Справа № 750/12667/13-а (2-а/750/26/14)
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Супрун О.П.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого Карпушової О.В.,
суддів Бистрик Г.М., Оксененка О.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Деснянського районного
суду м. Чернігова від 20 лютого 2014 р. у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
пенсійного фонду України в
Чернігівській області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И
В:

12.12.2013р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
пенсійного фонду України в
Чернігівській області про зобов'язання
відповідача провести перерахунок
пенсії як учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, встановивши
право на основну пенсію щомісячно у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком,
виплатити заборгованість по основній
пенсії, яку фактично не було доплачено
як учаснику ліквідації на ЧАЕС за
період з липня 2011 року по грудень 2013
року та зобов'язати в подальшому
щомісячно її постійно виплачувати.
Також просить зобов'язати призначити
додаткову щомісячно пенсію у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20 лютого 2014 року
адміністративний позов за період з
липня 2011 року по грудень 2013 року -
залишено без розгляду.

20 лютого 2014 року місцевим судом
прийнята і оскаржувана постанова, якою
у задоволенні позову ОСОБА_2 до
Головного управління пенсійного фонду
України в Чернігівській області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга
лише на постанову суду першої
інстанції.

Відповідно до частини першої статті 195
КАС України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, предметом перегляду
апеляційного суду є лише постанова
місцевого суду.

Заперечення позивача стосовно ухвали
суду першої інстанції в апеляційній
скарзі на постанову місцевого суду не
можуть бути прийняті до уваги
апеляційним судом, оскільки згідно з
частиною другою статті 185 КАС України
ухвали суду першої інстанції можуть
бути оскаржені в апеляційному порядку
окремо від постанови суду повністю або
частково у випадках, встановлених цим
Кодексом. Заперечення на інші ухвали
можуть бути викладені в апеляційній
скарзі на постанову суду першої
інстанції. Відповідно ж до частини
восьмої статті 107 КАС України ухвала
про залишення позовної заяви без
розгляду може бути оскаржена окремо
від постанови суду.

Тобто, апеляційним судом розглядаються
позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного
управління пенсійного фонду України в
Чернігівській області в подальшому.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснено в письмовому провадженні за
наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів вивчила матеріали
справи, доводи апеляційної скарги і
дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 відноситься до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Позивачу встановлена 2 група
інвалідності. Позивач знадиться на
обліку відповідача.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог виходив з
того, що вимоги позивача не ґрунтуються
на вимогах закону, а тому є такими, що не
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджує такий
висновок суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» №796-XII від
28.02.1991 року ( в редакція, яка діяла на
момент виникнення спірних відносин,
далі Закон №796) особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах:- інвалідам I групи -
100 процентів мінімальної пенсії за
віком; - інвалідам II групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком;
інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а
також хворим внаслідок Чорнобильської
катастрофи на променеву хворобу - 50
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частинами 1 та 4 ст. 54 Закону №796
визначено, що пенсії по інвалідності,
що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи можуть
призначатися за бажанням громадянина
із заробітку, одержаного за роботу в
зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі
відшкодування фактичних збитків, який
визначається згідно з законодавством.
В усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: по I групі
інвалідності - 10 мінімальних пенсій за
віком; по II групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком; по III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних
пенсій за віком.

В той же час, Законом України від 14
червня 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» доповнені
прикінцеві положення пункту 4 певним
змістом, яким серед іншого установлено,
що у 2011 році норми і положення статей 50,
51, 52, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. На
виконання пункту 7 Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову N 745 від 6
липня 2011 року, якою встановлено зовсім
інші розміри основної державної та
додаткової пенсії, передбачені ст. ст. 50
та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Зазначена
постанова набрала чинності 23.07.2011 року
(Урядовий кур'єр вiд 23.07.2011 - № 133).

Таким чином, виплата основної та
додаткової пенсії відповідно статей 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 23.07.2011 року здійснюються
в порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на відповідні
роки.

Крім того, ч. 3 «Прикінцевих положень»
Закону України «Про державний бюджет
України на 2012 рік» встановлено, що у 2012
році положення статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», прийнятою на 2012 рік,
встановлено, також зовсім інші розміри
основної державної та додаткової
пенсії, передбачені ст. ст. 50 та 54 Закону
України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» також встановлено, що у 2013
році положення статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
пунктами 2 та 3 Рішення Конституційного
Суду України від 13.01.2012 року № 3-рп/2012
вирішено наступне:

« 2. В аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 96,
пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції
України треба розуміти так, що
повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та в інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

3. В аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 95,
частини другої статті 124, частини
першої статті 129 Конституції України,
пункту 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України та пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з положеннями
статті 6, частини другої статті
19,частини першої статті 117 Конституції
України треба розуміти так, що суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України».

Відповідно до ст. 150 Конституції
України, рішення Конституційного суду
України є обов'язковими до виконання на
території України.

Отже, вимоги позивача здійснювати
відповідачем нарахування та виплату
основної державної та додаткової
пенсії у розмірах встановлених ст.ст. 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з липня 2011 року, не
ґрунтуються на вимогах законодавства,
оскільки з урахуванням вищенаведених
правових норм виплата цього виду
пенсійного забезпечення здійснюється
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України.

В той же час, суд першої інстанції не
розглянув позовні вимоги позивача про
зобов'язання Головного управління
пенсійного фонду України в
Чернігівській області в подальшому
щомісячно постійно виплачувати пенсію
як учаснику ліквідації ЧАЕС у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства (далі -
КАС) України, завданням
адміністративного судочинства, крім
іншого, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні
ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

Відповідно до пункту 10.3 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20.05.2013 № 7 «Про судове
рішення в адміністративній справі»
резолютивна частина рішення не повинна
містити приписів, що прогнозують
можливі порушення з боку відповідача
та зобов'язання до вчинення чи
утримання від вчинення дій на майбутнє.

Тобто, вимога позивача у частині
зобов'язання відповідача на майбутнє
виплачувати основну пенсію у розмірі 8
мінмальних пенсій за віком не
відповідає змісту законодавства,
оскільки суд не може обмежувати волю
законодавчого органу в майбутньому
змінювати правове регулювання
суспільних відносин. В межах КАС
України захисту підлягає порушене
право позивача, тому вказана вимога є
безпідставною, оскільки встановлює
обов'язки на майбутнє без наявності
спірних правовідносин, які можуть бути
в подальшому припинені або змінені
шляхом внесення змін до закону.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та відмовив у позові,
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.195, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1,
ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 20 лютого 2014 р. у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління пенсійного фонду
України в Чернігівській області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення їх копій особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Головуючий:
О.В.Карпушова

Судді:
Г.М.Бистрик

О.М.Оксененко

.

Головуючий суддя
Карпушова О.В.

Судді:
Бистрик Г.М.

Оксененко О.М.