Справа № 2а-494/10
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Справа
№ 86224/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів
Матковської З.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Монастириського районного суду
Тернопільської області від 26 листопада
2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області про нарахування підвищення до
пенсії як дитині війни, -

В С Т А Н О
В И В :

23.10.2010 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області (далі УПФУ) в якому просить
визнати протиправними дії відповідача;
зобов'язати відповідача нарахувати на
користь недоплачену як дитині війни
щомісячну державну соціальну допомогу
за період з 09.07.2007 року по даний час.

Ухвалою Монастириського районного
суду Тернопільської області від 15
листопада 2010 року адміністративний
позов в частині пропуску
шестимісячного строку звернення до
суду залишено без розгляду.

Постановою Монастириського районного
суду Тернопільської області від 26
листопада 2010 року позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
протиправними дії відповідача.
Зобов'язано УПФУ за період з 27.04.2010 року
по 27.10.2010 року нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з урахуванням ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та з урахуванням
виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задовільнити позовні
вимоги повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення з
наступних міркувань.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач є дитиною війни
та відповідно до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин мав право на
підвищення виплачуваної йому УПФУ
пенсії за віком.

Колегія суддів вважає підставними
заявлені вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача нараховувати
і виплачувати підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 27.04.2010 року по 27.10.2010 року,
оскільки дія норм ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» на
2010 рік не була зупинена чи обмежена
іншими нормативними актами. Статтею 70
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» Кабінету Міністрів
України надано право у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що суд
першої інстанції прийняв рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги його не
спростовують.

Керуючись ст.195, 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1
ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Монастириського районного суду
Тернопільської області від 26 листопада
2010 року у справі № 2а-494/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.М. Каралюс

суддя
З.М. Матковська

суддя
В.С. Затолочний