Справа № 817/504/14
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/504/14

24 березня 2014 року м. РівнеРівненський
окружний адміністративний суд у складі
судді Кравчук Т.О., розглянувши у
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
до Кузнецовської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
провизнання протиправною та
скасування вимоги ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернулась
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з
позовом до Кузнецовської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) за єдиним
внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
12.02.2014 року №Ф- в сумі 1081,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на частину четверту статті
четвертої Закону України від 08.07.2010
року №2464-VI "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та вказує, що
обрала спрощену систему оподаткування
та є пенсіонером за віком, а тому
звільняється від сплати єдиного
внеску, оскільки добровільної участі у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування не
бере. Тому, просить визнати вимогу про
сплату боргу (недоїмки) за єдиним
внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
12.02.2014 року №Ф- протиправною та
скасувати.

Відповідач позовні вимоги не визнав з
підстав, викладених у письмових
запереченнях. Обґрунтовуючи
заперечення відповідач зазначив, що
положення частини четвертої статті 4
Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" застосовуються
до осіб, яким призначено пенсію за
віком згідно Закону України від 09.07.2003
року №1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", яким
встановлюється, зокрема, пенсійний вік,
по досягненню якого особа набуває
право на призначення пенсії за віком
згідно умов статті 26 Закону України від
09.07.2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Таким чином, як стверджує
відповідач, фізичні особи-підприємці,
які перебувають на спрощеній системі
оподаткування, та отримують пенсію,
призначену відповідно до інших законів
України, зокрема Закону України від
28.02.1991 року №796-XII "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", і не досягли віку
відповідно до статті 26 Закону України
від 09.07.2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", сплачують єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальних
підставах. По факту виникнення та
розрахунку суми заборгованості,
відповідач пояснив суду, що з метою
забезпечення ведення обліку сум
єдиного внеску в інформаційній системі
органів Міндоходів з 01.10.2013 року в
центральній базі даних Міндоходів (м.
Київ) здійснено відображення
інформації щодо сальдо розрахунків
платників єдиного внеску у частині
недоїмки та переплати, отриманої від
Пенсійного фонду України. Так, 20.01.2014
року податковим органом нараховано по
терміну сплати 1218,67 грн. єдиного внеску
за четвертий квартал поточного року з
розрахунку: 1147,00 грн. - мінімальна
заробітна плата за жовтень-листопад 2013
року та 1218,00 грн. - мінімальна заробітна
плата за грудень 2013 року * 34,7%
відсоткову ставку, визначену частиною
11 статті 8 Закону України від 08.07.2010 року
№2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування". Враховуючи те,
що станом на 31.12.2012 року відповідно до
даних особової картки позивача по
єдиному внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
рахувалося сальдо по переплаті в сумі
137,28 грн., а станом на 20.01.2014 року
рахувалася недоїмка в сумі 1081,39 грн.
(1218,67 грн. - 137,28 грн. = 1081,39 грн.),
податковою інспекцією за встановленою
формою була сформована та винесена
оспорювана вимога про сплату вказаного
боргу (недоїмки). Таким чином, як
стверджує відповідач, оспорювана
вимога про сплату боргу (недоїмки) з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування є
такою, що відповідає фактичним
обставинам справи та прийнята з
дотриманням вимог чинного
законодавства України і підстави для
її скасування відсутні. З таких підстав
відповідач просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 12.03.2014 року відкрито
провадження в адміністративній справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено розгляд справи на 24.03.2014
року.

Про дату, час та місце судового
розгляду сторони були повідомлені
належним чином.

У призначений день і час сторони до
суду не з'явились.

21.03.2014 року позивач подала суду через
відділ документального забезпечення
Рівненського окружного
адміністративного суду (канцелярію)
заяву про розгляд справи без її участі,
позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач заявив про розгляд справи
без участі уповноваженого
представника податкового органу у
поданих суду 21.03.2014 року через відділ
документального забезпечення
Рівненського окружного
адміністративного суду (канцелярію)
письмових запереченнях на позовну
заяву.

За таких обставин, суд на підставі
частини четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
згідно з ухвалою від 24.03.2014 року
постановив про розгляд справи за
відсутності представників сторін в
порядку письмового провадження.

Подавши суду письмові заперечення на
позовну заяву відповідач зазначив про
залучення до участі у справі у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Управління Пенсійного фонду України у
Володимирецькому районі Рівненської
області, пояснюючи неможливість
подання суду запитуваної інформації та
матеріалів.

Відповідно до частини другої статті 53
Кодексу адміністративного судочинства
України треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача у будь-який
час до закінчення судового розгляду,
якщо рішення у справі може вплинути на
їхні права, свободи, інтереси або
обов'язки. Вони можуть бути залучені до
участі у справі також за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі. Якщо
адміністративний суд при прийнятті
позовної заяви, підготовці справи до
судового розгляду або під час судового
розгляду справи встановить, що судове
рішення може вплинути на права і
обов'язки осіб, які не є стороною у
справі, суд залучає таких осіб до
участі в справі як третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору. Вступ третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, не має наслідком розгляд
адміністративної справи спочатку.

Як свідчать обставини справи, рішення
суду у даній справі не може вплинути на
права і обов'язки Управління
Пенсійного фонду України у
Володимирецькому районі Рівненської
області та не створить жодних правових
наслідків для вказаного суб'єкта
владних повноважень. Вивчивши
матеріали справи та проаналізувавши
відомі обставини суд дійшов висновку
про достатність доказів для прийняття
законного та обґрунтованого рішення у
справі за наявними матеріалами, отже
об'єктивних підстав для залучення до
участі у справі у якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
Управління Пенсійного фонду України у
Володимирецькому районі Рівненської
області, у суду немає.

Дослідивши зібрані по справі матеріали
справи суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 21.06.2005 року
зареєстрована як фізична
особа-підприємець Володимирецькою
районною державною адміністрацією
Рівненської області, з 01.01.2012 року
здійснює підприємницьку діяльність із
застосуванням спрощеної системи
оподаткування за видом діяльності:
інші види роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах.

Як вбачається з пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1 виданого 13.05.2009 року
ОСОБА_2 призначено довічно пенсію за
віком.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2
виданого 16.03.1993 року ОСОБА_2 є
громадянкою, яка постраждала від
Чорнобильської катастрофи (Категорія
3).

У лютому 2014 року Кузнецовською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
виставлено ОСОБА_2 вимогу про сплату
боргу (недоїмки) від 12.02.2014 року №Ф- на
суму 1081,39 грн.

Непогоджуючись із нарахуванням суми
заборгованості за єдиним внеском на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та виставленням
вимоги про сплату боргу позивач
звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України від 08.07.2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Відповідно до пункту другого частини
першої статті 1 Закону України від
08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з пунктом четвертим частини
першої статті 4 Закону України від
08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті
4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" особи,
зазначені у пункті 4 частини 1 цієї
статті, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Порядок та умови призначення пенсій
визначаються Законом України від 09.07.2003
року №1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Так, статтею 1 Закону України від 09.07.2003
року №1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
визначено пенсійні виплати - це грошові
виплати в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, що
здійснюються у вигляді пенсії,
довічної пенсії або одноразової
виплати.

Згідно частини першої статті 9 Закону
України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Як вбачається з пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1 виданого 13.05.2009 року
ОСОБА_2 призначено довічно пенсію за
віком.

Статтею 26 Закону України від 09.07.2003 року
№1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
визначено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років. До
досягнення віку, встановленого абзацом
першим цієї статті, право на пенсію за
віком мають жінки 1961 року народження і
старші після досягнення ними такого
віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957
року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958
року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959
року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960
року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961
року по 31 грудня 1961 року.

Разом з тим, за нормою статті 55 Закону
України від 28.02.1991 року №796-XII "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відтак, пенсія за віком може бути
надана особі, яка не досягла пенсійного
віку, встановленого Законом України
від 09.07.2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за умови, якщо остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення. Зазначена
обставина щодо позивача підтверджена
посвідченням посвідчення серії НОМЕР_2
виданим 16.03.1993 року громадянці, яка
постраждала від Чорнобильської
катастрофи (категорія 3).

Відповідно до статті 55 Закону України
від 28.02.1991 року №796-XII "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" призначення та виплата
пенсій названим категоріям
провадиться відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" і цього
Закону.

З аналізу норм Закону України від 09.07.2003
року №1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
статті 55 Закону України від 28.02.1991 року
№796-XII "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" слідує, що
надання законодавчо визначеної пільги
вираженої у заниженні віку,
необхідного для призначення пенсії, не
змінює виду пенсійного забезпечення та
не позбавляє права особи на
призначення пенсії, передбаченої
законом.

Суд зазначає, що за змістом пункту
четвертого частини першої статті 4
Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначальним є
те, що особа обрала спрощену систему
оподаткування та є зокрема,
пенсіонером за віком та отримує
відповідно до закону пенсію.

У контексті вищезазначених правових
норм призначення пенсії за віком
відповідно до Закону України від 09.07.2003
року №1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" із
зменшенням пенсійного віку відповідно
до статті 55 Закону України від 28.02.1991
року №796-XII "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не ставить в залежність можливість
звільнення від сплати єдиного внеску
згідно положень пункту четвертого
частини першої статті 4 Закону України
від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
оскільки норми діючого пенсійного
законодавства при наявності
визначених законом умов, передбачають
призначення пенсії за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
від 09.07.2003 року №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

При цьому, суд не бере до уваги
покликання відповідача на те, що ОСОБА_2
призначено пенсію відповідно до інших
законів України, зокрема Закону
України від 28.02.1991 року №796-XII "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не на
загальних підставах, передбачених
Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", оскільки
пенсійним посвідченням позивача
підтверджено призначення пенсії за
віком, а зменшення пенсійного віку за
певних умов або при наявності певних
обставин, є тільки підставою для
призначення пенсії за віком, та не
змінює виду пенсійного забезпечення -
пенсія за віком, а лише встановлює
особливий порядок та підстави для
набуття особою права на її призначення.

Так, частиною четвертою статті 4 Закону
України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначені
необхідні умови для звільнення від
сплати єдиного внеску, а саме: особа
обрала спрощену систему оподаткування
і є пенсіонером за віком або інвалідом
та отримує відповідно до закону пенсію
або соціальну допомогу, при цьому
законом не встановлено жодних обмежень
чи застережень стосовно умов та
підстав призначення пенсії.

Факт перебування на спрощеній системі
оподаткування та отримання пенсії за
віком щодо позивача підтверджуються
наявними у справі та дослідженими
судом доказами, а отже доведено
правомірність підстав звільнення
позивача від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Цією ж статтею Закону України від 08.07.2010
року №2464-VI "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначено, що
особа, яка обрала спрощену систему
оподаткування і є пенсіонером за віком
або інвалідом та отримує відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу,
може бути платником єдиного внеску
виключно за умови добровільної участі
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідних доказів на підтвердження
добровільної участі позивачки у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
суду не надано, як і не заявлялось про
це сторонами.

З пояснень відповідача, показаних суду
у письмових запереченнях на позовну
заяву, на момент передачі матеріалів,
що стосуються перебування на обліку
позивача в Управлінні Пенсійного фонду
України у Володимирецькому районі
Рівненської області до відповідача, по
особовому рахунку позивача станом на
31.12.2012 року рахувалося сальдо по
переплаті в сумі 137,28 грн., а станом на
20.01.2014 року рахувалася недоїмка в сумі
1081,39 грн. (1218,67 грн. - 137,28 грн. = 1081,39
грн.).Тому, відповідно до "Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 09.09.2013 року №455,
відповідач сформував та виставив
позивачу відповідну вимогу про сплату
заборгованості.

Так, дійсно, на виконання Закону
України від 04.07.2013 року №406-VII "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України у зв'язку з проведенням
адміністративної реформи" та Указу
Президента від 24.12.2012 року №726/2012 "Про
деякі заходи з оптимізації системи
центральних органів виконавчої влади",
починаючи з 01.10.2013 року розпочалося
адміністрування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування органами
Міндоходів. Згідно з прикінцевими
положеннями Закону України від 04.07.2013
року №406-VII органи Пенсійного фонду
України продовжують адмініструвати
єдиний внесок у частині завершення
процедур такого адміністрування.

Однак, враховуючи те, що ОСОБА_2
звільнена від сплати за себе єдиного
внеску, суд зазначає про відсутність
правових підстав для формування
оспорюваної вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 12.02.2014 року №Ф-.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з того, що нарахування
позивачу суми недоїмки за єдиними
внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
умови надання законодавчо визначеної
пільги стосовно сплати єдиного внеску
окремою категорією громадян, до якої
належить позивач, що полягає у
звільненні від сплати єдиного внеску, є
неправомірним, тому формування вимоги
позивачу про сплату суми недоїмки є
протиправним.

Таким чином, відповідачем не доведені
ті обставини, на яких ґрунтувалися
заперечення на адміністративний позов,
та не підтверджено правомірність
формування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 12.02.2014 року №Ф-.

За наведених обставин позов підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 182,70 грн.
Доказів понесення інших судових витрат
позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати
судового збору у сумі 182,70 грн.
підлягають присудженню з Державного
бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) за
єдиним внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
12.02.2014 року №Ф- в сумі 1081,39 грн.

Присудити на користь позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
182 (сто вісімдесят два) гривень 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кравчук
Т.О.