську діяльність на території
України, 64 Управління начальника робіт
Міністерства оборони Російської
Федерації, є цілком правомірним

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Міністерства Оборони Російської
Федерації на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16.06.2011 у
справі № 2а-910/10/2770 слід відхилити, а
судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства
Оборони Російської Федерації
відхилити.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16.06.2011 у справі № 2а-910/10/2770 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко