Справа № 2а-4272/10/2570
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/40742/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ріпкінському
районі Чернігівської області на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25.08.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2011

у справі № 2-а-4272/10/2570

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Добрянська швейна фабрика
«Полісся»

до Державної податкової
інспекції у Ріпкінському районі
Чернігівської області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Добрянська швейна фабрика «Полісся»
звернулось до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Ріпкінському районі
Чернігівської області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25.08.2010
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2011
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25.08.2010
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем проведена планова
перевірка дотримання позивачем вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 1.07.2007 року по
31.12.2009 року, в результаті чого був
складений акт від 7.04.2010 року №
269/23-104/00310083.

В ході вказаної перевірки
виявлено порушення позивачем п.п. 7.4.1,
7.4.4 та 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»

За наслідками висновків
вищезазначеного акту відповідачем
було прийнято ід 16.04.2010 року № /0,
яким визначена сума податкового
зобов»язання по податку на додану
вартість в розмірі 212839,50 грн., в т. ч. 141893
грн. - основного платежу та 70947,50 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що позивач у період, що
перевірявся, на підставі договорів з
контрагентами виконував замовлення з
пошиття різного одягу з давальницьких
матеріалів. Крім того, позивач з тими ж
контрагентами укладав договори по
наданню послуг по організації
виробничого процесу. Зокрема, укладено
договір по наданню послуг по
організації виробничого' процесу з
пошиття сорочки чоловічої №58/2007 від
1.10.2007 року з АТЗТ «Швея», з ВАТ
«Луга»такий же договір на пошиття
нового асортименту блузи жіночої №12
від 27.02.2009 року, з TOB «Лігатрейд» акий же
договір на пошиття сорочки чоловічої
№9040101 від 1.04.2009 року, з TOB «Август Плюс»
акий же договір на пошиття сорочки
чоловічої № 8010808 від 8.01.2008 року.

До матеріалів справи надані докази
виконання вказаних договорів, а саме
первинні бухгалтерські та податкові
документи, виписані відповідно до п.9.2.
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік і фінансової звітності в
Україні» та п.2.4. ст.2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку».

Таким чином, судами встановлено, що
податкові накладні, отримані в
перевірений період від контрагенті
позивач враховував при формуванні
податкового кредиту з ПДВ.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно
п.п.7.5.1 п.7.5. ст.7 цього Закону України
«Про податок на додану вартість»
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів, дата виписки
відповідного рахунку; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів. Відповідно до ч. 2
ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). Підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК
України). При кваліфікації правочину за
статтею 228 ЦК має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

При цьому, ст. 204 ЦК України
передбачено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Згідно п.п. 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари, на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Зважаючи на вище зазначені
правові норми, колегія суддів зазначає,
що підставою для нарахування
податкового кредиту є податкові
накладні, належним чином завірені
копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом приймання робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Згідно з підпунктом 7.5.1. пункту 7.5.
статті 7 Закону датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
№168 не підлягає включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними.

Суди попередніх інстанцій
приймаючи до уваги наявність в
матеріалах справи податкових
накладних, актів здачі - прийняття
наданих послуг, а також надання
контрагентам простих векселів на суми
наданих послуг дійшли висновку про
реальність вчинених угод позивача з
АТЗТ «Швея», ВАТ «Луга», TOB «Лігатрейд»
TOB «Август Плюс».

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Ріпкінському районі Чернігівської
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
25.08.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.06.2011 у справі № 2-а-4272/10/2570 слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ріпкінському
районі Чернігівської області
відхилити.

Постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
25.08.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07.06.2011 у справі № 2-а-4272/10/2570
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко