Справа № 825/978/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2014 року
Чернігів Справа №
825/978/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді
Соломко І.І.,

за участю секретаря
Розмовенко А.О.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Поліської К.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Чернігівській області
про скасування наказу та поновлення на
посаді, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 (далі - позивач) з
адміністративним позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Чернігівській області
(далі - відповідач), в якому остаточно
просить суд скасувати наказ від 03.02.2014
№ 141 про притягнення його до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення та поновити його на
займаній посаді.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
наказом начальника УМВС у
Чернігівській області від 03.02.2014 № 141
про притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівника
Городянського РВ УМВС області,
позивача звільнено з органів
внутрішніх справ у запас Збройних Сил
України за п.63 "є" (порушення дисципліни)
з посади міліціонера-водія
обслуговуючого персоналу і охорони
Городнянського РВ УМВС України в
Чернігівській області. Позивач вважає,
що рішення про застосовування
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
не відповідає вимогам діючого
законодавства, тому звернувся до суду з
позовом про скасування зазначеного
вище наказу та поновлення на посаді.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позов підтримали та просили
його задовольнити на підставі та в
межах заявлених позовних вимог.
Додатково представник позивача
зазначив, що протиправність
оскаржуваного наказу полягає в тому, що
відповідач за встановленими фактами
службового розслідування повинен
врахувати ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну шкоду, обставини,
за яких вчинено проступок, і попередню
роботу працівника, що не було зробило
відповідачем. Також акцентував увагу
суду на не дотриманні відповідачем
порядку проведення та оформлення
результатів звільнення.

Представник відповідача щодо позову
заперечував та просив відмовити в
задоволенні позовних вимог з підстав,
що містяться в письмових запереченнях.
Додатково пояснив, що при формуванні
оскаржуваного наказу відповідач
керувався приписами Закону України
«Про міліцію», Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ, затверджений
Законом України від 22.02.2006 № 3460 та
«Правил поведінки та професійної етики
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ України»,
затверджені наказом МВС України № 155
від 22.02.2012, в розрізі встановлених
порушень на підставі матеріалів
службового розслідування. Окрім того,
при вирішенні питання про звільнення
позивача з роботи враховано також те,
що останній підтвердив факт керування
транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
розглянувши подані документи, оцінивши
належність, допустимість доказів,
судом встановлено наступне.

Позивач, згідно даних паспорту серії
НОМЕР_1 - ОСОБА_1, проходив службу в
органах внутрішніх справ України на
посаді водія обслуговуючого персоналу
і охорони Городнянського РВ УМВС
України в Чернігівській області, про що
12.10.2013 позивачем прийнято присягу
працівника органів внутрішніх справи
України.

З наданих до суду доказів вбачається,
що 15.12.2013 приблизно о 23:30 год. по вул.
Радянській в м. Городня Чернігівської
області, під час несення служби
інспекторами ДПС взводу з
обслуговування стаціонарного посту № 1
роти ДПС ДАІ УМВС України в
Чернігівській області, зупинено
транспортний засіб під керуванням
міліціонера - водія обслуговуючого
персоналу і охорони Городнянського РВ
УМВС України в Чернігівській області
рядового міліції по прізвищу ОСОБА_4,
який мав явні ознаки алкогольного
сп'яніння та керував транспортним
засобом, не маючи при собі посвідчення
водія. ОСОБА_4 доставлено до
Городнянської ЦРЛ для проведення
медичного огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння, згідно висновку
якого, станом на 00:05 год. 16.12.2013, ОСОБА_4
перебував у стані алкогольного
сп'яніння (а.с.38).

Вказані обставини слугували підставою
для проведення, у відповідності до
наказу УМВС у Чернігівській області
від 20.12.2013 № 992, службового
розслідування за фактом порушення
службової дисципліни водія
обслуговуючого персоналу і охорони
Городнянського РВ УМВС України в
Чернігівській області рядового
міліції ОСОБА_4 в ході проведення якого
підтверджено факт порушенням
позивачем службової дисципліни, на
підставі чого, 27.01.2014 оформлено
висновок.

Як свідчать матеріали справи, дані
обставини, стали підставою для видачі
наказу УМВС у Чернігівській області
від 03.02.2014 № 141 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівника Городнянського РВ УМВС
області», яким за порушення службової
дисципліни, вимог статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, Присяги
працівника органів внутрішніх справ,
Правил поведінки та професійної етики
осіб рядового та начальницького складу
органів ОВС, водія обслуговуючого
персоналу і охорони Городнянського РВ
УМВС України в Чернігівській області
сержанта міліції ОСОБА_1 звільнено з
ОВС України за пунктом 63 «є» Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом ОВС України
(а.с.9). З наказом позивач ознайомлений
під підпис (а.с.47 на звороті).

Не погоджуючись з вказаним наказом
позивач оскаржив його до суду.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про міліцію» від
20.12.1990 року № 565, Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затверджений
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення №114),
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України, затверджений
Законом України від 22.06.2006 року № 3460
(далі - Дисциплінарний статут).

У своїй діяльності міліція
підпорядковується Міністерству
внутрішніх справ України.

Частинами першою, третьою та четвертою
статті 18 Закону України «Про міліцію»
передбачено, що порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
передбачено Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України від
22.02.2006р. (надалі - Дисциплінарний
статут).

Відповідно до частин 1-8, 10, 15 статті 14
Дисциплінарного статуту, з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Службове розслідування
має бути завершене протягом одного
місяця з дня його призначення
начальником. У разі необхідності цей
термін може бути продовжено
начальником, який призначив службове
розслідування, або старшим прямим
начальником, але не більш як на один
місяць. Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до приписів пунктів 2.1, 2.6, 5.1,
5.2, 5.3 Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України, затвердженої
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 12.03.2013 № 230 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
від 02.04.2013 за № 541/23073, підставами для
проведення службового розслідування є
порушення особами РНС службової
дисципліни, у тому числі скоєння
кримінальних або адміністративних
правопорушень, знищення або втрата
службових документів, доручених або
охоронюваних матеріальних цінностей,
вчинення особами РНС діянь, які
порушують права і свободи громадян,
службову дисципліну, інші події,
пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС
чи їх травмуванням (пораненням), а також
події, які сталися за участю осіб РНС і
можуть викликати суспільний резонанс.
Підставою для проведення службового
розслідування є належним чином
письмово оформлений наказ
уповноваженого на те начальника.
Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності за мотивованим рапортом
(доповідною запискою) виконавця або
голови комісії визначений строк може
бути продовжено начальником, який
призначив службове розслідування, або
старшим прямим начальником, але не
більш як на один місяць. Початок
службового розслідування визначається
датою видання наказу про його
призначення. Завершення службового
розслідування визначається датою
затвердження начальником, який
призначив службове розслідування,
висновку за результатами службового
розслідування.

Норми вказаної Інструкції
кореспондуються із нормами статей
Дисциплінарного статуту.

З аналізу даних норм слідує, що
керівник за фактом виявлення
дисциплінарного проступку
зобов'язаний видати наказ про
проведення службового розслідування з
метою з'ясування всіх обставин, що
передували його вчиненню.

Судом встановлено, що на виконання
даних норм, наказом УМВС у
Чернігівській області від 20.12.2013р. №992,
за фактом порушення ОСОБА_4 службової
дисципліни призначено службове
розслідування (а.с.29).

В ході проведення службового
розслідування враховано рапорт
інспектора ДПС Козака О.С., пояснення
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, протоколи
адміністративного правопорушення від
16.12.2013 та висновок медичного огляду
позивача з метою виявлення стану
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції № 103 від
16.12.2013.

Згідно пункту 8.1. Інструкції Інструкції
про порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України підсумковим документом
службового розслідування є висновок
службового розслідування, який
складається зі вступної, описової та
резолютивної частин.

Результат службового розслідування
оформлений висновком службового
розслідування за фактом порушення
службової дисципліни
міліціонером-водієм обслуговуючого
персоналу і охорони Городнянського РВ
УМВС України в Чернігівській області
ОСОБА_4, який затверджений 03.02.2014
(а.с.30-33).

Судом досліджено висновок від 03.02.2014 на
предмет дотримання вказаних норм та
встановлено, що останній відповідає
вимогам чинного законодавства.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідачем вжито належних заходів
для з'ясування всіх обставин щодо
дисциплінарного проступку, відтак
спростовуються посилання позивача
щодо недотримання УМВС у Чернігівській
області процедури проведення та
оформлення результатів службового
розслідування.

Стосовно виявленого дисциплінарного
проступку, що слугував підставою для
прийняття оскаржуваного наказу, судом
встановлено таке.

Позивач не заперечує щодо вживання ним
пива 15.12.2013 та керування транспортним
засобом. Також варто відмітити, що
позивач підписав протоколи про
адміністративне правопорушення від
16.12.2013 та висновок медичного огляду № 103
від 16.12.2013 без зауважень.

Суд також приймає до уваги показання
свідка - інспектора ДПС Козака О.С., який
в судовому засіданні підтвердив факт
того, що позивач 15.12.2013 о 23.30 год. керував
транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння та свідка -
лікаря ОСОБА_8, який пояснив, що 16.12.2013 в
ході медичного огляду було
встановлено, що позивач знаходився у
стані алкогольного сп'яніння.

Отже, вина позивача у скоєнні
дисциплінарного проступку доведена
матеріалами службового розслідування
та показаннями свідків.

Позивач також вказує, що написання
прізвища у документах службового
розслідування та оскаржуваному наказі
не співпадає з даними паспорта, тому
відповідачем необґрунтовано прийнято
рішення про звільнення.

Судом досліджена особова справа
позивача, з якої вбачається, що в
документах вказано прізвище позивача
як «ОСОБА_1» з літерою «і» так і ОСОБА_1»
з літерою «е». Але суд вважає, що такі
помилки у прізвищі позивача не є
підставою для скасування
оскаржуваного наказу, оскільки не може
бути скасовано рішення суб'єкта
владних повноважень лише з формальних
підстав.

Посилання позивача на те, що висновок
щодо результатів медичного огляду № 103
від 16.12.2013 не відповідає вимогам
Інструкції, затверджена наказом
Міністерства внутрішніх справ України
та Міністерства охорони здоров'я 09.09.2009
№ 400/666, судом до уваги не приймаються,
оскільки згідно пункту 3.20 Інструкції
висновок щодо результатів медичного
огляду особи на стан сп'яніння
складається в усіх випадках
безпосередньо після огляду особи у
трьох примірниках: перший примірник
видається під підпис уповноваженій
особі Державтоінспекції МВС, яка
доставила дану особу на огляд, другий
видається оглянутій особі, а третій
залишається в закладі охорони здоров'я.
Висновок № 103 від 16.12.2013 позивачем
підписаний без зауважень.

Відповідно до підпункту «є» пункту 63
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом ОВС
України особи рядового і молодшого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за порушення
дисципліни.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту
визначено, що службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому
органів і підрозділів та Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного
статуту, службова дисципліна базується
на високій свідомості та зобов'язує
кожну особу рядового і начальницького
складу: дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 22.02.2012 № 155
встановлені вимоги щодо правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України.

Так, абзацом 2 пункту 4.1 розділу ІІІ
Правил передбачено, що працівник
органів внутрішніх справ, керуючись
Присягою, відповідно до службового
обов'язку, дотримуючись професійних
честі і гідності, бере на себе такі
моральні зобов'язання, як бути
прикладом безумовного дотримання
вимог законів та службової дисципліни
в професійній діяльності та приватному
житті, залишатися за будь-яких обставин
чесним і непідкупним, відданим
інтересам служби.

Пунктом 1.1, абзацом 2 пункту 1.2, пункту 1.3
розділу ІV Правил визначено, що
поведінка працівника органів
внутрішніх справ завжди і за будь-яких
обставин має бути бездоганною,
відповідати високим стандартам
професіоналізму і морально-етичним
принципам стража правопорядку. Ніщо не
повинно паплюжити ділову репутацію та
авторитет працівника. Норми
професійної етики вимагають від
працівника, зокрема, постійно
контролювати свою поведінку, почуття і
емоції, не дозволяючи особистим
симпатіям або антипатіям, неприязні,
недоброму настрою або дружнім почуттям
впливати на службові рішення, уміти
передбачати наслідки своїх вчинків і
дій. Працівник повинен пам'ятати, що
аморальна поведінка, нерозбірливість і
неохайність в особистих стосунках,
відсутність навичок самодисципліни і
розбещеність, балакучість і
незібраність завдають непоправної
шкоди його власній репутації і
авторитету органів внутрішніх справ у
цілому.

З аналізу вказаних норм, необхідною
умовою формування високопрофесійного
персоналу органів внутрішніх справ,
забезпечення стабільності
службово-трудових відносин осіб
рядового і начальницького складу, є
дотримання такими особами службової
дисципліни, як в процесі виконання
своїх обов'язків, так і поза робочий
час.

Судом встановлено, у відповідності до
Присяги позивач присягнув з високою
відповідальністю виконувати свій
службовий обов'язок, вимоги статутів і
наказів, постійно вдосконалювати
професійну майстерність та
підвищувати рівень культури, всіляко
сприяти зміцненню авторитету органів
внутрішніх справ (а.с.132).

Таким чином, дані докази свідчать про
те, що позивач проінформований про
обов'язок дотримуватись професійних
обов'язків та службової дисципліни, як
під час служби, так і поза робочий час,
однак як встановлено судом, останній
позивачем не дотриманий.

Позивач, крім того вказує, що
відповідачем неправомірно було
прийнято рішення про притягнення його
до дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з посиланням на
матеріали у справі про адміністративне
правопорушення, оскільки постановою
Апеляційного суду Чернігівської
області у справі № 732/18/14 скасована
постанова Городнянського районного
суду Чернігівської області про
притягнення останнього до
адміністративної відповідальності
(а.с.112).

Частиною другою статті 5
Дисциплінарного Статут передбачено, що
особи рядового і начальницького
складу, яких в установленому
законодавством порядку притягнуто до
адміністративної, кримінальної або
матеріальної відповідальності,
водночас можуть нести і дисциплінарну
відповідальність згідно з цим
Статутом.

Отже, законодавець не ставить у
залежність притягнення особи до
дисциплінарної відповідальності за
порушення службової дисципліни від
результатів судового розгляду
матеріалів про адміністративне
правопорушення щодо цієї особи.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про міліцію» працівник міліції несе
за свої протиправні дії або
бездіяльність дисциплінарну чи
кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 5
Дисциплінарного статуту за вчинення
дисциплінарних проступків особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
згідно з цим Статутом.

Тобто, підставою для притягнення до
дисциплінарної відповідальності осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ є вчинення
ними дисциплінарного проступку,
сутність якого у розумінні статті 2
Статуту полягає у невиконанні або в
неналежному виконанні особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни як під час несення служби,
так і поза робочий час.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту
передбачено види дисциплінарних
стягнень, у тому числі звільнення з
органів внутрішніх справ.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Суд звертає увагу позивача, що приписи
Дисциплінарного Статуту не містять
імперативну норму в частині будь-яких
заборон чи обмежень по застосуванню до
особи одразу крайнього
дисциплінарного впливу.

Слід відмітити, що вказаний захід є
співрозмірним з нормами законодавства
України, де алкогольне сп'яніння
розглядається, як обтяжуюча обставина
відповідальності особи.

Отже, у випадку не дотримання особою
встановлених приписів присяги, законів
та професійно етичних норм, орган
внутрішніх справ має право
застосовувати до особи такий вид
дисциплінарної відповідності як
звільнення.

Вид дисциплінарного стягнення щодо
позивача визначався відповідно до
частини десятої статті 14
Дисциплінарного статуту.

В ході судового розгляду справи
встановлено факт порушення позивачем
службової дисципліни, які виразились в
порушенням вимог статті 7
Дисциплінарного статуту, Присяги та
Правил № 155, що, в свою чергу, є
несумісним з подальшим проходженням
служби в органах внутрішніх справ, а
застосоване дисциплінарне стягнення
відповідає характеру та тяжкості
вчиненого позивачем порушення.

Суд відмічає, що належних доказів на
спростування виявлених порушень
службової дисципліни позивачем не
надано, натомість надані суду
представником відповідача докази та
пояснення свідків підтверджують
правову позицію органу внутрішніх
справ.

В своїх поясненнях позивач звернув
увагу суду, що відповідач за
встановленими фактами службового
розслідування повинен врахувати
ступінь тяжкості вчиненого проступку і
заподіяну шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередню роботу
працівника, що не було зробило
відповідачем.

Визначаючись щодо даного посилання,
судом досліджено особову справу
позивача, з якої вбачається, що позивач
характеризується посередньо, за період
проходження служби заохочень немає.

Надаючи правову оцінку питанню
притягнення до дисциплінарної
відповідальності позивача, судом
враховано той факт, що відповідачем
надано належну оцінку всім фактам
через призму виявленого порушення.

Позивач у своїх доводах наголошує на
те, що відповідачем порушені строки
накладення дисциплінарного стягнення,
оскільки згідно приписів статті 148 КЗпП
України дисциплінарне стягнення
застосовується не пізніше одного
місяці з дня його виявлення.

Суд із вказаним не погоджується, з
огляду на те, що трудове законодавство
підлягає застосуванню у випадках, якщо
нормами спеціальних законів не
врегульовано спірних правовідносин
або коли про це йдеться у спеціальному
законі, тому в даному випадку
пріоритетними є норми спеціальних
законів.

Так, відповідно до статті 16
Дисциплінарного статуту дисциплінарне
стягнення накладається у строк до
одного місяця з дня, коли про проступок
стало відомо начальнику. У разі
проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
провадження в кримінальній справі або
справі про адміністративне
правопорушення на осіб рядового і
начальницького складу дисциплінарне
стягнення може бути накладено не
пізніше одного місяця з дня закінчення
службового розслідування, провадження
в кримінальній справі або справі про
адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

На підставі аналізу зазначених норм,
суд дійшов висновку, що на осіб
рядового і начальницького складу за
вчинення порушень службової
дисципліни наказ про накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з посади видається з
дотриманням строків, передбачених
статтею 16 Статуту.

Вказана позиція викладена у постанові
Верховного суду України від 08.10.2013.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказ № 141 від 03.02.2013 виданий в межах
строку, встановленого Законом.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги,
судом враховано, що єдиною правовою
підставою для скасування
оскаржуваного наказу позивач вважає
порушення процедури звільнення, яка, як
встановлено судом, УМВС України в
Чернігівській області дотримана в
повному обсязі, будь-яких інших підстав
позивачем не наведено.

Визначальним для суду є те, що в
судовому засіданні позивач не
заперечував факт вживання ним пива
15.12.2013 та керування транспортним
засобом, що є проступком та як наслідок
порушення службової дисципліни.

Щодо вимог про поновлення позивача на
посаді, то згідно пункту 24 Положення №
114 поновленню підлягають лише особи,
які звільнені незаконно.

Оскільки судом не встановлено порушень
щодо процедури притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності, тому
в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем доведено правомірність
та обґрунтованість спірного наказу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що в задоволенні
адміністративного позову необхідно
відмовити.

Судові витрати відшкодуванню з
Державного бюджету України на користь
позивача згідно статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не підлягають.

Керуючись статтею 124 Конституції
України, статтями 9, 11, 69-71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Чернігівський окружний
адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1, - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
І.І. Соломко