Справа № 812/1874/14
Суддя: І.В.Тихонов
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 квітня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1874/14

Луганський окружний адміністративний
суд

у складі:

головуючого судді
Тихонова І.В.,

при секретарі
Лушниковій О.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача
Звягінцева С.Н.,

представника третьої особи
Носова Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Старобільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області, третя особо на стороні
відповідача - управління Пенсійного
Фонду України в Новопсковському районі
Луганської області про визнання
скасування вимоги про сплату боргу № Ф
5238-12 від 06 лютого 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Старобільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про визнання скасування
вимоги про сплату боргу № Ф 5238-12 від 06
лютого 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що він зареєстрований як
фізична особа-підприємець на підставі
свідоцтва про державну реєстрацію
Новопсковською районною державною
адміністрацією Луганської області від
23.09.2000 за № 0000662 та перебуває на
спрощеній системі оподаткування.

06 лютого 2014 року відповідачем винесено
вимогу про сплату боргу на суму 3412,09
грн., яку позивач вважає незаконною та
такою, що підлягає скасуванню, у зв'язку
з тим, що він як пенсіонер за віком
звільнений від сплати єдиного внеску
на підставі статті 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Вказану вимогу
позивач оскаржив до Головного
управління Міндоходів у Луганській
області. 28.02.2014 року рішенням
начальника Головного управління
Міндоходів у Луганській області скаргу
ОСОБА_1, залишено без задоволення а
вимогу № Ф 5238-12 від 06 лютого 2014 року
залишено без змін.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі.
Пояснення надав аналогічні викладеним
у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні адміністративний позов не
визнав, просив суд у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі на підставах викладених у
письмових запереченнях проти позову
(а.с.37-39)

Представник третьої особи у судовому
засіданні надав письмові пояснення
відповідно до яких просив суд позовні
вимоги позивача залишити без
задоволення. (а.с.52-53)

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд
приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1, зареєстрований в якості
фізичної особи - підприємця
Новопсковською районною державною
адміністрацією Луганської області від
23.09.2000 за № 0000662 та перебуває на
спрощеній системі оподаткування (а.с 21)

ОСОБА_1, є платником єдиного внеску з 01
липня 2012 року, що підтверджується
свідоцтвом № 694294 (а.с 22).

Позивач є пенсіонером та отримує
пенсію за віком, що підтверджується
пенсійним посвідченням НОМЕР_1,
протоколом про призначення пенсії (а.с
23,54).

Згідно протоколу про призначення
пенсії Управління Пенсійного фонду
України в Новопсковському районі
Луганської області пенсія ОСОБА_1,
призначена зі зниженням пенсійного
віку згідно ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464 від 08.07.2010,
який визначає правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено,
що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.4 Закону №
2464-VI ОСОБА_1, є платником єдиного внеску.

Згідно ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI платники
єдиного внеску, крім платників,
зазначених у пунктах 4 і 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Статтею 25 Закону № 2464-VI передбачено, що
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом доходів і
зборів, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
орган доходів і зборів надсилає в
порядку, встановленому законом, до
підрозділу державної виконавчої
служби вимогу про сплату недоїмки.

З матеріалів справи вбачається, що
Старобільською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Луганській
області на підставі ст.25 Закону № 2464-VI
позивачу сформовано вимогу про сплату
боргу № Ф 5238-12 від 06.02.2014, у якій
визначено суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску у розмірі 3412,09 грн. (а.с.
10).

07.02.2014 року, позивач оскаржив
вищезазначену вимогу до Головного
управління Міндоходів у Луганській
області. (а.с.11-14)

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Луганській області від
28.02.2014 року вих. № 3443/12-32-10-04/22 скаргу
ОСОБА_1, залишено без задоволення а
вимогу № Ф 5238-12 від 06 лютого 2014 року
залишено без змін.

Згідно ч.4 ст.4 Закону № 2464-VI особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Позивач отримує пенсію за віком
відповідно до ст.13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення № НОМЕР_1 та протоколом про
призначення пенсії відповідно до якого
позивачу призначено пенсію на
пільгових умовах за віком.

Зазначене є підставою для звільнення
ОСОБА_1, від сплати єдиного внеску з
липня 2013 року.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1, отримує
пенсію за віком, а ч.4 ст.4 Закону № 2464-VI
не містить застережень щодо її
незастосування до осіб, яким
призначено пенсію за віком на підставі
ст.13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», суд приходить до
висновку про те, що позивач не повинен
сплачувати за себе єдиний внесок.

Відповідачем не доведено
правомірність дій щодо складання
вимоги про сплату боргу № Ф 5238-12 від 06
лютого 2014 року на суму 3412,09 грн., а тому,
позовні вимоги в частині визнання
протиправною та скасування вимоги № Ф
5238-12 від 06 лютого 2014 року є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо обраного позивачем способу
захисту своїх прав шляхом зобов'язання
Старобільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області утриматися від
вчинення певних дій - примушення
позивача до сплати за себе єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування суд зазначає
наступне.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з пунктом першим частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивач - це особа, на захист прав,
свобод та інтересів якої подано
адміністративний позов.

Згідно з пунктом першим частини другої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Виходячи із завдань Кодексу
адміністративного судочинства
України, як то захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення для фізичної чи юридичної
особи прав (чи інтересів).

Проте вимога позивача про зобов'язання
відповідача утриматись від будь-яких
дій в майбутньому не є захистом
порушеного права, а суд не може
захистити права та обов'язки позивача
на майбутнє.

Позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню, оскільки
вказаний спосіб захисту не відповідає
об'єкту порушеного права.

Таким чином, адміністративний позов
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Оскільки суд дійшов висновку про
часткове задоволення
адміністративного позову,
відшкодуванню на користь позивача
підлягають судові витрати в сумі 182,70
грн., відповідно до задоволеної частини
вимог.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу № Ф 5238-12 від 06
лютого 2014 року Старобільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області на
суму 3412,09 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1, витрати по сплаті
судового збору в сумі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 11 квітня 2014 року.

Суддя
І.В.Тихонов