Справа № 826/18013/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві та
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 (далі -
Позивач, ОСОБА_2) звернулася до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі -
Відповідач-1, ДПІ у Деснянському районі)
та Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
(далі - Відповідач-2, ГУ ДКС у м. Києві)
про: визнання протиправною
бездіяльності ДПІ у Деснянському
районі щодо не нарахування Позивачу
податкової знижки за результатами 2012
року з податку на доході фізичних осіб;
зобов'язання Відповідача-1 у
встановлені законом строки
підготувати висновок про повернення
надміру сплаченого податку з доходів
фізичних осіб з Державного бюджету
України у розмірі 14 720,08 грн. на користь
ОСОБА_2 та подати цей висновок для
виконання відповідному органу
Державного казначейства України;
стягнення з Державного бюджету України
через ГУ ДКС у м. Києві суму податку на
доходи фізичних осіб, що підлягає
поверненню з бюджету у зв'язку із
застосування податкової знижки 14 720,08
грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
27.01.2014 року позов задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив
з того, що Відповідачем-1 неправомірно
відмовлено у Позивачу у поверненні
надмірно сплаченої суми податку з
доходів фізичних осіб, у зв'язку з чим
позовні вимоги є обґрунтованими.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Наголошує на
неповному дослідженні судом всіх
фактичних обставин справи та перевірки
їх доказами, що спричинило прийняття
неправильного рішення.

Вважаючи постанову суду першої
інстанції такою, що прийнята з
порушеннями норм матеріального та
процесуального права, Відповідач-2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову. При
цьому наголошує на тому, що суд першої
інстанції не враховував, що, стягуючи з
Державного бюджету України через ГУ
ДКС у м. Києві належну до сплату
Позивачу суму коштів, фактично двічі
зобов'язав сплатити спірну суму.

У судовому засіданні Позивач наполягав
на залишенні апеляційної скарги без
задоволення, а судового рішення - без
змін.

Відповідачі, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду справи, у судове
засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а постанову
суду першої інстанції змінити,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, змінити постанову
суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що у серпні
2013 року працівниками ДПІ у
Деснянському районі було проведено
камеральну перевірку податкової
декларації про майновий стан і доходи
ОСОБА_2 за 2012 рік. У ході перевірки
податковим органом було встановлено,
що сума податку на доходи фізичних осіб
до повернення з бюджету, зазначена
платником такого податку у податковій
декларації, є більшою, ніж визначено за
результатами камеральної перевірки, що
призвело до завищення суми податку, що
підлягає поверненню з бюджету, на суму
14 720,08 грн. При цьому податковим органом
вказано, що оскільки в наданих до ДПІ
квитанціях платником ОСОБА_2 до АТ
«Дельта Банк» в призначенні платежу
зазначено: погашення кредитної
заборгованості згідно договору
№2627/0508/45-011 від 07.05.2008 року, а не сплата
процентів, тому у ДПІ немає можливості
перевірити понесені витрати та надати
податкову знижку за такими платіжними
документами. Результати перевірки
зафіксовані в акті від 12.08.2013 року
№532/26-52-17-05/.

Вирішуючи питання правомірність
відмови Позивачу у поверненні надміру
сплаченої суми податку з доходів
фізичних осіб, суд першої інстанції
встановив, що 26.04.2013 року Позивачем до
ДПІ у Деснянському районі подано
декларацію про майновий стан та доходи
за 2012 рік, згідно рядку 13.02 якої сума
податку, що підлягає поверненню з
бюджету, складає 14 720,08 грн.

Як вірно встановив суд першої
інстанції, зазначена суму, за
твердженням Позивача, виникла
внаслідок використання останнім
податкової знижки на частину суми
процентів за користування іпотечним
житловим кредитом, на підтвердження
чого ОСОБА_2 подано довідку банку від
14.04.2013 року №05-1235996/1 (а.с. 20), квитанції
(а.с. 21-27), копію довідки з місця роботи
про заробітну плату та інші доходи (а.с.
28), копію кредитного договору на
купівлю житлової нерухомості (а.с. 29-37)
та іпотечного договору (а.с. 39-44).

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції,
здійснивши системний аналіз положень
ст. ст. 43, 166, 175, 179 ПК України, прийшов до
висновку про наявність у Позивача
права на повернення надміру сплаченого
податку з доходів фізичних осіб, у
зв'язку з чим позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів не може
повністю погодитися з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 175.1 ст. 175 ПК України
платник податку - резидент має право
включити до податкової знижки частину
суми процентів за користування
іпотечним житловим кредитом, наданим
позичальнику в національній або
іноземній валютах, фактично сплачених
протягом звітного податкового року.

При сплаті процентів за іпотечним
житловим кредитом в іноземній валюті
сума платежів за такими процентами,
здійснених в іноземній валюті,
перераховується у гривні за офіційним
валютним (обмінним) курсом
Національного банку України, що діє на
день сплати таких процентів.

Таке право виникає в разі якщо за
рахунок іпотечного житлового кредиту
будується чи купується житловий
будинок (квартира, кімната), визначений
платником податку як основне місце
його проживання, зокрема згідно з
позначкою в паспорті про реєстрацію за
місцезнаходженням такого житла.

Як було вірно встановлено судом першої
інстанції, згідно наявної у матеріалах
справи копії паспорту ОСОБА_2, остання з
10.07.2008 року зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 12), тобто у квартирі, яка є
предметом іпотеки.

Згідно пп. 166.1.2 п. 166.1 ст. 166 ПК України
платник податку має право на податкову
знижку за наслідками звітного
податкового року підстави для
нарахування податкової знижки із
зазначенням конкретних сум
відображаються платником податку у
річній податковій декларації, яка
подається по 31 грудня включно
наступного за звітним податкового
року.

При цьому відповідно до пп. 166.2.1 п. 166.2
ст. 166 Податкового кодексу до
податкової знижки включаються
фактично здійснені протягом звітного
податкового року платником податку
витрати, підтверджені відповідними
платіжними та розрахунковими
документами, зокрема квитанціями,
фіскальними або товарними чеками,
прибутковими касовими ордерами,
копіями договорів, що ідентифікують
продавця товарів (робіт, послуг) і їх
покупця (отримувача). У зазначених
документах обов'язково повинно бути
відображено вартість таких товарів
(робіт, послуг) і строк їх продажу
(виконання, надання).

Тобто, як вірно зазначив суд першої
інстанції, обов'язковою умовою для
надання платнику податків податкової
знижки є документальне підтвердження,
зокрема, квитанціями, витрат. З
наведеного випливає, що Позивач,
надавши податковому органу
підтвердження фактичної сплати
відсотків за користування іпотечним
житловим кредитом, має право на
отримання податкової знижки на таку
суму. При цьому колегією суддів
критично оцінюється посилання
Відповідача-1 на невідповідність дати
зарахування коштів у довідці та
квитанціях як на підставу для відмови у
відшкодуванні сплаченого податку,
оскільки така невідповідність не може
ставити під сумнів факт сплати ОСОБА_2
коштів за умови його документального
підтвердження.

Оцінюючи висновки суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог в частині зобов'язання
Відповідача-1 у встановлені законом
строки підготувати висновок про
повернення надміру сплаченого податку
з доходів фізичних осіб та стягнення з
Державного бюджету України через ГУ
ДКС у м. Києві суму податку на доходи
фізичних осіб, що підлягає поверненню з
бюджету у зв'язку із застосування
податкової знижки 14 720,08 грн., колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно п. 43.3 ст. 43 ПК України
обов'язковою умовою для здійснення
повернення сум грошового зобов'язання
є подання платником податків заяви про
таке повернення (крім повернення
надміру утриманих (сплачених) сум
податку з доходів фізичних осіб, які
розраховуються контролюючим органом
на підставі поданої платником податків
податкової декларації за звітний
календарний рік шляхом проведення
перерахунку за загальним річним
оподатковуваним доходом платника
податку) протягом 1095 днів від дня
виникнення помилково та/або надміру
сплаченої суми.

Пунктом 43.4 ст. 43 Податкового кодексу
України передбачено, що платник
податків подає заяву на повернення
помилково та/або надміру сплачених
грошових зобов'язань у довільній формі,
в якій зазначає напрям перерахування
коштів: на поточний рахунок платника
податків в установі банку; на погашення
грошового зобов'язання (податкового
боргу) з інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на
контролюючі органи, незалежно від виду
бюджету; повернення готівковими
коштами за чеком у разі відсутності у
платника податків рахунку в банку.

Згідно п. 43.5 ст. 43 Податкового кодексу
контролюючий орган не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви готує
висновок про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету та
подає його для виконання відповідному
органові, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів
протягом п'яти робочих днів здійснює
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань
платникам податків у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Отже, податковий орган повинен був,
по-перше, розрахувати повернення
надміру утриманих (сплачених) сум
податку з доходів фізичних осіб на
підставі поданої платником податків
податкової декларації за звітний
календарний рік шляхом проведення
перерахунку за загальним річним
оподатковуваним доходом платника
податку, по-друге, не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків податкової
декларації підготувати висновок про
повернення відповідних сум коштів з
відповідного бюджету та подати його
для виконання відповідному органові,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Виключно після здійснення такої
процедури органом Міндоходів у
відповідного органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, виникає обов'язок протягом
п'яти робочих днів здійснити
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань
платникам податків у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Тобто, виключно після отримання
висновку ДПІ у Деснянському районі про
повернення Позивачу 14 720,08 грн. з
відповідного бюджету, у ГУ ДКС у м.
Києві виникає обов'язок забезпечити
виплату вказаної суми. Однак, оскільки
такого висновку направлено до
Відповідача-2 не було, колегія суддів
вважає передчасними твердження суду
першої інстанції про необхідність
стягнення з ГУ ДКС у м. Києві суми
коштів, яка підлягає поверненню з
бюджету.

З наведеного випливає, що суд першої
інстанції, вірно встановивши обставини
справи, не врахував, що рішення суду
першої інстанції може стосуватися
виключно правовідносин, які вже
виникли, і не включати у себе вирішення
питань про права особи, які ще не
виникли, а тому, відповідно, не могли
бути порушені.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, проте ухвалив судове
рішення з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим постанова суду
підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є правильне по суті вирішення
справи, але із помилковим
застосуванням норм процесуального
права.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні справи було
допущено помилкове застосування норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з цим апеляційні скарги
необхідно задовольнити частково, а
постанову суду першої інстанції -
змінити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 201, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві та Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві - задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 січня 2014 року
скасувати в частині позовних вимог до
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
та прийняти в цій частині нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог до Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві відмовити повністю.

У решті постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві та
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.