Справа № 437/18635/13-а
Суддя: Кравченко Н. О.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року Ленінський районний
суд м. Луганська у складі головуючого
Кравченко Н.О., при секретарі
Савченко Є.О., розглянувши в судовому
засіджанні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьк Луганської області про
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із
позовом до відповідача - управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області про
визнання бездіяльності неправомірною
та зобов'язання провести перерахунок
пенсії як державному службовцю на
підставі ст. 37 -1 Закону України «Про
державну службу», ст. 129 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»,
посилаючись на те, що з травня 2011 року
їй було призначено пенсію на умовах
Закону України «Про державну службу». 31
липня 2013 року вона звернулася до
відповідача із заявою про перерахунок
пенсії на підставі ст. 37-1 Закону
України «Про державну службу», ст. 129
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» та надала довідку
Луганського окружного
адміністративого суду про заробітну
плату судді з липня 2013 року. Також
позивачка направила заяву про виплату
їй пенсії без обмеження пенсії
максимальним розміром, встановленим
Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи». 09.08.2013
відповідач відмовив їй у перерахунку
пенсії, оскільки вважає, що перерахунок
пенсії державному службовцю
здійснюється при підвищенні розміру
заробітної плати державному службовцю
при прийнятті рішення Урядом про
збільшення заробтної плати та
збільшення розміру суддівської
винагороди не є збільшенням заробітної
плати державним службовцям. В
задоволенні другої заяви їй також було
відмовлено у зв'язку з тим, що пенсія їй
була призначена за нормами Закону
України «Про державну службу», а не за
нормами Закону України «Пр судоустрій
і статус суддів» як судді у відставці.
Вважає таку відмову відповідача
неправомірною, оскільки порядок і
умови перерахунку пенсій державних
службовців встановлені статтею 37-1
Закону України «Про державну службу»,
норми якого передбачають у разі
підвищення розміру заробітної плати
працюючим державним службовцям, а
також у зв'язку із набуттям особою
права на пенсійне забезпечення
державного службовця за цим Законом
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначених пенсій. Перерахунок
пенсій за частиною другою цієї статті
здійснюється виходячи із сум
заробітної плати, на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу на момент
виникнення права на перерахунок
пенсії. Оскільки позивачка працює
суддею Луганського окружного
адміністративного суду, підвищення
посадових окладів з 01.01.2013 дає підстави
для перерахунку її пенсії. Крім того,
позивачка вважає, що її пенсія не може
обмежуватися максимальним розміром,
оскільки призначена до набрання
чинності Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» та у
зв'язку, що абзац 2 пункту 2 розділу ІІ
прикінцевих та перехідних положень
цього Закону втратив чинність, як
такий, що є неконституційним на
підставі Рішення Конституційного суду
України № 3-рп/2013 від 03.06.2013. З
урахуванням вищевикладеного,
позивачка просить суд визнати
неправомірною бездіяльность
відповідача щодо не проведення їй
перерахунку пенсії з 31.07.2013, зобов'язати
провести перерахунок та виплату пенсії
як державному службовцю на підставі ст.
37 -1 Закону України «Про державну
службу», ст. 129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» та
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області проводити виплату
без обеження пенсії максимальним
розміром, встановленим Законом України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», починаючи з 31.07.2013 до настання
відповідних змін у законодавстві. Крім
того, з метою гарантування дотримання і
захисту прав, свобод , інтересів від
порушень з боку управління, позивачка
просить суд зобов'язати відповідача
утримуватися щороку до 2015 року включно
від вчинення дій щодо відмови у
здійсненні перерахунку пенсії та від
обмеження щороку до 2015 року включно,
розміру, визначеної внаслідок
перерахунку, пенсії максимальним
розміром.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, надала заяву про розгляд
справу без її участі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надав до суду
заперечення, в яких позовні вимоги не
визнав, вказав, що перерахунок раніше
призначених пенсій державних
службовців можливий лише у разі
підвищення розміру заробітної плати
працюючим державним службовцям
відповідно до Рішень Кабінету
Міністрів та в період призначення
пенсії позивачу Кабінетом Міністрів
України не приймалось рішення щодо
підвищення розміру заробітної плати
працюючим державним службовцям, з
урахуванням цього, враховуючи зміст
вимог статті 33, 37-1 Закону України «Про
державну службу», збільшення
суддівської винагороди згідно Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» не є підставою для перерахунку
пенсії, призначеної відповідно до
Закону України «Про державну службу», у
зв'язку з чим, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі та розглянути справу без його
участі.

На підставі статті 128 КАС України суд
ухвалив про подальший розгляд справи у
відсутність сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачка
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
(далі - Управління). 23 травня 2011 року
Управлінням призначено позивачці
пенсію за віком, на умовах передбачених
Законом України «Про державну службу»
№ 1058 від 9 липня 2003 року з 20 травня 2011
року, при стажі державної служби 22 роки,
що підтверджується пенсійним
посвідченням від 24 листопада 2011 року та
копією трудової книжки долученої до
матеріалів справи.

Позивачка 31 липня 2013 року звернулась до
Управління з заявою про перерахунок
пенсії на підставі статті 37-1 Закону
України «Про державну службу», ст. 129
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» та надала довідку
Луганського окружного
адміністративного суду про заробітну
плату отриману державним службовцем,
які на момент перерахунку працюють на
посадах, з яких призначено
(перераховано) пенсію з липня 2013 року.
На момент надання цієї довідки та
звернення за перерахунком пенсії
позивач працює суддею Луганського
окружного адміністративного суду.
Заробітна плата складається з
посадового окладу та надбавки за
вислугу років. Також позивачка надала
заяву про виплату їй пенсії без
обмеження пенсії максимальним
розміром, встановленим Законом України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» (а.с. 11, 12).

Листами від 09.08.2013 Управління відмовило
позивачці в перерахунку пенсії з
посиланням на те, що можливість
перерахунку пенсії державного
службовця існує при підвищенні розміру
заробітної плати державним службовцям
згідно цього Закону. Перерахунок
пенсії провадиться тоді, коли уряд
приймає рішення про збільшення
заробітної плати державним службовцям.
Збільшення суддівської винагороди по
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» не є збільшенням
заробітної плати державних службовцям,
тому не є підставою для перерахунку
пенсій, призначених по Закону України
«Про державну службу». Крім того,
Управління не погоджується з вимогами
позивачки щодо зняття обмеження пенсії
максимальним розміром, оскільки норми
Закону України «Про державну службу»
щодо обмеження пенсій, призначених
державним службовцям за цим Законом,
максимальним розміром
неконституційними не визнані.

Відповідно до частини першої статті 138
Закону України « Про судоустрій і
статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-6
(далі - Закон № 2453), судді, який вийшов у
відставку, при досягненні пенсійного
віку виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
«Про державну службу» або, за його
вибором, щомісячне грошове утримання.

Позивачка отримує пенсію, яка
призначена на умовах, передбачених
статтею 37 Закону України «Про державну
службу», але право на здійснення вибору
виду пенсії надано Законом України
«Про судоустрій і статус суддів». Тобто
Закон України «Про судоустрій і статус
суддів» є спеціальним Законом, який має
застосовуватися у правовідносинах за
участю позивачки, яка є суддею.

Правовий статус суддів та гарантії їх
незалежності визначені Конституцією
України та Законом № 2453, що відповідає
частині першій статті 126 Основного
Закону України, згідно з якою
незалежність і недоторканність суддів
гарантуються Конституцією і законами
України.

Визначені Конституцією та законами
України гарантії незалежності суддів

є невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за
рахунок держави матеріального
забезпечення (суддівська винагорода,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання тощо) та надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці.
Право судді у відставці на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією належного здійснення
правосуддя і незалежності працюючих
суддів та дає підстави висувати до
суддів високі вимоги, зберігати довіру
до їх компетентності і
неупередженості. Щомісячне довічне
грошове утримання судді спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, зокрема обіймати
будь-які інші оплачувані посади,
виконувати іншу оплачувану роботу.
Конституційний принцип незалежності
суддів означає, в тому числі,
конституційно обумовлений імператив
охорони матеріального забезпечення
суддів від його скасування чи зниження
досягнутого рівня без відповідної
компенсації як гарантію недопущення
впливу або втручання у здійснення
правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Тому суд приходить до висновку, що
незалежно від того отримує суддя
щомісячне довічне грошове утримання
або пенсію, призначену відповідно до
Закону України «Про державну службу»,
розмір таких виплат має бути
максимально приближеним до розміру
судівської винагороди, яку отримують
працюючі судді.

Викладене відповідає положенням
Європейської хартії про закон

„Про статус суддів" від 10 липня 1998 року,
за якими рівень винагороди суддям за
виконання ними своїх професійних
обов'язків має бути таким, щоб
захистити їх від тиску, що може
спричинити вплив на їхні рішення або
взагалі поведінку суддів і таким чином
вплинути на їхню незалежність та
неупередженість (пункт 6.1); статус
забезпечує судді, який досяг
передбаченого законом віку для виходу
у відставку із посади судді і який
здійснював повноваження судді
протягом певного строку, право на
отримання виплат, рівень яких має бути
якомога ближчим до рівня його
останньої заробітної плати на посаді
судді (пункт 6.4).

Умови розміру оплати праці суддів
визначаються законом, про що зазначено
статтею восьмою Закону України «Про
оплату праці», яка регулює сферу
державного регулювання оплати праці.
Таким законом є Закон України «Про
судоустрій і статус суддів» за
частиною першою статті 129 якого
суддівська винагорода регулюється
зокрема цим Законом та не може
визначатися іншими
нормативно-правовими актами. Склад
суддівської винагороди врегульований
частиною другою цієї статті.

Виходячи з того, що умови оплати праці
судді визначаються виключно Законом
України «Про судоустрій і статус
суддів», доводи відповідача щодо
необхідності визначення урядом
розміру заробітної плати державного
службовця відносно позивачки є
безпідставними.

Статею 1 Закону України «Про оплату
праці» № 108/95 від 24.03.1995 визначено, що
заробітна плата - це винагорода
обчислена, як правило у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
работодавець виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Таким, чином зі
змісту вищенаведених норм вбачається,
що суддівська винагорода є заробітною
платою судді за виконання ним
обов'язків професійного судді.

Порядок і умови перерахунку пенсій
державних службовців встановлені
статтею 37-1 Закону України «Про
державну службу», норми якого
передбачають у разі підвищення розміру
заробітної плати працюючим державним
службовцям, а також у зв'язку із
набуттям особою права на пенсійне
забезпечення державного службовця за
цим Законом відповідно здійснюється
перерахунок раніше призначених пенсій.
Перерахунок пенсій за частиною другою
цієї статті здійснюється виходячи із
сум заробітної плати, на які
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування працюючого державного
службовця відповідної посади та рангу
на момент виникнення права на
перерахунок пенсії.

Відповідно до довідки про заробітну
плату державним службовцям, які на
момент перерахунку працюють на
посадах, з яких призначено
(перераховано) пенсію, виданої
Луганським окружним адміністративним
судом від 30.07.2013 № 45, яка надана
позивачкою до Управління, заробітна
плата (суддівська винагорода) з липня
2013 року становить 18352 грн. На всі
виплати, уключені в довідку, нараховані
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, а з
01.01.2011 - єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що підвищення посадових
окладів працюючим суддям з липня 2013
року дає підстави для перерахунку
пенсій суддям, які отримують пенсію
призначену відповідно до Закону
України «Про державну службу», а
застосування в ст. 129 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
такого терміну як «суддівська
винагорода» не обмежує право позивача
на перерахунок пенсії на підставі
статті 37-1 Закону України «Про державну
службу».

Щодо вимог позивача стосовно
проведення виплати пенсії без
обмеження пенсії макисмальним
розміром суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» максимальний розмір пенсії
(крім пенсійних виплат, що
здійснюються з Накопичувального
пенсійного фонду) або щомісячного
довічного грошового утримання (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим (перерахованих)
відповідно до Митного кодексу України,
законів України "Про державну службу",
"Про прокуратуру", "Про статус
народного депутата України", "Про
Національний банк України", "Про
Кабінет Міністрів України", "Про
дипломатичну службу", "Про службу в
органах місцевого самоврядування",
"Про судову експертизу", "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", "Про державну підтримку
засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів", "Про
наукову і науково-технічну
діяльність", "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб", "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
"Про пенсійне забезпечення", "Про
судоустрій і статус суддів", Постанови
Верховної Ради України від 13 жовтня
1995 року "Про затвердження Положення про
помічника-консультанта народного
депутата України", не може
перевищувати десяти прожиткових
мінімумів, установлених для осіб, які
втратили працездатність.

Згідно абзацу першого пункту 2
розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних
положень» вищевказаного Закону
обмеження пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання)
максимальним розміром, встановленим
цим Законом, не поширюється на
пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне
довічне грошове утримання) призначена
до набрання чинності цим Законом.

Позивачці пенсія призначена з 23
травня 2011 року, тобто до набрання
чинності цим Законом, таким чином норми
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» щодо обмеження пенсії
максимальним розміром на позивачку не
поширюються.

Абзацом другого пункту 2 розділу
ІІ «Прикінцевих та перехідних
положень» вищевказаного Закону
визначено, що пенсіонерам, яким
пенсія (щомісячне довічне грошове
утримання) призначена до набрання
чинності цим Законом і в яких розмір
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткової
пенсії, цільової грошової допомоги,
пенсії за особливі заслуги перед
Україною, індексації та інших доплат до
пенсії, встановлених законодавством,
крім доплати до надбавок окремим
категоріям осіб, які мають особливі
заслуги перед Батьківщиною) перевищує
максимальний розмір пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання), встановлений цим Законом,
виплата пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) здійснюється без
індексації, без застосування положень
частин другої та третьої статті 42
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" ( 1058-15 ) та проведення
інших перерахунків, передбачених
законодавством, до того часу, коли
розмір пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткової
пенсії, цільової грошової допомоги,
пенсії за особливі заслуги перед
Україною, індексації та інших доплат до
пенсії, встановлених законодавством,
крім доплати до надбавок окремим
категоріям осіб, які мають особливі
заслуги перед Батьківщиною)
відповідатиме максимальному розміру
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання), встановленому
цим Законом.

Разом з тим, положення цього Закону
щодо пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) суддям, виплата
яких здійснюється без індексації, без
застосування положень частин другої,
третьої статті 42 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та без
проведення інших перерахунків,
передбачених законодавством,
втратили чинність, як такі, що є
неконституційними, на підставі Рішення
Конституційного Суду N 3-рп/2013 від 03.06.2013.

Приймаючи таке рішення Конституційний
Суд України виходив з того, що Закон
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», поширюючи дію положень
абзацу другого пункту 2 розділу ІІ
„Прикінцеві та перехідні положення",
як вбачається з їх змісту, на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання), залишив
незмінним зміст права на пенсію та
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, але звузив обсяг цього права та
встановив обмеження в перерахунках
передбачених законами України пенсій
та щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці, чим
знизив досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Таким чином,
зазначені положення Закону № 3668 в
частині поширення їх дії на Закон № 2453
стосовно виплати пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) суддів
у відставці суперечать вимогам частини
першої статті 126 Конституції України.

Виходячи з вищевикладеного, дії
відповідача щодо відмови виплати
пенсії без обмеження максимальним
розміром та дії управління щодо
виплати пенсії позивачки без
індексації, без застосування положень
частин другої, третьої статті 42
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та без
проведення інших перерахунків,
передбачених законодавством, є
неправомірними, оскільки в рішенні
Конституційного суду України N 3-рп/2013
від 03.06.2013 чітко визначено, що положення
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи в
частині поширення їх дії на Закон
України «Про судоустрій і статус
суддів» стосовно виплати пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) суддів у відставці
суперечать вимогам частини першої
статті 126 Конституції України.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача на те, що Управління не
погоджується з вимогами позивачки щодо
зняття обмеження пенсії максимальним
розміром, оскільки норми Закону
України «Про державну службу» щодо
обмеження пенсій, призначених
державним службовцям за цим Законом,
максимальним розміром
неконституційними не визнані, оскільки
хоча позивачці і призначено пенсію на
умовах Закону України «Про державну
службу», спеціальним законом, який
регулює питання призначення пенсії
суддям, в тому числі і позивачу, є Закон
України «Про судоустрій і статус
суддів».

Крім того, з метою гарантування
дотримання і захисту прав, свобод ,
інтересів від порушень з боку
Управління, позивачка просить суд
зобов'язати відповідача утримуватися
щороку до 2015 року включно від вчинення
дій щодо відмови у здійсненні
перерахунку пенсії та від обмеження
щороку до 2015 року включно, розміру,
визначеної внаслідок перерахунку,
пенсії максимальним розміром.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У зв'язку з вищевикладеним, у порядку
адміністративного судочинства захисту
підлягають лише ті права, свободи та
інтереси, які вже були порушені, а не ті,
які можуть бути порушені в майбутньому,
тому вимоги позивачки щодо
зобов'язання відповідача утримуватися
щороку до 2015 року включно від вчинення
певних дій не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України (
або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа). За таких
обставин, судові витрати підлягають
стягненню на користь позивача з
Державного бюджету України
пропорційно задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. 130 Конституції України, Законом
України «Про судоустрій і статус
суддів», Законом України «Про державну
службу», статтями 1, 2, 4-11, 14, 17, 69-71, 79 86, 88,
94,159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати неправомірною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської
області щодо не проведення перерахунку
пенсії ОСОБА_1 з 31.07.2013.

Визнати неправомірною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської
області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії
без обмеження пенсії максимальним
розміром, встановленим Законом України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області провести ОСОБА_1
перерахунок та виплату пенсії як
державному службовцю на підставі ст. 37-1
Закону України «Про державну службу»,
ст. 129 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» та виплатити
недоотриману пенсію з 31.07.2013.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області провести ОСОБА_1
перерахунок та виплату пенсії без
обмеження пенсії максимальним
розміром, встановленим Законом України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» з 31.07.2013.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати
судового збору у сумі 34 (тридцять
чотири) гривні 41 (сорок одна) копійка.

В іншій частині позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Ленінський районний суд м. Луганська.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя

Н.О.
Кравченко