Справа № 805/17556/13-а
Суддя: Василенко Л. А.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Козаченко А.В.
Суддя-доповідач - Василенко Л. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року справа №805/17556/13-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів
Шальєвої В.А., Старосуда М.І.,

секретар судового засідання
Білоцерковець Д.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,
,

відповідача Костаніца В.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року у справі №805/17556/13-а за позовом
ОСОБА_4 до Державного реєстратора
майнових прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області Костаніца Віталія Михайловича
про скасування рішення та зобов'язання
здійснити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду з
позовом до Державного реєстратора
майнових прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області Костаніца Віталія Михайловича
(далі Реєстраційної служби
Маріупольського МУЮ) про скасування
рішення та зобов'язання здійснити
певні дії, в якому просив: скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Костаніц В.М. про
відмову в державній реєстрації № 7407458
від 30.10.2013 року; зобов'язати державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Костаніца В.М. здійснити державну
реєстрацію квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4
(а. с. 3, 4).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 11.02.2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_4 до
Державного реєстратора майнових прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області Костаніца
Віталія Михайловича про скасування
рішення та зобов'язання здійснити
певні дії відмовлено (а. с. 85-87).

Позивачем на постанову суду подано
апеляційну скаргу, яка обґрунтована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, в зв'язку з чим
просив скасувати постанову суду та
задовольнити позов у повному обсязі (а.
с. 91-93).

Представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив постанову
суду скасувати, прийняти нове рішення,
яким задовольнити позов.

Відповідач заперечував проти доводів
апеляційної скарги, просив постанову
суду залишити без змін, як законну та
обґрунтовану.

Колегія суддів заслухала доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевірила матеріали справи, вивчила
доводи апеляційної скарги і дійшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що 07.11.2007 року між ТОВ
«Приазовстрой», «Підрядник», в особі
директора, діючого на підставі Уставу,
та фізичної особи ОСОБА_5, «Замовник»,
разом «Сторони», уклали договір № 22 про
будівництво квартири у спареному
житловому домі з підземною
автостоянкою та офісами на АДРЕСА_1 (а.
с. 12-15 ).

07.11.2007 року підрядник та замовник
(ОСОБА_6) узгодили акт прийому-передачі
робіт з будівництва квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 згідно
договору № 22 (а. с. 9).

Також 07.11.2007 року між підрядником та
замовником було складено додаткову
угоду №1, відповідно до змісту якого
сторони внесли зміни до договору №22
від 07.11.2007 року (а. с. 10)

25.11.2011 року договором про заміну
сторони в зобов'язанні відповідно
договору №22 від 07.11.2007 року, додатковій
згоді №1 від 30.01.2008 року на будівництво
квартир в спаренному житловому будинку
(2) з підземною автостоянкою та офісами
по АДРЕСА_1 передбачена передача прав
та обов'язків замовника, ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, що випливають з договору № 22
від 07.11.2007 року додатковій згоді №1 від
30.01.2008 року на будівництво квартир в
спаренному житловому будинку (2) з
підземною автостоянкою та офісами по
АДРЕСА_1 (а. с. 8).

01.12.2011 року міським комунальним
підприємством «Маріупольське бюро
технічної інвентаризації» було
виготовлено технічний паспорт на
квартиру АДРЕСА_1, в якому в якості
власника зазначено позивача.

Відповідно до копії декларації про
готовність об'єкта до експлуатації, що
зареєстрована 28.12.2011 року Інспекція
ДАБК у Донецькій області, прийнято
вважати об'єкт, спарений житловий
будинок (2) з підземною автостоянкою та
офісами по АДРЕСА_1, закінченим
будівництвом та готовим до
експлуатації.

Згідно рішення Виконавчого комітету
Маріуполської міської ради від 21.03.2012
року № 85/11 (а. с. 11), Виконком Міської
ради вирішив дозволити міському
комунальному підприємству
«Маріупольське бюро технічної
інвентаризації» видати
правовстановлюючі документи-свідоцтво
про право власності на: місце в
автостоянці №2, в літ А/п, площею 18, кв.
м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1,
на ім'я ОСОБА_4; трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_4.

Відповідно до заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, 30.10.2013
року позивач звернувся до
Реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції в у
Донецькій області з заявою щодо
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомості, розташований за адресою:
АДРЕСА_1

30.10.2013 року державний реєстратор прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області (далі -
Костаніц Віталій Михайлович) прийняв
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №
7407458 (а.с. 6). Рішення мотивовано тим, що
документи, подані для проведення
державної реєстрації прав, не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно всіх форм власності, їх обтяжень
та правочинів щодо нерухомості
регулюються Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» вiд
01.07.2004 року № 1952-IV (далі за текстом -
Закон України № 1952) та Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року N 703 (далі-Порядок №
703).

Згідно зі ст. 3 Закону України № 1952,
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Права на нерухоме майно,
які підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації. Державна
реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація права власності та інших
речових прав проводиться за місцем
розташування об'єкта нерухомого майна
в межах території, на якій діє
відповідний орган державної
реєстрації права власності та інших
речових прав, крім випадків,
установлених абзацами другим і третім
частини п'ятої цієї статті. Державна
реєстрація обтяжень речових прав
проводиться незалежно від місця
розташування об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
№1952, обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.10 Закону України №
1952, державний реєстр прав містить
відомості про зареєстровані права і
обтяження, суб'єктів прав, об'єкти
нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав. Невід'ємною складовою
частиною Державного реєстру прав є
база даних про реєстрацію заяв і
запитів та реєстраційні справи.

Відомості, що містяться у Державному
реєстрі прав, мають відповідати даним
реєстраційної справи, яка містить
документовані записи щодо прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх
невідповідності пріоритет мають дані
реєстраційної справи.

Ч. 3 ст. 16 Закону України № 1952 визначено,
що разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі подаються оригінали
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України № 1952,
документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до п. 10 Порядку № 703, заявник
разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені Порядком, їх копії, документ,
що підтверджує внесення плати за
надання витягу з Державного реєстру
прав, та документ про сплату державного
мита.

Згідно з п. 5 Порядку № 703, документи, що
подаються для проведення державної
реєстрації прав, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна, повинні
відповідати вимогам, що встановлені
законом, Порядком та іншими
нормативно-правовими актами.

При цьому відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9
Закону України № 1952, державний
реєстратор прав на нерухоме майно (далі
- державний реєстратор) встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства та
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону
відмовляє у державній реєстрації прав,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України №
1952, державна реєстрація прав
проводиться на підставі: договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону; свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Статтею 24 Закону України № 1952,
передбачений вичерпний перелік
підстав для відмови у проведенні
державної реєстрації права, зокрема:
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Відмова у державній реєстрації прав з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Суд першої інстанції на підставі
вищенаведених встановлених обставин
справи та норм законів, якими
регулюються спірні відносини в їх
сукупності, дійшов висновку про те, що
в спірному рішенні державного
реєстратора зазначено, що для
державної реєстрації були подані не
засвідчені належним чином копії деяких
документів, а документи, що стосуються
земельної ділянки не були надані
взагалі. Таким чином, позивач надав для
державної реєстрації документи, що не
відповідають вимогам ч. 3 ст. 16 Закону
України № 1952, а тому позов не
підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд
правильно зазначив норми законів, які
регулюють спірні відносини, проте не
погоджується з висновком суду щодо
правомірності дій державного
реєстратора, виходячи з наступного.

Державний реєстратор прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Маріупольського МУЮ Костаніц Віталій
Михайлович 30.10.2013 року прийняв рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень № 7407458 ( далі за
текстом спірне рішення), в якому
зазначив, що розглянув заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, прийняту 30.10.2013 року, про
проведення державної реєстрації права
власності на квартиру, що розташована:
АДРЕСА_1, документи, подані для
проведення державної реєстрації прав,
та встановив, що подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, внаслідок чого керуючись
ст.24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», пунктами 16 та 23
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 №703 ( а. с. 6,
43).

В частині першій статті 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» зазначений вичерпний
перелік підстав для відмови у
проведенні державної реєстрації права,
зокрема: подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Відмова у державній реєстрації прав з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

В ст.24 ч.1 Закону №1952 визначений
вичерпний перелік підстав для відмови
у проведенні державної реєстрації
права:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

5 1) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього правонабувача
подано після державної реєстрації
права власності на таке майно за новим
правонабувачем;

5 2) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5 3) під час подання заяви про державну
реєстрацію права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що виникло
на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку;

5 4) після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав не усунено обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення;

5 5) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

5 6) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

В частині 4 цієї статті вказано, що
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

В даному випадку державний реєстратор
в спірному рішенні не визначив
конкретний пункт статті 24 Закону №1952,
на підставі якого відмовлено в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Суд першої інстанції дійшов до
необґрунтованого висновку про те, що
позивачеві відмовлено у реєстрації
квартири на праві власності з тих
підстав, що для державної реєстрації
були подані незавірені належним чином
копії деяких документів, а документи по
земельний ділянці взагалі не були
подані і що ця обставина не
оспорюється сторонами.

По-перше, державний реєстратор не
зазначив у спірному рішенні, які з
поданих документів не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

В картці прийому заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень ( щодо
права власності), поданою
представником позивача ОСОБА_7,
державним реєстратором зазначений
перелік документів, поданих з заявою і
в цьому переліку не вказано, що хоча б
один з документів не був оригіналом (
а. с. 42).

По-друге, відповідач в письмових
запереченнях на позов (а. с. 31 -34)
вказував, що причиною відмови у
державній реєстрації майна є те, що
позивач звернувся з заявою про
державну реєстрацію як неналежна
особа, оскільки договір про заміну
сторони в зобов'язанні в договорі № 22
від 07.11.2007 року на будівництво квартири,
у АДРЕСА_1, на підставі якого замість
ОСОБА_6 новим замовником стає ОСОБА_4
був підписаний між ТОВ «Приазовбуд»,
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 25.11.2011 року, після
підписання ОСОБА_6 акту прийому
передачі виконаних робіт. Акт
приймання-здачі виконаних робіт
підтверджує виконання підрядником
своїх обов'язків перед замовником, тому
можливість заміни сторони існує до
моменту виконання боржником
зобов'язань перед кредитором.

Тобто з заперечень слідує, що
державний реєстратор відмовив у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з тих підстав, що із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа (в
п.3 ч.1 ст.24 Закону №1952), але про це в
спірному рішенні державний реєстратор
не зазначав.

Отже, за встановлених обставин, суд
першої інстанції дійшов до помилкового
висновку про те, що державний
реєстратор, приймаючи спірне рішення
діяв на підставі закону та у
відповідності до ст.19 Конституції
України, оскільки матеріалами справи
не підтверджений висновок, зазначений
в спірному рішенні про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень щодо не відповідності поданих
документів вимогам, встановленим цим
Законом, або надані документи не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, оскільки державний
реєстратор не визначив, які саме, з
наданих документів є невідповідними
або не дають можливості встановити
відповідність заявлених прав
документам. Пояснення відповідача та
висновок суду першої інстанції, що
рішення прийняте, оскільки деякі з
документів були копіями не
підтверджується документально,
оскільки в картці прийому заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності)
зазначений перелік документів,
поданих з заявою і в цьому переліку не
вказано, що хоча б один з документів був
не оригіналом ( а. с. 42).

Щодо тверджень державного реєстратора
про те, що відмова у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
зумовлена тим, що із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа,
то колегія суддів їх не приймає,
оскільки в спірному рішенні така
підстава не визначена.

Наказом Міністерства юстиції України
від 26.12.2011 р. № 3601/5, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 27.12.2011 р.
за № 1538/20276, затверджені форми рішень
державного реєстратора прав на
нерухоме майно та вимоги до їх
оформлення. Відповідно до цього наказу
рішення державного реєстратора про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень повинно містити підстави
для такої відмови відповідно до статті
24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

З огляду на встановлені обставини
справи та наведені норми законів, якими
регулюються спірні відносини, колегія
суддів дійшла висновку, що спірне
рішення про відмову в державній
реєстрації прав повинно містити
посилання на підстави такої відмови,
які передбачені саме Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» з
зазначенням конкретної підстави,
визначеної ст.24 цього Закону №1952 та
підтверджуватися матеріалами
реєстраційної справи, які саме, з
наданих позивачем документів не є
оригіналами, за відсутності яких
неможлива реєстрація прав та їх
обтяжень.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що спірне
рішення прийнято державним
реєстратором на підставі, у межах
повноважень, проте не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, необґрунтовано, без
врахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.
Зазначення в спірних рішеннях
формальної підстави, передбаченої
законом, без конкретизування, в чому
саме полягає таке порушення, свідчить
про необґрунтованість таких рішень, а
тому висновок суду першої інстанції
про правомірність рішень є
неправильним і позовні вимоги
підлягають задоволенню в частині
скасування спірного рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

Позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача зареєструвати право
власності на квартиру є передчасними
до повторного розгляду питання
державним реєстратором щодо
можливості реєстрації права власності
на квартиру за наданим пакетом
документів ( з зазначенням
невідповідності конкретного
документу) та вирішення питання щодо
звернення з заявою про державну
реєстрацію неналежної особи, що не було
з'ясовано державним реєстратором при
надходженні заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, але
виникло під час розгляду справи в суді
першої інстанції, тобто державний
реєстратор повинен розглянути заяву
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у відповідності до вимог
Закону та в разі відмови в реєстрації
конкретизувати своє рішення
відповідною нормою Закону з
зазначенням не тільки статті, а й її
частини та пункту з посиланням на
конкретні документи, які не
відповідають нормам Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що внаслідок
неповного з'ясування обставин у справі,
які мають значення для її вирішення,
порушення норм матеріального права,
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню, з постановленням
нової про часткове задоволення позову.

В повному обсязі постанова складена 8
квітня 2014 року.

Керуючись ст.195 ч.1, ст.196, ст.198 ч.1 п.3, ст.202
ч.1 п.1, п.4, ст.205 ч.2, ст. 207, ст. 212, ст. 254 ч.5
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року у справі №805/17556/13-а за позовом
ОСОБА_4 до Державного реєстратора
майнових прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області Костаніца Віталія Михайловича
про скасування рішення та зобов'язання
здійснити певні дії скасувати.

Позов ОСОБА_4 до Державного реєстратора
майнових прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області Костаніца Віталія Михайловича
про скасування рішення та зобов'язання
здійснити певні дії задовольнити
частково.

Скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 7407458 від 30.10.2013 року
державного реєстратора майнових прав
на нерухоме майно Костаніца Віталія
Михайловича Реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області.

Зобов'язати державного реєстратора
майнових прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції Донецької
області Констаніца Віталія
Михайловича розглянути заяву ОСОБА_4
від 30.10.2013 року про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень на АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня її складення в
повному обсязі.

Колегія суддів
Л.А. Василенко

В.А. Шальєва

М.І. Старосуд