Справа № 2а-9075/12/2670
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-9075/12/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Ганечко О.М., Карпушової О.В.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 вересня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТСК Центр"
до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТСК Центр" звернувся
до Окружного адміністративного суду
міста Києва із адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва Державної податкової служби, в
якому просив скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
17.04.2012 року № та від 17.04.2012 року
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 вересня 2012 року позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Голосіївському районі міста Києва
Державної податкової служби було
здійснено документальну позапланову
виїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТСК
Центр» (далі - ТОВ «ТСК Центр») з питань
правильності нарахування, повноти та
своєчасності сплати податку на додану
вартість та податку на прибуток по
фінансово-господарським
взаємовідносинам з Товариством з
обмеженою відповідальністю «РА
«Інтегральні медійні системи» за
період з 01.01.2010 по 31.12.2011.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток у сумі 9063,00 грн.

Крім того, в ході перевірки було
встановлено порушення позивачем вимог
пунктів 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
на суму 7250,00 грн.

За наслідками перевірки Державною
податковою інспекцією у
Голосіївському районі міста Києва
Державної податкової служби було
складено акт від 03.04.2012 №37/1-22-70-36791776, на
підставі якого прийнято наступні
податкові повідомлення-рішення:

- від 17.04.2012 №, яким позивачу
визначено грошове зобов'язання із
податку на прибуток у сумі 9064,00 грн., у
тому числі: 9063,00 грн. - основний платіж,
1,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- від 17.04.2012 №, яким позивачу
визначено грошове зобов'язання із
податку на додану вартість у сумі 7251
грн., у тому числі: 7250,00 грн. - основний
платіж, 1,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції.

Позивач заперечує правомірність
спірних податкових повідомлень-рішень
відповідача, у зв'язку з чим просить їх
скасувати з підстав невідповідності
норм чинного законодавства.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а також
права та обов'язки платників податків і
зборів, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України, який вступив в силу з 01.01.2011
року (далі по тексту - ПК України).

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до ст.198.1 ст.198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Водночас, пунктом 198.3 статті 198 ПК
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, з аналізу вищевикладених
правових норм випливає, що необхідними
та достатніми підставами для включення
позивачем до складу податкового
кредиту відповідних сум податку на
додану вартість є: придбання ним
товарів та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності; сплата чи нарахування сум
податку на додану вартість у зв'язку з
таким придбанням.

При дослідженні матеріалів справи
колегією суддів було встановлено, що
між позивачем (Постачальник) та ТОВ РА
«Інтегральні медійні системи»
(Покупець) було укладено договір про
постачання матеріалів № 110/2010 від 01.10.2010
року, за умовами якого Постачальник на
підставі заявки Покупця зобов'язується
передати у власність Покупця товар
(матеріали будівельного призначення),
асортимент, кількість та ціна яких
визначена в рахунках-фактурах або
Специфікаціях до Договору, що надані
постачальникам та являють собою
невід'ємну частину даного Договору, а
покупець зобов'язується прйняти товар
та оплатити його на умовах даного
Договору.

Заперечуючи проти вимог даного позову
позивач, зокрема, посилається на
нікчемність укладеного позивачем
правочинів, який на думку відповідача є
фіктивним та не створює жодних
юридичних наслідків, крім тих, які
пов'язані з їх недійсністю. Крім того,
відповідач в своїх доводах зазначає, що
позивачем безпідставно було включено
витрати по операціях з ТОВ РА
«Інтегральні медійні системи» до
складу валових та ПДВ по цих операціях
до складу податкового кредиту,
оскільки на думку податкового органу
укладена з даним контрагентом угода не
мала на меті настання реальних
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином та свідчать про йолго
нікчемність.

Відповідно до ст.201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г)податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; й) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України) (п.
201.1).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК
України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому, платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст.201 ПК України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем на підтвердження виконання
договірних зобов'язань були надані
копії податкових та видаткових
накладних, які містять всі необхідні
реквізити, підписані уповноваженими
особами підприємств та завірені
печатками. Отже, з моменту отримання
товару та здійснення його оплати у
позивача виникло право на віднесення
ПДВ до складу податкового кредиту по
вказаній вище господарській операції.

Разом з тим, висновки акту перевірки, на
які посилається відповідач, не
спростовують реальність укладеного
позивачем правочину, оскільки сам акт
перевірки є лише документом, що фіксує
обставини, встановлені під час
проведення перевірки, та не містить у
собі доказової бази щодо виявлених у
ході перевірки обставин, які повинні
підтверджуватись первинними
документами.

Крім того, чинним законодавством
України не визначено норми необхідних
умов для здійснення того чи іншого виду
господарської діяльності, у зв'язку з
чим висновок щодо відсутності таких
умов має оціночний характер та
базується на припущеннях.

Що стосується висновків податкового
органу про порушення позивачем вимог
п.п 5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
колегія суддів зважає на наступне.

Згідно із п.п. 5.1, 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються,
зокрема, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Тобто, у податковому обліку понесені
витрати мають бути підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами, які
містять відомості про господарську
операцію, підтверджують її фактичне
здійснення та понесення витрат. І
тільки за повної відсутності таких
документів, або у разі, коли такі
документи є недостовірними, тобто не
відображають реальних подій
(господарської операції), валові
витрати можуть вважатися не
підтвердженими.

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання товару (робіт,
послуг), яка призвела до об'єктивної
зміни складу активів такого платника,
придбання такого товару (робіт, послуг)
з метою використання у господарській
діяльності, наявності первинних
документів, які підтверджують понесені
витрати, платник податку має право на
віднесення таких витрат до складу
валових.

Так, судом першої інстанції досліджено
питання щодо відповідності первинних
бухгалтерських документів - актів
виконаних робіт вимогам ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», в
результаті чого зроблено правильний
висновок про те, що такі документи є
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій. Крім того,
судом першої інстанції при
безпосередньому дослідженні доказів
не було встановлено, що первинні
документи, складені за наслідками
здійснення спірних господарських
операцій, не відповідають дійсності.

Що стосується наявності постанови
старшого слідчого СВ ПМ ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва від
14.02.2012 року «Про призначення
позапланової перевірки дотримання
вимог податкового законодавства ТОВ
«ТСК Центр» (код за )»,
ухваленої в рамках кримінальної справи
№ 80-0271 (за фактом вчинення
невстановленими слідством особами
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК
України при створенні та придбанні з
метою прикриття незаконної діяльності
ТОВ РА «Інтегральні медійні системи»),
колегія суддів виходить з наступного.

05 квітня 2011 року була порушена
кримінальна справа № 80-0271 за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК
України («Фіктивне підприємництво»).

У зв'язку з надходженням постанови
старшого слідчого СВ ПМ ДПІ у
Шевченківському районі міста Києва від
14.02.2012 року, ухваленої в рамках
кримінальної справи № 80-0271,
начальником ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби 20 березня 2012 року було видано
наказ № 34/22-70, на підставі якого
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ "ТСК Центр" з
питань правильності нарахування,
повноти і своєчасності сплати податку
на додану вартість та податку на
прибуток підприємства по
фінансово-господарським
взаємовідносинах з ТОВ РА «Інтегральні
медійні системи» за період з 01.01.2010 р. по
31.12.2011 р.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України,
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно із абз. 3 п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК
України, документальна позапланова
перевірка не передбачається у плані
роботи органу державної податкової
служби і проводиться за наявності хоча
б однієї з обставин, визначених цим
Кодексом.

Однією з обставин для проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки підпункт 78.1.11 пункту 78.1
статті 78 Податкового Кодексу України
визначає отримання постанови слідчого,
винесеної ним відповідно до закону у
кримінальних справах, що перебувають у
його провадженні.

При цьому, до дня набрання законної
сили відповідним рішенням суду пункт
86.9 статті 86 Податкового кодексу
України забороняє, у разі якщо грошове
зобов'язання розраховується органом
державної податкової служби за
результатами призначеної відповідно
до кримінально-процесуального закону
або закону про оперативно-розшукову
діяльність перевірки, приймати
податкове повідомлення-рішення за
результатами такої перевірки. Цією
нормою передбачено, що матеріали
перевірки разом з висновками органу
державної податкової служби
передаються правоохоронному органу, що
призначив перевірку. Статус таких
матеріалів перевірки та висновків
органу державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

Зважаючи на вищенаведені норми діючого
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
старшого слідчого СВ ПМ ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва від
14.02.2012 року «Про призначення
позапланової перевірки дотримання
вимог податкового законодавства ТОВ
«ТСК Центр» (код за )»,
ухвалена в рамках кримінальної справи
№ 80-0271 до дня набрання законної сили
відповідним судовим рішенням в
зазначеній кримінальній справі, може
бути розцінені як доказ виключно у
рамках розслідування та розгляду даної
кримінальної справи і не може бути
підставою для прийняття відповідачем
спірних податкових повідомлень-рішень.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 19 грудня 2012 року по
справі № К/9991/64526/12.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про
правомірність заявлених позивачем
вимог, які є обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що постановлене у справі
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 вересня 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків О.М. Ганечко О.В.
Карпушова

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Ганечко О.М.

Карпушова О.В.