Справа № 826/1688/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31 березня 2014 року 15 год. 26
хв. № 826/1688/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судового
засідання Чупринко Н.І., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Азалія-Тур" до
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування рішень відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 31 березня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 10 лютого 2014 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Азалія-Тур" (далі -
позивач) до державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача від 02 серпня 2013 року №
та від 20 листопада 2013 року №
(далі - оскаржувані рішення).

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначив, що
оскаржувані рішення є протиправними та
підлягають скасуванню, оскільки
складені на підставі висновків,
зроблених за результатами перевірки
позивача, які не відповідають
фактичним обставинам.

Ухвалою суду від 12 лютого 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримала позов
та просила задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнала
позов та просила відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 03 березня 2014 року. Пояснила,
що оскаржувані рішення є правомірними,
оскільки складені відповідачем у
зв'язку з виявленням у ході перевірки
позивача порушень ним податкового
законодавства.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 10 по 16 липня 2013
року проведено перевірку позивача, за
результатами якої 19 липня 2013 року
складено акт № 436/22-90/37147486 про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача щодо правильності
нарахування та своєчасності сплати
податків і зборів по взаємовідносинах
із товариством з обмеженою
відповідальністю "Лізінг-Сіті" (далі -
ТОВ "Лізінг-Сіті") за період із 01 липня
по 30 вересня 2012 року (далі - акт
перевірки), відповідно до висновків
якого, позивачем:

- занижено податок на додану вартість
(далі - ПДВ), що підлягає сплаті до
бюджету, у загальному розмірі 602083,87
грн., у тому числі за: липень 2012 року -
403222,47 грн.; серпень 2012 року - 198861,40 грн.,
чим порушено пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст.
44, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200,
п.п. 201.4, 201.6, 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України (далі - ПК України; у
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин);

- занижено податок на прибуток за ІІІ
квартали 2012 року у розмірі 830025,00 грн.,
чим порушено пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України.

На підставі акта перевірки, 02 серпня 2013
року відповідачем складено: податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ у розмірі 602083,87 грн.
за основним платежем та у розмірі 150520,97
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); оскаржуване
рішення № , яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 830025,00 грн.
за основним платежем та у розмірі 207506,25
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

За результатами адміністративного
(досудового) оскарження, позивачу
збільшено штрафні (фінансові) санкції
(штрафи) з ПДВ за податковим
повідомленням-рішенням № у
розмірі 150520,97 грн., у зв'язку з чим 20
листопада 2013 року відповідачем
складено оскаржуване рішення № ,
яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ у розмірі 602083,87 грн.
за основним платежем та у розмірі
301041,94 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.
75.1 ст. 75 ПК України, органи державної
податкової служби мають право
проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Перевірку проведено на підставі
відповідного наказу, копію якого разом
із направленням на перевірку вручено
особисто під розписку законному
представнику позивача до початку
перевірки.

Стосовно складання оскаржуваних
рішень суд зазначає наступне.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що
висновок відповідача про заниження
позивачем податку на прибуток та ПДВ
ґрунтується на виявленому у ході
перевірки факті відсутності реального
здійснення господарських операцій між
позивачем та ТОВ "Лізінг-Сіті", оскільки
вказане товариство має ознаки
"фіктивності", що підтверджується
висновком щодо наявності ознак
"фіктивності" ТОВ "Лізінг-Сіті".

Відповідно до ст. 55-1 Господарського
кодексу України, ознаки фіктивності, що
дають підстави для звернення до суду
про припинення юридичної особи або
припинення діяльності фізичною особою
- підприємцем, в тому числі визнання
реєстраційних документів недійсними:
зареєстровано (перереєстровано) на
недійсні (втрачені, загублені) та
підроблені документи; не зареєстровано
у державних органах, якщо обов'язок
реєстрації передбачено
законодавством; зареєстровано
(перереєстровано) у органах державної
реєстрації фізичними особами з
подальшою передачею (оформленням) у
володіння чи управління підставним
(неіснуючим), померлим, безвісти
зниклим особам або таким особам, що не
мали наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження;
зареєстровано (перереєстровано) та
проваджено фінансово-господарську
діяльність без відома та згоди його
засновників та призначених у законному
порядку керівників.

У постанові Верховного Суду України
від 01 вересня 2009 року № 21-1258во09
зазначено, що необхідно приймати до
уваги факт наявності
фінансово-господарських зв'язків з
підприємствами, діяльність яких має
ознаки "фіктивності".

У ході перевірки виявлено, що між
позивачем та ТОВ "Лізінг-Сіті" укладено
договори про надання консультаційних
послуг, факт надання яких вказаним
товариством оформлено відповідними
актами (перелік міститься на сторінках
4-5 акта перевірки). До перевірки
позивачем надано виписані ТОВ
"Лізінг-Сіті" податкові накладні
(перелік міститься на сторінках 5-6 акта
перевірки), які позивачем включені до
складу податкового кредиту за
перевіряємий період.

В акті перевірки зазначено, що
розрахунки між позивачем та ТОВ
"Лізінг-Сіті" здійснювались у
безготівковій формі. При цьому,
відповідно до письмових пояснень
законного представника позивача,
наданих суду у судовому засіданні 31
березня 2014 року, оплата за укладеними
договорами не здійснювалась у зв'язку з
недостатністю коштів.

Представник позивача також пояснила,
що у позивача відсутні оригінали та
копії первинної документації щодо
взаємовідносин із ТОВ "Лізінг-Сіті",
оскільки такі документи надані
відповідачу у ході перевірки. У
позивача також відсутні в електронному
вигляді укладені із ТОВ "Лізінг-Сіті"
договори про надання консультаційних
послуг.

Викладене, як зазначила представник
позивача, є тією обставиною, яка
унеможливлює надання суду первинної
документації, яка б підтвердила факт
реальності здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
"Лізінг-Сіті".

Представник відповідача, у свою чергу,
пояснила, що у відповідача відсутні
оригінали первинних документів
позивача, оскільки положеннями ПК
України встановлено заборону
вилучення оригіналів первинних
фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, за
винятком випадків, передбачених
кримінально-процесуальним законом.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом 1
цього пункту.

Відповідно до ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", первинний документ - документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як зазначено в інформаційному листі
Вищого адміністративного суд України
від 02 червня 2011 року (06 травня 2011
року) № 742/11/13-11, якщо фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатись первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені у разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно до пп. 14.1.27, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14,
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.п. 198.1, 198.3 ПК
України, витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Таким чином, проаналізувавши викладені
положення та обставини, враховуючи, що
представниками позивача не надано суду
первинної документації, яка б
підтвердила правомірність формування
позивачем даних податкового обліку за
перевіряємий період, хоча про
необхідність надання такої
документації судом наголошувалось у
кожному судовому засіданні, та, як
наслідок не спростування висновків
відповідача, зроблених у ході
перевірки, суд прийшов до висновку про
правомірність складання оскаржуваних
рішень.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у
матеріалах справи відсутні документи,
у тому числі первинні, щодо
взаємовідносин між позивачем та ТОВ
"Лізінг-Сіті". Обґрунтованих причин
відсутності таких документів у
позивача та ненадання їх суду
представником позивача у ході судового
розгляду справи не зазначено та не
надано доказів на їх підтвердження,
хоча суд сприяв у їх витребуванні,
озвучивши при цьому представнику
позивача можливі шляхи їх відновлення,
а також зобов'язавши представника
відповідача надати усі наявні у
відповідача такі документи.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Азалія-Тур" до
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними та
скасування рішень відповідача є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Азалія-Тур".

Копії постанови у повному обсязі
направити сторонам (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 07
квітня 2014 року