Справа № П/811/464/14
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2014 року
Справа № П/811/464/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Кравчук О.В.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Гайворонський
тепловозоремонтний завод"
до відповідача - Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про визнання протиправними та
Публічне акціонерне товариство
"Гайворонський тепловозоремонтний
завод" (далі - позивач) звернулось до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області (далі -
відповідач) з вимогою визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомленн-рішення від 14 листопада 2013
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість з
товарів, ввезених на територію України
суб'єктами господарювання на суму 14 984,37
Позовні вимоги грунтуються на тому, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, на думку
позивача, не ґрунтується на нормах
чинного законодавства. Так, позивач
зазначає, що підприємство здійснює
імпорт металопрокату з Росії, і при
цьому визначає митну вартість товару
та вартість транспортно-експедиційних
послуг на його доставку по методиці,
наданій митним органом у відповідності
до норм чинного законодавства.
Представник відповідача у судовому
засіданні та у письмових запереченнях
адміністративний позов не визнав,
посилаючись на те, що розмежування
витрат, понесених на транспортування,
позивачем здійснювалось самостійно, а
не на підставі документально
підтверджених даних суб'єктів
господарювання, що залучалися до
виконання договору транспортного
експедирування. Це призвело до
заниження ПАТ "Гайворонський
тепловозоремонтний завод" належних до
сплати митних платежів. За таких умов
відповідач вважає, що ним правомірно та
обґрунтовано винесене оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
За клопотанням представників сторін,
подальший розгляд та вирішення справи
судом було здійснено у порядку
письмового провадження (а.с.92,148).
Розглянувши у письмовому провадженні
подані представниками позивача і
відповідача документи і матеріали,
заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно і
неупереджено оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд
Публічне акціонерне товариство
"Гайворонський тепловозоремонтний
завод" 06 серпня 2004 року зареєстровано
як юридична особа Гайворонською
районною державною адміністрацією
Кіровоградської області (а.с.22), з 14
червня 2011 року є платником податку на
додану вартість, що підтверджується
відповідним свідоцтвом (а.с.25).
У період з 23 вересня по 01 листопада 2013
року посадовими особами Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області була
проведена документальна планова
виїзна перевірка ПАТ "Гайворонський
тепловозоремонтний завод" з питань
дотримання вимог законодавства з
питань митної справи.
За результатами перевірки
контролюючим органом було складено Акт
документальної планової виїзної
перевірки від 01 листопада 2013 року
контролюючий орган дійшов висновку про
порушення позивачем: пункту п'ятого
частини другої та пункту "б" частини
третьої статті 267 Митного кодексу
України від 11 липня 2002 року №92-IV, пункту
5 частини 10 та пункту 2 частини 11 статті
58 Митного кодексу України, в частині
визначення митної вартості товарів, що
призвело до порушення пункту 4.3 статті 4
Закону України "Про податок на додану
вартість" від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР,
статтей 188, 190 Податкового кодексу
України від 02 грудня 2010 року в частині
визначення бази оподаткування товарів
На підставі висновків вказаного Акта
перевірки контролюючим органом було
повідомлення-рішення від 14 листопада
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість з товарів,
ввезених на територію України
суб'єктами господарювання, на загальну
суму 14 984,37 грн. (із них за основним
платежем - 12 227,92 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 2 756,45 грн.)
Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення базується на
висновках акту перевірки про невірне
визначення позивачем бази
оподаткування імпортованого йому
товару, що призвело на думку
контролюючого органу, до порушення
норм податкового законодавства. Так,
відповідач вважає, що позивачем
протиправно, не на підставі
документально підтверджених даних
суб'єктів господарювання, самостійно
здійснювалося розмежування витрат,
понесених на транспортування товарів
до митного кордону України та після
митного кордону України.
Відповідно до матеріалів справи, за
період, що підлягав перевірці, позивач
здійснював зовнішньоекономічну
діяльність, а саме імпорт
металопрокату з Російської Федерації
на підставі контрактів з відповідними
У свою чергу, доставка вантажів
позивачеві здійснювалась на підставі
договорів про надання
транспортно-експедиційних послуг,
укладених позивачем з ПП „Транспортна
компанія „Експорт-Імпорт Груп", ТОВ
„Автосан Груп" та ФОП ОСОБА_1
Насамперед суд вважає за необхідне
наголосити, що перевірка відповідачем
включення транспортних витрат до
митної вартості товарів, митне
оформлення яких відбувалося у період з
01 липня 2010 року по 01 червня 2012 року,
здійснювалось відповідно до положень
Митного кодексу України від 11 липня 2002
року, у той час як перевірка повноти
включення транспортних витрат до
митної вартості товарів, митне
оформлення яких відбувалося у період з
01 червня 2012 року по 31 грудня 2012 року,
проводилася відповідно до приписів
Митного кодексу України, що набрав
чинності 01 червня 2012 року.
Викладене обумовлює застосування до
спірних правовідносин положень
Митного кодексу України 2002 року та
Митного кодексу України 2012 року у
відповідних частинах.
Так, стаття 267 Митного кодексу України
2002 року визначено, що митною вартістю
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, є вартість операції,
тобто ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті за товари, якщо
вони продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби відповідно
до частини другої цієї статті. Ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін "ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті"
стосується тільки ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
Заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України (стаття 264 Митного кодексу
Згідно підпункту б частини третьої
статті 267 Митного кодексу України 2002
року при визначенні митної вартості до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, не допускається
включення ніяких інших витрат, крім
тих, що передбачені у цій статті. До
митної вартості не включаються
нижченаведені витрати або кошти за
умови виділення їх з ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, які документально
підтверджено та які піддаються
обчисленню, зокрема, витрати на
транспортування після ввезення.
Так само, статтями 49, 50 Митного кодексу
України 2012 року визначено, що митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари. Відомості про митну
вартість товарів використовуються,
зокрема, для нарахування митних
Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України 2012 року також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.
Водночас, у відповідності до пункту 5
частини другої статті 267 Митного
кодексу України 2002 року, так і згідно
пункту 5 частини десятої статті 58
Митного кодексу України 2012 року, при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
подальші витрати, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема,
витрати на транспортування оцінюваних
товарів до аеропорту, порту або іншого
місця ввезення на митну територію
Наказом Держмитслужби України від 31
січня 2007 року №74 затверджено Методичні
рекомендації із застосування окремих
положень Митного кодексу України, що
стосуються питань визначення митної
вартості товарів, які імпортуються на
митну територію України. У пункті 2.1
вказаних методичних рекомендацій
зазначено, що відповідно до абзацу 3 ст.
260 Митного кодексу України в редакції
2002 року, для цілей контролю
правильності визначення митної
вартості використовується інформація,
підготовлена у спосіб, сумісний із
загальновизнаними принципами
бухгалтерського обліку, прийнятими у
відповідній країні, які є доцільними
для певного методу визначення митної
вартості. В Україні основні принципи
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності викладені в Законі України
від 16.07.99 № 996-XIV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Відповідно до пункту 8 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року за № 1766 (Порядок № 1766)
для підтвердження транспортних витрат,
які відповідно до Митного кодексу
України 2002 року включаються до ціни
товару, декларант зобов'язаний подати
договір (контракт) про перевезення,
транспортні та страхові документи, а
також: або рахунок-фактуру від
виконавця договору (контракту) про
надання транспортно-експедиційних
послуг, що містить реквізити сторін,
суму та умови платежу, інші відомості,
відповідно до яких встановлюється
належність послуг до товарів; або
банківські платіжні документи, що
підтверджують факт оплати
транспортно-експедиційних послуг
відповідно до виставленого
рахунка-фактури; або довідку
підприємства-перевізника, що здійснило
перевезення, яка містить реквізити
товаротранспортного документа,
відомості про маршрут перевезення,
розмір плати за надання
транспортно-експедиційних послуг та
підписи керівника і головного
бухгалтера такого підприємства; або
калькуляцію транспортних витрат (якщо
перевезення товарів здійснюється з
використанням власного транспортного
засобу), що містить відомості про
маршрут перевезення, його протяжність
у кілометрах до місця ввезення на митну
територію України та по митній
території України, розмір тарифної
ставки на перевезення за одиницю
виміру (вагу) товару за 1 кілометр
З введенням в дію Митного кодексу
України 2012 року Порядок №1766 втратив
чинність, а Наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.2012 року №599, що
зареєстровано в Міністерстві юстиції
затверджено Форми декларації митної
вартості та Правил її заповнення.
Згідно п.1.10. Правил Декларант або
уповноважена ним особа самостійно
заповнює всі графи ДМВ відповідно до
порядку їх заповнення, за винятком
граф, призначених для відміток митного
У графі 20 Правил заповнення ДМВ
зазначаються витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України,
якщо ці витрати відповідно до умов
поставки не були включені до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
Пунктом 2.3. Правил встановлено, що запис
щодо рішення, яке прийняте посадовою
особою митного органу за результатами
контролю правильності визначення
митної вартості товарів, учиняється
таким чином: якщо за результатами
аналізу, виявлення та оцінки ризиків
посадовою особою митного органу
встановлено ризик заявлення неповних
та/або недостовірних відомостей про
митну вартість, у тому числі невірне
визначення митної вартості, або якщо за
результатом розгляду поданих
декларантом або уповноваженою ним
особою документів, які підтверджують
митну вартість товарів, встановлені
підстави для запиту документів,
перелік яких визначений частинами
третьою та/або четвертою статті 53
Кодексу, посадова особа митного органу
у графі "Для відміток митного органу"
ДМВ на паперовому носії робить запис
про необхідність подання документів
для підтвердження митної вартості
товарів із складенням переліку таких
документів, зазначає час, дату і
прізвище, ставить свій підпис та
проставляє відбиток особистої
Якщо в митного органу відсутні
зауваження щодо заявленої декларантом
або уповноваженою ним особою митної
вартості, відсутні підстави для
прийняття рішення про коригування
митної вартості товарів, то в основному
аркуші ДМВ учиняється запис "митну
Виходячи з аналізу вказаних
законодавчих норм у їх системному
зв'язку, суд зазначає, що митне
законодавство не передбачає
конкретного способу, в який вартість
перевезення товару до митного кордону
України повинна бути виділена з ціни
окремим рядком в акті надання
транспортних послуг, а тільки вказує,
що така вартість повинна бути
документально підтверджена та
піддаватися обчисленню.
Під час судового розгляду встановлено,
що в кожному окремому випадку, під час
митного оформлення товарів
імпортованих позивачем в Україну,
митному органу було надано
документальне підтвердження вартості
Так, до митного оформлення позивачем
надавалися відповідні вантажно-митні
декларації (а.с.95-147) та, зокрема, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
Суд зауважує, що у зазначених
документах не виокремлено вартості
транспортно-експедиційних послуг, які
надавалися позивачеві до митного
кордону України та після митного
При цьому, згідно матеріалів справи,
вартість транспортних витрат позивача
до митного кордону обраховувалась
позивачем шляхом ділення загальної
суми рахунку, наданого перевізником на
загальну відстань та множення на
відстань від постачальника до митного
кордону України (а.с.65).
Суд вважає, що аналіз документів,
наданих позивачем, дає можливість в
обраний позивачем спосіб
ідентифікувати та виділити витрати на
транспортування імпортованого товару
після ввезення на митну територію
України, з загальної суми витрат на
транспортування до митного кордону
України, що в свою чергу не суперечить
загальновизнаним принципам
бухгалтерського обліку.
При цьому судом не беруться до уваги
аргументи податкового органу про те, що
ціна перевезення товару до митного
кордону України та після митного
кордону України за будь-яких умов
різниться, з огляду на ціну пального,
витрати на проїзд платними
автомобільними шляхами тощо. Так,
вартість витрат на транспортування
товару обумовлюється, насамперед,
ціною відповідного договору, який є
вільним волевиявленням сторін
відповідного правочину. Відтак,
відсутність факту виокремлення
сторонами договору вартості
переміщення товару до митної території
України та після митної території
України свідчить, насамперед, про
відсутність підстав для диференціації
вартості таких послуг.
Сторонами також не заперечувалось, що в
кожному окремому випадку, з
урахуванням зазначених актів здачі
прийняття робіт позивачем
задекларовано митну вартість товару,
про що до них внесено відповідні
відомості у відповідних графах, і
митним органом було визнано таку митну
вартість під час митного оформлення
імпортованих позивачем товарів.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності докладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Викладене вище обумовлює висновок суду
про протиправне збільшення позивачеві
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та застосування до
нього штрафних (фінансових) санкцій
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням.
Дослідивши наявні у справі докази та
проаналізувавши матеріали справи, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
Згідно частини першої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
Позивачем документально підтверджена
сплата судового збору в розмірі 182,70 грн
(а.с.2), а тому зазначена сума підлягає
поверненню з Державного бюджету
Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити
Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від 14
"Гайворонський тепловозоремонтний
завод" збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість з товарів, ввезених на
територію України суб'єктами
господарювання, на суму 14 984,37 грн (із
грн - за штрафними (фінансовими)
Присудити Публічному акціонерному
товариству "Гайворонський
тепловозоремонтний завод" судовий збір
у розмірі 182,70 грн з Державного бюджету
Постанова суду набирає законної сили у
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Кіровоградський окружний
адміністративний суд в десятиденний
строк з дня отримання копії цієї
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
О.В.
Кравчук