Справа № 826/2373/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 квітня 2014 року № 826/2373/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К. Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління МВС України в Київській
області про визнання протиправним та
скасування наказу, поновлення на
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Головного
управління МВС України в Київській
області (далі по тексту - відповідач) в
якому просить суд визнати протиправним
та скасувати наказ начальника ГУ МВС
України в Київській області від
30 листопада 2012 року № 835; визнати
протиправним та скасувати наказ
начальника ГУ МВС України в Київській
області від 29 грудня 2012 року № 1143 о/с "По
особовому складу"; поновити ОСОБА_1 на
посаді старшого слідчого в особливо
важливих справах відділу
розслідування особливо важливих справ
та злочинів, учинених організованими
групами і злочинними організаціями
Слідчого управління ГУ МВС України в
Київській області; зарахувати час
вимушеного прогулу до вислуги років;
зобов'язати відповідача виплатити
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу з моменту
звільнення та до часу набрання
законної сили рішенням у справі.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києві від 06 березня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/2373/14 та
призначено до розгляду у судовому
засіданні 17 березня 2014 року, серед
іншого витребувано у сторін пояснення
з приводу строків звернення до суду із
наданням доказів на їх підтвердження
та інформацію про дату та час
ознайомлення позивача із спірними
наказами та видачі йому трудової
книжки, із одночасним наданням доказів
на їх підтвердження.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 березня 2014 року
поновлено ОСОБА_1 строк звернення до
адміністративного суду, визнавши
причини пропуску поважними.
Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивачем та його представником
зазначено, що спірні накази прийняті із
грубим порушенням правової процедури
звільнення, а тому підлягають
скасуванню, а позивач - поновленню на
Представник відповідача зазначив, що
оскаржуваний наказ вважають
правомірним з огляду на те, що саме за
вчинення дисциплінарного проступку,
позивача було звільнено.
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши позивачу у повній мірі
реалізувати свої процесуальні права,
та враховуючи відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Розглянувши адміністративний позов та
додані до нього матеріали, заслухавши
пояснення позивача та представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва зазначає наступне.
Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень,
порядок проходження служби в органах
внутрішніх справ визначаються Законом
України від 20 грудня 1990 року №
565-XII "Про міліцію"; Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 № 114, Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-IV "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ" та Інструкцією про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
МВС України від 06 грудня 1991 року № 552.
Відтак, предметом судового розгляду в
даній адміністративній справі, є,
зокрема, визнання незаконними рішень
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області щодо притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення його із займаної посади.
Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для
суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 працював в органах внутрішніх
справ з 1997 року. На посаді старшого
слідчого в ОВС відділу розслідувань
особливо важливих справ та злочинів,
учинених з організованими групами та
злочинними організаціями - з серпня 2011
року.

Наказом Головного управління МВС
України в Київській області від
30 листопада 2012 року «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ГУМВС»
за порушення службової дисципліни,
статті 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, що
виявилось у грубому ігноруванні Закону
України «Про міліцію»,
кримінально-процесуального
законодавства, КК України, Присяги
працівника міліції та низьких
морально-ділових якостях, старшого
слідчого в ОВС відділу розслідувань
особливо важливих справ та злочинів,
учинених організованими групами і
злочинними організація слідчого
управління ГУМВС України в Київській
області майора міліції ОСОБА_1
звільнено з органів внутрішніх справ
за статтею 64 «є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Наказом Головного управління МВС
України в Київській області від
29 грудня 2012 року № 1143 о/с «По
особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з
органів внутрішніх справ.

Підставою для винесення
вищезазначених наказів стали Висновки
службового розслідування за фактом
порушення службової дисципліни
окремими працівниками СУ ГУМВС України
в Київській області, затверджені
начальником ГУМВС України в Київській
області 14 листопада 2012 року.

Згідно вищезазначеного висновку, в
ході проведення службового
розслідування встановлено, що 07
листопада 2012 року до Головного
управління надійшла інформація про
порушення Генеральною прокуратурою
України 05 листопада 2012 року
кримінальної справи № 49-3601 за ознаками
складу злочину, передбаченого частиною
4 статті 368 Кримінального кодексу
України щодо старшого слідчого в ОВС
відділу розслідувань особливо
важливих справ та злочинів, учинених
організованими групами і злочинними
організація слідчого управління ГУМВС
України в Київській області міліції
ОСОБА_1 за складами злочину,
передбаченого частиною 4 статті 368
Кримінального кодексу України.

Так, в ході проведення службового
розслідування встановлено, що
13 серпня 2012 року слідчим
управління ГУМВС України в Київській
області порушено кримінальну справу №
27-2023 за ознаками складу злочину,
передбаченого частиною 1 статті 303
Кримінального кодексу України по факту
сутенерства.

03 вересня 2012 року слідчим управлінням у
ході розслідування кримінальної
справи № 27-2023 порушено кримінальну
справу щодо гр. ОСОБА_2 за ознаками
складу злочину, передбаченого частиною
1 статті 303 Кримінального кодексу
України, по факту сутенерства,
вчиненого щодо кількох осіб, повторно.

03 жовтня 2012 року слідчим управлінням у
ході розслідування кримінальної
справи № 27-2023 порушено кримінальну
справу відносно гр. ОСОБА_2 за ознаками
злочину, передбаченого частиною 1
статті 263 Кримінального кодексу
України, за фактом незаконного
придбання та зберігання бойових
приписів без передбаченого законом
дозволу.

23 жовтня 2012 року ОСОБА_1 в порядку
статті 225 КПК України вказану
кримінальну справу разом з
обвинувальним висновком направлено до
Прокуратури Київської області для
затвердження та направлення за
підсудністю.

25 жовтня 2012 року вищевказана
кримінальна справ направлена до
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області.

При цьому, встановлено, що наприкінці
вересня - початку жовтня 2012 року
ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_3, з пособництва
адвоката ОСОБА_4 почали вимагати у
гр. ОСОБА_2 незаконну грошову
винагороду за вирішення питання щодо
не притягнення його до кримінальної
відповідальності за фактом можливого
виготовлення та розповсюдження ним
порнографічної продукції, а також
повернення деяких речових доказів по
кримінальній справі.

Як зазначено у висновку службового
розслідування, 16 жовтня 2012 року в місті
Києві, у приміщенні громадського
харчування - ресторані «Смородина»
ОСОБА_4 зустрівся з довіреною особою
ОСОБА_2, гр. ОСОБА_5, який передав частину
раніше обумовленої незаконної
грошової винагороди у сумі 20 000 дол. США.
07 листопада 2012 року в
місті Борисполі відбувалась друга
зустріч ОСОБА_4 з довіреною особою
ОСОБА_2, гр. ОСОБА_6, який повинен був
передати другу частину раніше
обумовленої незаконної грошової
винагороди у сумі 30 000,00 дол. США. Під час
передачі грошової винагороди ОСОБА_4
працівниками Служби безпеки України
було затримано.

07 листопада 2012 року слідчим
Генеральної прокуратури України, за
участі працівників Служби безпеки
України, відповідно до постанови
Генеральної прокуратури України від 05
листопада 2012 року проведено обшук в
службовому кабінету ОСОБА_1 та за
місцем його проживання. Цього ж дня
ОСОБА_1 затриманий в порядку статті 115
КПК України.

Таким чином, як висновок службового
розслідування, на підставі
вищезазначених обставин,
запропоновано звільнити ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни.

При цьому попередньо, постановою
заступника начальника Генерального
прокурора України від 05 листопада 2012
року № 49-3601 відносно ОСОБА_1 порушено
кримінальну справу за частиною 4 статті
368 Кримінального кодексу України.

09 листопада 2012 року відносно позивача
обрано запобіжний захід у вигляді
тримання під вартою. Ухвалою
Дніпровського районного суду міста
Києва від 20 вересня 2013 року продовжено
застосування запобіжного заходу
відносно обвинуваченого ОСОБА_1 у
вигляді тримання під вартою в
Київському СІЗО Державної
пенітенціарної служби України в місті
Києві та Київській області на 60 діб до
19 листопада 2013 року.

Проте, згідно довідки Київського СІЗО
Державної пенітенціарної служби
України в місті Києві та Київській
області від 25 жовтня 2013 року позивача
звільнено під заставу.

Відповідно до ухвали Дніпровського
районного суду міста Києва від
20 вересня 2013 року з 25 жовтня 2013
року по 25 грудня 2013 року позивач був
обмежений в пересуванні.

Таким чином, з вищенаведеного
вбачається, що саме порушення
кримінальної справи № 49-3601 за частиною
4 статті 368 Кримінального кодексу
України відносно ОСОБА_1 стало
підставою для висновку про порушення
позивачем службової дисципліни.

При цьому, склад злочину, передбаченого
частиною 4 статті 368 Кримінального
кодексу України є предметом
доказування кримінальній справі №
49-3601, порушеній постановою заступника
начальника Генерального прокурора
України від 05
листопада 2012 року.

Згідно із частиною 6 статті 21 Закону
України "Про міліцію" звільнення
працівника міліції зі служби у зв'язку
з обвинуваченням у вчиненні злочину
допускається тільки після набуття
звинувачувальним вироком законної
сили.

Пунктом 67 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
також передбачено, що особи рядового
або начальницького складу, засуджені
за вчинення злочину або притягнуті до
адміністративної відповідальності за
адміністративне корупційне
правопорушення, підлягають звільненню
із служби в органах внутрішніх справ у
триденний строк з дня отримання
органом внутрішніх справ копії
відповідного судового рішення, яке
набрало законної сили.

Відповідно до статті 62 Конституції
України особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Суд звертає увагу, що на час проведення
службового розслідування відносно
позивача обрано міру запобіжного
заходу у вигляді тримання під вартою в
умовах Київського СІЗО № 13.

Як зазначено в пункті 8 статті 12
Дисциплінарного статуту звільнення з
органів внутрішніх справ - є видом
дисциплінарного стягнення.

Згідно із статтею 14 Дисциплінарного
статуту звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Разом з цим, у статті 15 Дисциплінарного
статуту не має жодного посилання на
вчинення дисциплінарного проступку,
несумісного з подальшим проходженням
служби в органах внутрішніх справ
України, який виразився у грубому
порушенні вимог статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, ігноруванні
відомчих нормативних актів щодо
дотримання дисципліни та законності,
що у подальшому призвело до порушення
кримінальної справи.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Міністерства внутрішніх справ України
щодо офіційного тлумачення положень
частини третьої статті 80 Конституції
України N 9-рп/99 від 27 жовтня 1999 року
передбачено, що "Кримінальна
відповідальність настає з моменту
набрання законної сили обвинувальним
вироком суду".

Згідно із статтею 61 Конституції
України "Ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення".

ОСОБА_1, двічі притягнуто до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення дисциплінарна і
кримінальна (порушено кримінальну
справу), крім цього позивача двічі
звільнено з органів внутрішніх справ.

На думку суду, вищезазначені обставини
повністю проігноровано в наказах
відповідача від 30 листопада 2012 року №
835 та від 29 грудня 2012 року № 1143 о/с в
частині звільнення ОСОБА_1 з органів
внутрішніх справ України.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 13 листопада 2013 року у
справі К/800/14253/13 (№ 2а-12707/09/2670).

Крім цього, слід звернути увагу, що
відповідно до Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України,
затвердженої наказом МВС України № 552
від 06 грудня 1991 року (далі по тексту -
Інструкція № 552), яка була чинна на
момент виникнення спірних
правовідносин, підставою для
проведення службового розслідування є
належним чином письмово оформлений
наказ уповноваженого на те начальника.

Матеріали справи не містять копії
наказу про призначення службового
розслідування, Висновки службового
розслідування за фактом порушення
службової дисципліни окремими
працівниками СУ ГУМВС України в
Київській області, затверджені
начальником ГУМВС України в Київській
області 14 листопада 2012 року також не
містить інформації про підстави
призначення службового розслідування,
що в свою чергу не унеможлює
встановлення тривалості службового
розслідування, оскільки початок
службового розслідування визначається
датою видання наказу про його
призначення.

Інструкцією № 552, зокрема пунктом 15
передбачено, що особа, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
має право:

- знайомитися після закінчення
службового розслідування із
затвердженим висновком, а з дозволу
керівника, який призначив службове
розслідування, з матеріалами перевірки
в частині, що його стосуються, якщо це
не суперечить вимогам про збереження
державної і службової таємниці (п.15.3);

- оскаржувати затверджений висновок
службового розслідування у порядку,
встановленому Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України (п.
15.4).

Як вже зазначалось, на момент
проведення службового розслідування
та складання висновків позивач вже
перебував під вартою у зв'язку з
обранням міри запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою в умовах
Київського СІЗО, тобто був позбавлений
можливості ознайомлення та оскарження
висновків службового розслідування.

Суд звертає увагу, що особа РНС,
щодо якої проводиться службове
розслідування, порушено кримінальну
справ, може бути відсторонена від
виконання службових обов'язків за
займаною посадою зі збереженням
посадового окладу, окладу за
спеціальне звання, надбавок за вислугу
років та безперервну службу, інших
надбавок і виплат.

В даному випадку, замість
відсторонення позивача від виконання
службових обов'язків на час проведення
службового розслідування та вирішення
кримінальної справи по суті, позивача
було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
підставою для чого стало порушення
саме службової дисципліни, що призвело
до настання цієї надзвичайної події.

Суд звертає увагу, що станом на момент
розгляду справи у суді, розслідування в
рамках кримінальної справи за частиною
4 статті 368 Кримінального кодексу
України, порушеної постановою
заступника начальника Генерального
прокурора України від 05
листопада 2012 року № 49-3601 відносно
ОСОБА_1, триває та не завершене, вироку,
який набрав законної сили, щодо
обвинуваченого ОСОБА_1 матеріали
справи не містять, що дає підстави
вважати, що твердження відповідачів
про порушення службової дисципліни, що
виявилось у вступі позивача у неділові
стосунки із довіреною особою ОСОБА_7 та
отриманні грошових коштів, є
необґрунтованим та безпідставним.

Статтею 14 Дисциплінарного
статуту визначено, що з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць.

Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
Міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.

Слід звернути увагу, що зазначена
норма встановлює, що небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення, водночас,
зазначена норма встановлює і обов'язок
начальника, який проводить службове
розслідування, зажадати такі пояснення
від порушника.

В даному випадку, матеріали
справи не містять доказів відмови
позивача від надання пояснення з
приводу службового розслідування ані
спроб отримати пояснення від позивача.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту
встановлює, що про накладення
дисциплінарного стягнення видається
наказ, зміст якого оголошується
особовому складу органу внутрішніх
справ.

Зміст наказу доводиться до відома
особі рядового або начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу. За
кожне порушення службової дисципліни
накладається лише одне дисциплінарне
стягнення. У разі порушення службової
дисципліни кількома особами
дисциплінарне стягнення накладається
на кожного окремо. При визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Як зазначено вище, наказом Головного
управління МВС України в Київській
області від 30 листопада 2012 року «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ГУМВС»
ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх
справ за статтею 64 «є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ та наказом
Головного управління МВС України в
Київській області від 29 грудня 2012 року
№ 1143 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1
звільнено з органів внутрішніх справ.
Тобто фактично позивача було звільнено
з органів внутрішніх справ двома
наказами, що також є порушенням чинного
законодавства.

В обґрунтування правомірності підстав
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ, відповідач
посилається на неодноразове
притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності, зокрема наказом
Головного управління МВС України в
Київській області від 13 вересня 2012 року
№ 634 за порушення службової дисципліни,
яке виявилось у порушенні вимог статті
7 Дисциплінарного статуту ОВС і ст.ст.
120, 156, 223, 224, 227, 233 КПК України при
провадженні досудового слідства у
кримінальній справі № 57-1943, вирішено
притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності, але враховуючи, що
наказом ГУМВС України в Київській
області від 25 травня 2012 року № 368 йому
оголошено догану, обмежитись цим.

Проте, такі доводи можуть бути
враховані при визначення виду
дисциплінарного стягнення в разі
порушення службової дисципліни. Суд
наголошує, що за загальним правилом
будь-яке звільнення особи (як у
відносинах публічної служби, так і у
звичайних трудових відносинах) має
бути обґрунтованим, тобто, мати чітко
вказану підставу для звільнення,
передбачену або Кодексом законів про
працю України, або спеціальним Законом,
в даному випадку Дисциплінарним
статутом органів внутрішніх справ.

В даному випадку, не доведеним є факт
вчинення позивачем дисциплінарного
проступку, оскільки судом встановлено,
що позивача звільнено з органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни, що, згідно
висновків службового розслідування,
виявилось у порушенні кримінальної
справи № 49-3601 за частиною 4 статті 368
Кримінального кодексу України
відносно ОСОБА_1 та підставою для
висновку про порушення позивачем
службової дисципліни та його
звільнення у подальшому.

Відповідно до статей 15,16
Дисциплінарного статуту у разі
порушення дисципліни особами рядового
і начальницького складу в період
перебування у відрядженні, відпустці,
на відпочинку або в період тимчасової
непрацездатності начальник органу чи
підрозділу, у межах відповідної
території, де вчинено дисциплінарний
проступок, уживає заходів щодо його
припинення, збирає первинні матеріали
та надсилає їх для розгляду за місцем
проходження служби порушника.
Дисциплінарне стягнення накладається
у строк до одного місяця з дня, коли про
проступок стало відомо начальнику. У
разі проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
кримінального провадження або
провадження у справі про
адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Відтак, звільнення позивача з органів
внутрішніх справ є неправомірним та
проведено із порушенням порядку
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ та накладання
дисциплінарних стягнень, а тому
адміністративний позов щодо визнання
протиправними та скасування наказів ГУ
МВС України в Київській області від
30 листопада 2012 року № 835 та від 29
грудня 2012 року № 1143 о/с "По особовому
складу".

Вирішуючи питання про стягнення
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу, суд зазначає
наступне.

Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки визначаються Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 р. № 114
(далі - Положення).

Відповідно до пункту 24 Положення у разі
незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більш як за один рік.

Крім того, за змістом пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року № 13 "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці" передбачені
законодавством про працю норми її
оплати і порядок вирішення спорів про
останню не поширюються на
військовослужбовців та прирівняних до
них осіб (рядовий і начальницький склад
органів внутрішніх справ тощо).

Відповідно до пункту 3.5.2 Інструкції про
порядок виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженої наказом
МВС України від 31 грудня 2007 року № 499,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 12 березня 2008 року за № 205/14896
(далі - Інструкція), особам рядового і
начальницького складу, звільненим з
органів внутрішніх справ, а потім
поновленим на службі у зв'язку з
визнанням звільнення незаконним,
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу з дня звільнення виплачується
за посадою, з якої вони були звільнені,
але не більше як за один рік.

Пунктом 67 Положення визначено, що особи
рядового або начальницького складу,
засуджені за вчинення злочину або
притягнуті до адміністративної
відповідальності за адміністративне
корупційне правопорушення, підлягають
звільненню із служби в органах
внутрішніх справ у триденний строк з
дня отримання органом внутрішніх справ
копії відповідного судового рішення,
яке набрало законної сили.

Судом встановлено, що постановою
заступника начальника Генерального
прокурора України від 05 листопада 2012
року № 49-3601 відносно ОСОБА_1 порушено
кримінальну справу за частиною 4 статті
368 Кримінального кодексу України.

09 листопада 2012 року відносно позивача
обрано запобіжний захід у вигляді
тримання під вартою. Ухвалою
Дніпровського районного суду міста
Києва від 20 вересня 2013 року продовжено
застосування запобіжного заходу
відносно обвинуваченого ОСОБА_1 у
вигляді тримання під вартою в
Київському СІЗО Державної
пенітенціарної служби України в місті
Києві та Київській області на 60 діб до 19
листопада 2013 року.

Проте, згідно довідки Київського СІЗО
Державної пенітенціарної служби
України в місті Києві та Київській
області від 25 жовтня 2013 року позивача
звільнено під заставу.

Станом на момент розгляду справи у
суді, вирок по обвинуваченню позивача у
кримінальній справу за частиною 4
статті 368 Кримінального кодексу
України відсутній, слідство
продовжується.

Відповідно до пунктів 3.5.1. - 3.5.4.
Інструкції особа рядового і
начальницького складу, щодо якої
проводиться службове розслідування,
може бути відсторонена від виконання
службових обов'язків за займаною
посадою зі збереженням посадового
окладу, окладу за спеціальним званням,
надбавки за вислугу років та інших
надбавок і доплат.

Рішення про відсторонення особи від
посади можуть приймати начальники,
яким надано право прийняття на службу
або призначення її на посаду, шляхом
видання письмового наказу.

Особам рядового і начальницького
складу, звільненим з органів
внутрішніх справ, а потім поновленим на
службі у зв'язку з визнанням звільнення
незаконним, грошове забезпечення за
час вимушеного прогулу з дня
звільнення виплачується за посадою, з
якої вони були звільнені, але не більше
як за один рік.

Особам рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ,
відстороненим від посад відповідно до
Кримінально-процесуального кодексу
України, з наступного дня після
відсторонення від посад за період,
протягом якого вони не перебували на
посаді, виплачуються оклади за
спеціальними званнями та надбавка за
вислугу років.

Особам рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ,
відповідно до яких обрано запобіжний
захід у вигляді тримання під вартою,
виплата грошового забезпечення
призупиняється з дня арешту.

У разі якщо до осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, відсторонених від
посад, яких утримували під вартою,
обрано інший запобіжний захід, а не
утримання під вартою, з дня прибуття до
органу (підрозділу) внутрішніх справ і
до дня отримання повідомлення суду про
набрання вироком законної сили про
засудження особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ до позбавлення волі
грошове забезпечення виплачується в
порядку, передбаченому підпунктом 3.5.3
пункту 3.5 цього розділу.

Тобто, у разі відсторонення особи
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ від посад
відповідно до
Кримінально-процесуального кодексу
України та взяття її під варту, виплата
грошового забезпечення призупиняється
з дня її арешту та поновлюється після
обрання іншого запобіжного заходу. При
цьому така виплата здійснюється за
період з дня прибуття до органу
(підрозділу) внутрішніх справ особи і
до дня отримання повідомлення суду про
набрання вироком законної сили про
засудження особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ до позбавлення волі.

Враховуючи, що з 09 листопада 2012 року по
25 жовтня 2013 року відносно позивача
обрано запобіжний захід у вигляді
тримання під вартою, виплата грошового
забезпечення правомірно призупинена
відповідачем з дня арешту, та
відповідно не підлягає стягненню в
даному провадженні.

Як свідчать матеріали справи, 25 жовтня
2013 року позивача звільнено під заставу,
тобто обрано інший запобіжний захід, а
не утримання під вартою, а тому з дня
прибуття до органу (підрозділу)
внутрішніх справ і до дня отримання
повідомлення суду про набрання вироком
законної сили про засудження особи
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ до
позбавлення волі грошове забезпечення
повинно виплачуватись в порядку,
передбаченому підпунктом 3.5.3 пункту 3.5
цього розділу, тобто оклади за
спеціальними званнями та надбавка за
вислугу років.

Враховуючи, що в даному провадженні
предметом розгляду є виплата грошового
забезпечення за час вимушеного
прогулу, тобто до дня поновлення
позивача на посаді, та встановлену
обставину про перебування позивача під
вартою з 09 листопада 2012 року по 25
жовтня 2013 року, то стягненню в даному
провадженні підлягає грошове
забезпечення за час з 25 жовтня 2013 року
по день фактичного поновлення позивача
на посаді.

Згідно довідки Управління фінансового
забезпечення та бухгалтерського
обліку ГУ МВС України в Київській
області від 27 березня 2014 року № 104
грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент
звільнення складала 3775,26 грн. (всього на
руки - 3657,10 грн.).

Відповідно, грошове забезпечення з 25
жовтня 2013 року по день фактичного
поновлення позивача на посаді повинно
бути виплачено позивачу із розрахунку
суми грошового забезпечення, що на
момент звільнення складало 3775,26 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
стосовно вимоги позивача про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, суд не може перебирати на себе
функцію здійснення розрахунку та
нарахування грошового забезпечення за
час вимушеного прогулу, замість органу,
на який покладено такі повноваження
(аналогічна позиція викладена в ухвалі
КААС від 03 лютого 2011 року у справі №
2а-14339/10/2670).

При цьому, є безпідставною позовна
вимога про зобов'язання ГУ МВС України
в Київській області зарахувати час
вимушеного прогулу до вислуги років,
оскільки в цій частині право позивача
не порушене, позаяк відповідачем
питання про поновлення позивача на
службі ще не вирішувалось, тому дана
вимога заявлена передчасно.

Відповідно до статті 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем по справі не доведено
правомірність оскаржуваних наказів.

Згідно із частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Перевіривши оскаржувані
позивачем накази про звільнення на
дотримання вимог вищезазначених
нормативних актів, суд вважає їх
неправомірним, а адміністративний
позов таким, що підлягає частковому
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати
наказ ГУ МВС України в Київській
області від 30 листопада 2012 року № 835
«Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ГУМВС» в
частині звільнення старшого слідчого в
ОВС відділу розслідувань особливо
важливих справ та злочинів, учинених
організованими групами і злочинними
організація слідчого управління ГУМВС
України в Київській області майора
міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх
справ за статтею 64 «є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

3. Визнати протиправним та скасувати
наказ начальника ГУ МВС України в
Київській області від 29 грудня 2012 року
№ 1143 о/с "По особовому складу".

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого
слідчого в ОВС відділу розслідувань
особливо важливих справ та злочинів,
учинених організованими групами і
злочинними організація слідчого
управління ГУМВС України в Київській
області з 29 грудня 2012 року.

5. Стягнути з ГУ МВС України в Київській
області на користь ОСОБА_1 грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
з 25 жовтня 2013 року по день фактичного
поновлення на посаді.

6. В решті вимог відмовити.

7.Відповідно до статті 256 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанову в частині поновлення ОСОБА_1
на посаді старшого слідчого в ОВС
відділу розслідувань особливо
важливих справ та злочинів, учинених
організованими групами і злочинними
організація слідчого управління ГУМВС
України в Київській області та
стягнення з ГУ МВС України в Київській
області на користь ОСОБА_1 грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
за один календарний місяць виконати
негайно.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник