Справа № 818/746/14
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 р.
Справа №818/746/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання
- Кононенко Є.Є.,

представника позивача - Кісіль А.В.,

представника відповідача - Дмитрієвої
М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/746/14

за позовом Комунального підприємства
"Шляхрембуд" Сумської міської ради

до Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Шляхрембуд"
Сумської міської ради (надалі по тексту
- позивач, КП "Шляхрембуд") звернулось до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у м. Сумах), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області від 15.10.2013 р. №
та №.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що ДПІ у м. Сумах проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку КП "Шляхрембуд" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість при формуванні показників у
декларації за червень місяць 2013 р.

За результатами перевірки складено акт
перевірки від 24.09.2013 р. №1080/2205/05433057/83
«Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки
правомірності нарахування
підприємством, з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
податку на додану вартість при
формуванні показників у декларації за
червень місяць 2013 року, згідно якого
ДПІ у м. Сумах прийшла до висновків про
те, що підприємством було порушено п.
198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України внаслідок
чого встановлено завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду всього у сумі
178603,00 грн. та занижено податок на додану
вартість в сумі 15371,00 грн. за червень 2013
року.

На підставі акту перевірки ДПІ у м.
Сумах було прийняті податкові
повідомлення-рішення, а саме:

- від 15.10.2013 № про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість за червень
2013 року в розмірі 178603,00 грн.;

- від 15.10.2013 № про сплату
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 15371,00 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в
розмірі 7685,50 грн.

Позивач вважає податкові
повідомлення-рішення такими, що
прийняті з порушенням вимог чинного
законодавства, та такими, що підлягають
скасуванню, виходячи з наступного.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем завищено податковий кредит
за червень 2013 р. на суму 63656,89 грн. по
операціям із придбання пального у TОB
"Лобос-Трейд", оскільки на перевірку не
було надано акти приймання
нафтопродуктів за Формою № 5- НП та 7-НП,
наявність яких передбачена
Інструкцією про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і в організаціях
України, затвердженої наказом
Держнафтогазпрому. Міністерства
економіки. Міністерства транспорту,
Держстандарту. Держкомстату України
від 02.04.1999 р. №81/38/101/235/122.

Однак, позивач зазначає, що відповідно
до п. 1 Наказу Міністерства палива та
енергетики України, Міністерства
економіки України, Міністерства
транспорту та зв'язку України,
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики, Державного комітету
статистики України від 17.07.2008 р.
№382/291/891/235/244, визнано таким, що втратив
чинність, спільний наказ Державного
комітету нафтової, газової та
нафтопереробної промисловості
України, Міністерства економіки
України, Міністерства транспорту
України, Державного комітету по
стандартизації, метрології та
сертифікації України, Державного
комітету статистики України від 02.04.1998
року № 81/38/101/235/122 "Про ствердження
Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і в організаціях
України", зареєстрований в
Міністерстві юстиції України від 07.10.99
№ 685/3978.

На даний час діє Інструкція про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, з відпуску та обліку нафти
і нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України, затверджена
Наказом Мінпаливенерго України,
Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки
України, Держспоживстандарту України
від 20.05.2008 р. №281/171/578/155 (далі -
Інструкція), в додатку 5 до якої
наведено форму № 5-НП "Акт приймання
нафти або нафтопродуктів за кількістю".

Відповідно до пп. 5.1.6 п. 5.1 "Загальні
положення" розділу 5 "Порядок приймання
нафти . нафтопродуктів" Інструкції у
разі приймання нафти або
нафтопродуктів однієї марки, які
надійшли маршрутом або групою цистерн,
за нестачу приймається тільки та
кількість, яка перевищує надлишки,
визначені за різницею суми нестач і
надлишків, установлених за кожною
цистерною відповідно до акта приймання
нафти або нафтопродуктів за кількістю
за формою N 5-НП.

Згідно п.п. 5.1.7 Інструкції
вантажовідправнику направляється
повідомлення стосовно оприбуткованих
надлишків у тому разі, якщо вони
перевищують нестачі, визначені за
різницею суми надлишків та нестач,
установлених за кожною цистерною
згідно з актом приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю за формою N
5-НП.

Крім того згідно пп. 5.2.5 та 5.2.6 п. 5.2
"Порядок приймання нафти і
нафтопродуктів під час надходження
залізничним транспортом" комісійне
приймання нафти або нафтопродукту за
кількістю здійснюють уповноважені
наказом керівника
підприємства-вантажоодержувача особи,
які мають відповідну освіту,
кваліфікацію та досвід роботи з питань
визначення кількості нафти і
нафтопродуктів у залізничних
цистернах, на яких покладено
відповідальність за дотримання правил
приймання нафти і нафтопродуктів,
установлених цією Інструкцією та
іншими нормативно-правовими актами та
нормативними документами. Результати
комісійного приймання нафти або
нафтопродуктів оформлюються актом
приймання нафти або нафтопродуктів за
кількістю за формою N 5-НП, який
складається одразу після приймання
вантажу та затверджується
керівництвом підприємства не пізніше
наступного дня після його складання.

Тобто, форма 5-НП застосовується
виключно у випадку приймання нафти і
нафтопродуктів залізничним
транспортом в цистернах. Зазначені
обставини, також підтверджується самою
формою "Акту приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю", в якій
серед реквізитів зазначено: 3. місце
приймання - під'їзна колія станції; 5.
станція відправлення; 6. станція
призначення; 13. технічний стан
цистерни, тощо.

Відповідно до пп. 20.1.6 Податкового
кодексу України контролюючі органи
мають право запитувати та вивчати під
час проведення перевірок первинні
документи, що використовуються в
бухгалтерському обліку, регістри,
фінансову, статистичну та іншу
звітність, пов'язану з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів,
виконанням вимог законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи.

При цьому згідно п. 85.1 Податкового
кодексу України забороняється
витребування документів від платника
податків будь-якими посадовими
(службовими) особами контролюючих
органів у випадках, не передбачених цим
Кодексом.

Отже, оскільки нафтопродукти від ТОВ
"Лобос-Трейд" до КП "Шляхрембуд"
надходили автомобільним, а не
залізничним транспортом, ДПІ у м. Сумах
не мала права вимагати у підприємства
наявності форми 5-НП.

Відповідно до п. 44.1 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції,
(ч. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні").

Тобто, для відображення господарських
операцій в бухгалтерському обліку, на
якому базується і податковий облік,
обов'язковою умовою є наявність
первинних документів, які повинні мати
реквізити визначені ч. 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
свідчать про реальність здійснення
господарської операції - спричиняти
зміни в майновому стані платника
податків.

Пунктом 198.3 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, підставою для віднесення,
сплачених у ціні товарів, робіт
(послуг), сум податку на додану вартість
до складу податкового кредиту, є
фактичне придбання товарів, робіт та
послуг.

Рух активів у процесі здійснення
господарської операції (придбання
пального у ТОВ "Лобос-Трейд") позивач
наступним:

Факт перевезення пального від ТОВ
"Лобос-Трейд" до позивача
підтверджується наявними ТТН, повний
перелік яких наведено на сторінці 10
Акту перевірки, що підтверджує
реальність здійснення господарських
операцій з отримання пального у ТОВ
"Лобос-Трейд" та, відповідно, права на
податковий кредит у позивача.

В Акті перевірки зазначено, що
підприємством було завищено
податковий кредит за червень 2013 року на
суму 130316,68 грн. по операціям із
придбання щебеню та відсіву у ТОВ
"Універбур", оскільки на перевірку не
було надано договір на поставку товару
згідно якого неможливо дослідити рух
товару від ТОВ "Універбур" до покупця.

Відповідно до п. 1.1 договору від 05.01.2010 №
б/н, укладеного між КП "Шляхрембуд" та
ТОВ "Універбур" (далі - договір),
продавець (ТОВ "Універбур")
зобов'язується систематично постачати
і передавати у власність (повне
господарське ведення) покупцю (КП
"Шляхрембуд") певний товар, а покупець
зобов'язується приймати цей товар та
своєчасно здійснювати його оплату на
умовах договору.

Пунктом 1.2 договору визначено його
предмет, при цьому сторони погодились,
що кількість товару є орієнтовною, та
може змінюватись за погодженням
сторін.

Згідно п. 2.1 та 6.1 договору товари та їх
часткове співвідношення (асортимент,
сортамент, номенклатура) за сортами,
групами, підгрупами, видами, марками,
типами, розмірами та цінами
визначаються специфікаціями за згодою
сторін, які підписуються сторонами у
подальшому та є невід'ємною частиною
даного договору. Покупець оплачує
поставлений постачальником товар за
ціною, передбаченою у специфікаціях,
які додаються до договору.

03 червня 2013 року між ТОВ "Універбур" та
КП "Шляхрембуд" була підписана
специфікація № 7 до договору, в якій
було визначено, що предметом поставки є
щебінь та відсів, його ціна, а також
умова про те, що ціна товару
встановлюється на момент підписання
даної специфікації без урахування
провізного тарифу залізничним
транспортом та без компенсації
провізного тарифу автомобільним
транспортом.

В п. 8.1 та 9.1 договору вказано, що
поставка здійснюється на умовах: СРТ -
пункт призначення (Правила Інкотермс в
редакції 2000 року). Пунктом поставки
товару за договором є: станція
призначення при залізничному
перевезенні, та склад призначення - за
автомобільними перевезеннями.

Згідно Правил Інкотермс в редакції 2000
року умови СРТ "Фрахт/перевозка
оплачены до" означает, что продавец
доставит товар названному им
перевозчику. Кроме этого, продавец
обязан оплатить расходы, связанные с
перевозкой товара до названного пункта
назначения.

Поставка товару здійснювалась до
залізничної станції Суми. Факт
поставки товару оформлювався
видатковою накладною та залізничною
накладною, повний перелік яких за
червень 2013 року наведений на сторінці
7-8 Акту перевірки. При цьому в
видаткових накладних окремим рядком
виділялась вартість залізничного
тарифу.

Постачання щебеню та відсіву від
станції Суми на територію КП
"Шляхрембуд" здійснювалось ВАТ
"Київ-Дніпровське МППЗТ".

Так, згідно п. 1.1 Договору № 13 від 03.05.2012
(далі - договір № 13) у відповідності до
ліцензії серії АБ № 271801 виконавець (ВАТ
"Київ-Дніпровське МППЗТ")
зобов'язується надати замовнику (КП
"Шляхрембуд") послуги з перевезення
вантажів залізничним транспортом та
послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажів залізничним транспортом щодо
надання яких виникає технологічна
необхідність у замовника, а замовник
зобов'язується провести розрахунки за
надані послуги на умовах цього
договору.

Послуга з перевезення вантажів
передбачає переміщення вантажів в
залізничних вагонах та іншого рухомого
складу, які надійшли на адресу
замовника з передавальних колій
Сумської філії 28-32 третього
маневреного району на залізничну колію
№ 10; № 11 першого маневреного району, що
знаходиться на балансі Сумської філії
на території КП "Шляхрембуд" до місць
навантаження-вивантаження замовника
(далі - вантажні фронти) та у
зворотньому напрямку на колії 28-32
третього маневреного району Сумської
філії (п. 1.2 Договору № 13).

Зазначені обставини свідчать про те, що
ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" надавало
послуги по перевезенню вантажів
залізничними вагонами, номери яких
відповідають номерам вагонів, якими
ТОВ "Універбур" здійснювало постачання
щебеню та відсіву до станції Суми.

Факт надання послуг ВАТ
"Київ-Дніпровське МППЗТ" в червні 2013
року досліджувався в ході перевірки та
відображений на сторінці 12 Акту
перевірки. Порушень податкового
законодавства при цьому встановлено не
було.

Також, між Державним підприємством
"Південна залізниця" (залізниця) та КП
Шляхрембуд" (вантажовласник) було
укладено договір від 11.01.2001 р. № 03-028 (з
урахуванням додаткової угоди № 1) про
організацію перевезення вантажів і
проведення розрахунків за перевезення
та надані залізницею послуги (далі -
договір № 03-028).

Відповідно до п. 1.1, 2.1 та 2.2 договору №
03-028 предметом цього договору є надання
залізницею вантажовласнику послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажів, та
проведення розрахунків за ці послуги.
Вантажовласник зобов'язується
пред'явити залізниці у визначені
терміни місячні плани перевезень,
заявки на подачу вагонів (контейнерів)
та здійснювати завантаження
(вивантаження) вантажів, що
відправляються ним або прибувають на
його адресу. Залізниця зобов'язується
приймати до перевезення вантажі
вантажовласника, для чого подавати під
навантаження вагони (контейнери)
згідно із затвердженими планами і
заявками вантажовласника та надавати
вантажовласнику додаткові послуги,
пов'язані з перевезенням вантажів.

Отже, позивач приходить до висновку, що
Державне підприємство "Південна
залізниця" надавало послуги по
перевезенню вантажів та користування
вагонами, номери яких відповідають
номерам вагонів, якими ТОВ "Універбур"
здійснювало постачання щебеню та
відсіву до станції Суми.

Враховуючи вищевикладене, позивач
вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення не відповідають
вимогам чинного законодавства щодо
законності та обґрунтованості, а тому є
незаконними та такими, що підлягають
скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
вважає, що податкові повідомлення -
рішення прийняті згідно чинного
законодавства.

Заслухавши доводи представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 11.09.2013 р. по
13.09.2013 р. ДПІ у м. Сумах проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Комунального підприємства
"Шляхрембуд" Сумської міської ради з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість при формуванні показників у
декларації за червень 2013 р., за
результатами якої складено акт
перевірки від 24 вересня 2013 року
№1080/2205/05433057/83 (а.с. 13-28).

15.10.2013 р. на підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у м. Сумах прийняті
податкові повідомлення-рішення, а саме:

- №, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість за червень
2013 року в розмірі 178603,00 грн. (а.с. 11);

- №, яким позивачу визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в сумі 15371,00 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в
розмірі 7685,50 грн. (а.с. 12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
вважає помилковими висновки
відповідача щодо збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість та зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З матеріалів справи встановлено, що
підставою прийняття оскаржуваного
рішення є висновок відповідача в акті
перевірки про наявних ознак
безтоварності угод укладених
позивачем із ТОВ «Універбур» та ТОВ
«Лобос - Трейд».

Проте, суд вважає помилковими
зазначені висновки ДПІ у м. Сумах,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та
ТОВ «Універбур» укладено договір
купівлі-продажу від 05.01.2010 року,
відповідно до умов якого позивач
придбав у ТОВ «Універбур» бітум,
щебінь, сіль молота, дизельне паливо,
бензин А76, А80 (а. с. 29-30).

03 червня 2013 року між ТОВ "Універбур" та
КП "Шляхрембуд" була підписана
специфікація № 7 до договору, згідно
якої предметом поставки є щебінь та
відсів. Ціна товару встановлюється на
момент підписання даної специфікації
без урахування провізного тарифу
залізничним транспортом та без
компенсації провізного тарифу
автомобільним транспортом.

На підтвердження реальності
здійснення господарської операції
позивачем, також надано до суду:

-видаткові накладні: №214 від 11.06.2013
року, №215 від 12.06.2013 року, №216 від 12.06.2013
року, №228 від 14.06.2013 року, №233 від 17.06.2013
року, №229 від 14.06.2013 року (а.с. 113-118);

-податкові накладні: №10 від 11.06.2013 року,
№11 від 12.06.2013 року, №12 від 12.06.2013 року, №
23 від 14.06.2013 року, №24 від 14.06.2013 року, №28
від 17.06.2013 року (а.с. 119-124);

- платіжні доручення: №165 від 08.07.2013
року, №232 від 24.07.2013 року, №256 від 30.07.2013
року, №263 від 01.08.2013 року, №285 від 02.08.2013
року, №316 від 12.08.2013 року (а.с. 125-130):

Перевезення здійснювалось залізничним
транспортом до залізничної станції
Суми, що підтверджується залізничними
накладними (а. с. 131-169).

Постачання щебеню та відсіву від
станції Суми на територію КП
"Шляхрембуд" здійснювалось ВАТ
"Київ-Дніпровське МППЗТ".

Зазначена обставина підтверджується
договором № 13 від 03.05.2012 року у
відповідності до якого ВАТ
"Київ-Дніпровське МППЗТ"
зобов'язується надати КП "Шляхрембуд"
послуги з перевезення вантажів
залізничним транспортом та послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажів
залізничним транспортом щодо надання
яких виникає технологічна
необхідність у замовника, а замовник
зобов'язується провести розрахунки за
надані послуги на умовах цього
договору (а.с. 34-41).

Послуга з перевезення вантажів
передбачає переміщення вантажів в
залізничних вагонах та іншого рухомого
складу, які надійшли на адресу
замовника з передавальних колій
Сумської філії 28-32 третього
маневреного району на залізничну колію
№ 10; № 11 першого маневреного району, що
знаходиться на балансі Сумської філії
на території КП "Шляхрембуд" до місць
навантаження-вивантаження замовника
(далі - вантажні фронти) та у
зворотньому напрямку на колії 28-32
третього маневреного району Сумської
філії (п. 1.2 договору № 13).

Також, позивачем у ТОВ «Лобос-Трейд»
протягом червня 2013 року було придбано у
ТОВ «Лобос - Трейд» бензин А-76.

Зазначені обставини підтверджуються
наданими до суду первинними
документами:

-видаткові накладні №РН-0000254 від 17.06.2013
року, РН-0000245 від 13.06.2013 року, №РН-0000244
від 13.06.2013 року, №РН-0000246 від 13.06.2013 року,
РН-0000255 від 17.06.2013 року,№РН-0000257 від
21.06.2013 року (а.с. 92- 97);

-податкові накладні: №16 від 13.06.2013 року,
№17 від 13.07.2013 року, №18 від 13.06.2013 року №27
від 17.06.2013 року, №28 від 17.06.2013 року №29
від 21.06.2013 року, (а.с. 98-103)

-платіжні доручення: №156 від 05.07.2013 року,
№160 від 05.07.2013 року, №161 від 08.07.2013 року,
№196 від 12.07.2013 року, №212 від 18.07.2013 року,
№243 від 26.07.2013 року, №264 від 01.08.2013 року,
№304 від 05.08.2013 року, №311 від 12.08.2013 року,
(а.с. 104-112).

- сертифікати відповідності (а.с. 72-73);

-Паспорти №14, №1293 (а.с. 70-71);

Перевезення здійснювалось ТОВ
«Лобос-Трейд», що підтверджується
наданими до суду товарно -
транспортними накладними: від 17.06.2013
року №0370, №1948 від 13.06.3013 року, №0370 від
13.06.2013 року, №1947 від 13.06.2013 року, №1953 від
17.06.2013 року, №1954 від 21.06.2013 року (а. с. 92-
97).

Суд зазначає, що укладений між
позивачем та його контрагентом
договір містить положення щодо
найменування, кількості, якості та
асортименту, що свідчить про наявність
наміру щодо настання реальних
наслідків в момент укладення договору,
оскільки, укладаючи угоду, сторони
домовлялися щодо істотних умов
правочину.

Для бухгалтерського обліку, що
базується на безперервному
документуванні всіх здійснюваних
господарських операцій, первинні
документи є документальними
свідоцтвами, що підтверджують
отримання товарно-матеріальних
цінностей від постачальника.

Такі документи у свою чергу є підставою
для внесення записів до облікових
бухгалтерських регістрів.

Отже, до документів, що є підставою для
оприбуткування товару належать
прибутково-видаткові накладні, які
виписуються постачальником та містять
кількісно-вартісні відомості про
товар, сертифікати, паспорти якості
заводу-виробника товару.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень не надано до матеріалів
справи доказів відсутності у позивача
первинних документів.

Оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми), дату та місце
складання, назву підприємства, від
імені якого складено документ, зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції,
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції, первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті судом документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст.44 Податкового
кодексу України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704; далі за текстом -
Положення №88) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Таким чином, надаючи оцінку наявним в
матеріалах справи договору, податковим
накладним, накладним, та іншим
первинним документам, якими позивач
доводить перед судом реальність
здійснення господарської операції,
суд, досліджуючи їх, встановлює
наявність обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку.

Судовим розглядом не встановлено, що
жодних зауважень чи претензій до
правоздатності і дієздатності
юридичних осіб, які є сторонами спірних
правочинів, до правового статусу
сторін договорів як платників ПДВ,
відповідності спірних правочинів
вимогам закону, належності складання
первинних документів за спірним
правочином податковим органом ані при
проведенні перевірки, ані в ході
судового розгляду не має.

Викладене в акті судження податкового
органу про вчинення платником податків
порушень закону ґрунтується лише на
висновках - припущеннях щодо
безтоварності угод.

Проте, суд зазначає, що належними та
допустимими в розумінні ст.124
Конституції України, ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами факту вчинення платником
податків нікчемного правочину або
факту відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави та суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду
жодних доказів порушення кримінальної
справи відносно посадових (службових)
осіб товариства позивача або за
викладеними у акті фактами діяльності
платника податків, наявності
обвинувального вироку суду, рішення
суду про стягнення одержаного за
нікчемним правочином, наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним.

Згідно п. п. п. а) п. п. 198.1. ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку
протягом звітного податкового періоду,
а також від того, чи здійснював платник
податку оподатковувані операції
протягом такого звітного податкового
періоду.

За змістом п. п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно 198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями .

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Тобто, видані позивачу податкові
накладні його контрагентом, це і є
перша подія, і яка підтверджує факт
придбання товару (робіт, послуг).

Враховуючи вищевикладене, позивачем
отримано від контрагентів податкові
накладні, які саме і є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту, та
відповідно, зазначені накладні
оформлені у повній відповідності до
вимог ст. 201 Податкового кодексу
України, що не заперечується
податковим органом.

На підставі викладеного вище,
правочини між позивачем та його
контрагентами підтверджено належним
чином складеними первинними
бухгалтерськими документами і вони
жодним чином не суперечать вимогам
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України, а тому
висновки ДПІ у м. Сумах, щодо збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість є безпідставними.

Крім того, суд спростовує посилання
відповідача зазначені в акті
перевірки, що позивачем завищено
податковий кредит за червень 2013 р. на
суму 63656,89 грн. по операціям із
придбання пального у TОB "Лобос-Трейд",
оскільки на перевірку не було надано
акти приймання нафтопродуктів за
Формою № 5- НП та 7-НП, наявність яких
передбачена Інструкцією про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і в
організаціях України, затвердженої
наказом Держнафтогазпрому України,
Міністерства економіки України.
Міністерства транспорту України,
Держстандарту України, Держкомстату
України від 02.04.1999 р. №81/38/101/235/122.

Відповідно до п. 1 Наказу Міністерства
палива та енергетики України,
Міністерства економіки України,
Міністерства транспорту та зв'язку
України, Державного комітету України з
питань технічного регулювання та
споживчої політики, Державного
комітету статистики України від 17.07.2008
р. №382/291/891/235/244, визнано таким, що
втратив чинність, спільний наказ
Державного комітету нафтової, газової
та нафтопереробної промисловості
України, Міністерства економіки
України, Міністерства транспорту
України, Державного комітету по
стандартизації, метрології та
сертифікації України, Державного
комітету статистики України від 02.04.1998
року № 81/38/101/235/122 "Про ствердження
Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і в організаціях
України", зареєстрований в
Міністерстві юстиції України від 07.10.1999
року № 685/3978.

Таким чином, діючою є Інструкція про
порядок приймання, транспортування,
зберігання, з відпуску та обліку нафти
і нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України, затверджена
Наказом Мінпаливенерго України,
Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки
України, Держспоживстандарту України
від 20.05.2008 р. №281/171/578/155 (далі -
Інструкція), в додатку 5 до якої
наведено форму № 5-НП "Акт приймання
нафти або нафтопродуктів за кількістю".

Відповідно до пп. 5.1.6 п. 5.1 "Загальні
положення" розділу 5 "Порядок приймання
нафти . нафтопродуктів" Інструкції у
разі приймання нафти або
нафтопродуктів однієї марки, які
надійшли маршрутом або групою цистерн,
за нестачу приймається тільки та
кількість, яка перевищує надлишки,
визначені за різницею суми нестач і
надлишків, установлених за кожною
цистерною відповідно до акта приймання
нафти або нафтопродуктів за кількістю
за формою N 5-НП.

Згідно пп. 5.1.7 Інструкції
вантажовідправнику направляється
повідомлення стосовно оприбуткованих
надлишків у тому разі, якщо вони
перевищують нестачі, визначені за
різницею суми надлишків та нестач,
установлених за кожною цистерною
згідно з актом приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю за формою N
5-НП.

Крім того, згідно п.п. 5.2.5 та 5.2.6 п. 5.2
"Порядок приймання нафти і
нафтопродуктів під час надходження
залізничним транспортом" комісійне
приймання нафти або нафтопродукту за
кількістю здійснюють уповноважені
наказом керівника
підприємства-вантажоодержувача особи,
які мають відповідну освіту,
кваліфікацію та досвід роботи з питань
визначення кількості нафти і
нафтопродуктів у залізничних
цистернах, на яких покладено
відповідальність за дотримання правил
приймання нафти і нафтопродуктів,
установлених цією Інструкцією та
іншими нормативно-правовими актами та
нормативними документами. Результати
комісійного приймання нафти або
нафтопродуктів оформлюються актом
приймання нафти або нафтопродуктів за
кількістю за формою N 5-НП, який
складається одразу після приймання
вантажу та затверджується
керівництвом підприємства не пізніше
наступного дня після його складання.

Тобто, форма 5-НП застосовується
виключно у випадку приймання нафти і
нафтопродуктів залізничним
транспортом в цистернах. Зазначені
доводи, також підтверджується самою
формою "Акту приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю", в якій
серед реквізитів зазначено: 3. місце
приймання - під'їзна колія станції; 5.
станція відправлення; 6. станція
призначення; 13. технічний стан
цистерни, тощо.

Отже, суд приходить до висновку, що
оскільки нафтопродукти від ТОВ
"Лобос-Трейд" до КП "Шляхрембуд"
надходили автомобільним, а не
залізничним транспортом, ДПІ у м. Сумах
безпідставно вимагає у позивача
наявності форми 5-НП.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідачем не надано жодних
обґрунтованих доказів безтоварності
зазначених угод.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області від 15.10.2013 р. №
та № прийнято з порушенням вимог
ч.2 ст. 19 Конституції України, а тому
зазначені податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та такими, що підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159, 160, 161, 162, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Комунального
підприємства "Шляхрембуд" Сумської
міської ради до Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити в
повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області від 15.10.2013 р. № та №.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя
О.А. Прилипчук

Повний текст постанови складено 14.04.2014
року.