Справа № 1570/7142/12
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/44910/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А.,розглянувши у
порядку письмового провадження
касаційну скаргу Березівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 26 березня 2013 року та постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 8 серпня 2013
року

у справі № 1570/7142/2012

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Березівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської

області Державної
податкової служби

про визнання
незаконним та скасування наказу,
визнання незаконними дій,

скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В

Фізична особи-підприємець ОСОБА_4
(надалі також - ФОП ОСОБА_4, позивач)
звернулася до суду з позовом до
Березівської МДПІ Одеської області ДПС
(надалі також - відповідач, ДПІ) про
скасування наказу від 8 серпня 2012 року
№ 258, визнання дій щодо проведення
перевірки протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень від 23
серпня 2012 року №№ та .

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2013 року адміністративний позов
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Березівської МДПІ Одеської області ДПС
про визнання незаконним та скасування
наказу, визнання незаконними дій,
скасування податкових
повідомлень-рішень задоволено
частково.Визнано незаконними дії
Березівської МДПІ Одеської області ДПС
по проведенню позапланової невиїзної
документальної перевірки Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 Скасовано
податкові повідомлення-рішення
Березівської МДПІ Одеської області від
23 серпня 2012 року № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 1870грн. та № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
87915 грн. та застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 21978,75грн.
В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 8 серпня 2013
року апеляційну скаргу Березівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області державної
податкової служби задоволено частково.
Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2013 року змінено виклавши її
резолютивну частину в наступній
редакції: «Позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити у
повному обсязі. Наказ Березівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області державної
податкової служби «Про проведення
позапланової невиїзної документальної
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4» від 8 серпня 2012 року № 258,
податкові повідомлення-рішення
Березівської міжрайонної державної
податкової інспекції Одеської області
державної податкової служби від 23
серпня 2012 року №№ та
визнати протиправними та скасувати.
Визнати дії Березівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Одеської області державної податкової
служби по проведенню позапланової
невиїзної документальної перевірки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4,
результати якої відображені в акті від
14 серпня 2012 року № 233-17/НОМЕР_3 -
протиправними». В іншій частині
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2013 року залишено без змін.

ДПІ в касаційній скарзі, вказуючи на
допущені судами першої апеляційної
інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору просить скасувати постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 26 березня 2013 року та постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 8 серпня 2013
року і ухвалити нове судове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідач, керуючись
підпунктом 78.1.7 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
(надалі також - ПК України) наказ № 258
«Про проведення позапланової
невиїзної документальної перевірки
позивачки». 9 серпня 2012 року
відповідачем було видано направлення
на проведення зазначеної перевірки за
№№ 90 і 91. В направленнях підставою
перевірки також зазначений підпунктом
78.1.7 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України.

9-13 серпня 2012 року відповідачем, на
підставі вищенаведених розпорядчих
документів, було проведено перевірку
позивачки щодо дотримання вимог
діючого законодавства за період з 1
липня 2010 року по 16 липня 2012 року,
результати якої відображені в акті від
14 серпня 2012 року № 233-17/НОМЕР_3.

В акті перевірки зроблено висновок про
порушення позивачем вимог пункту 183.2
статті 183 ПК України, пункту 203.1 статті
203 Податкового кодексу України, пункту
185.1 статті 185 ПК України та пункту187.1
статті 187 ПК України, наслідком чого
стало заниження ПДВ на загальну суму у
87915 грн. та неподання звітності з ПДВ за
період серпень 2011 року - червень 2012
року. Зміст порушень полягав не
реєстрації платником ПДВ при
перевищенні обсягу виручки у 300000 грн.
за період з 1 серпня 2010 року по 30 липня
2011 року; не поданні податкової
звітності з ПДВ та невиконанні
обов'язку зі сплати ПДВ до бюджету.

На підставі вищенаведеного акту
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 23 серпня 2012
року № 000039230 про збільшення позивачу
грошового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму у 109803,75 грн. (основний
платіж - 87915 грн., штрафні санкції - 21978,75
грн.) та № про застосування 1870
грн. штрафних санкцій (підстава - пункт
120.1 статті 120 ПК України).

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили із того,
що податковим органом не доведено, що
для перевірки позивача були підстави
передбачені 78.1.7 пунктом 78.1
статті 78 Податкового кодексу України, а
саме розпочато процедуру припинення її
підприємницької діяльності, порушено
провадження у справі про визнання її
банкрутом або нею було подано заяву про
зняття з обліку.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд
України вважає, що суди попередніх
інстанцій надали передчасну оцінку
обставинам справи та задовольнили
позовні вимоги про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень і
наказу; визнання дій протиправними.

Як установлено частиною 2 статті 124
Конституції України юрисдикція суддів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Отже з наведеної норми Конституції
України судова юрисдикціям
поширюється не загалом на всі
суспільні правовідносини, а лише на
такі, що врегульовані нормами права,
тобто на правовідносини.

В свою чергу неодмінними елементом
правовідносин є їх зміст, тобто
суб'єктивне право особи та її
обов'язок. Відтак, судовому захисту
підлягає суб'єктивне право особи, яке
порушується у конкретних
правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 25 листопада 1997 року
№ 6-зп «Щодо офіційного
тлумачення частини другої статті 55
Конституції України та статті 248-2
Цивільного процесуального кодексу
України» частину другу статті 55
Конституції України необхідно
розуміти так, що кожен, тобто
громадянин України, іноземець, особа
без громадянства має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемлюють
права і свободи громадянина України,
іноземця, особи без громадянства чи
перешкоджають їх здійсненню, а тому
потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції
Конституційного Суду України випливає,
що підставою для звернення особи до
суду з позовом щодо оскарження рішення,
дії чи бездіяльності будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб є наявність у позивача
переконання в порушенні його прав або
свобод чи в існуванні перешкод у
здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в
частині 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, який визначає, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Виходячи із положень статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства є
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Так, згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 Податкового кодексу України
платник податків має право оскаржувати
в порядку, встановленому цим Кодексом,
рішення, дії (бездіяльність)
контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками
податків до суду можуть бути оскаржені
рішення, дії, бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, які порушують
права, свободи та інтереси. Втім
задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті позовні
вимоги, які відновлюють фактично
порушені права, свободи та інтереси
особи у сфері публічно-правових
відносин.

В іншому разі в задоволенні
відповідних позовів має бути
відмовлено, оскільки правові наслідки
оскаржуваних наказу та дій за таких
обставин є вичерпаними, а отже,
задоволення позову не може призвести
до відновлення порушених прав платника
податків, оскільки після проведення
перевірки права платника податків
порушують лише наслідки проведення
відповідної перевірки.

Так, оспорюваний у вказаній справі
наказ є актом одноразового
застосування та вичерпує свою дію
фактом його виконання. За результатами
реалізації прав, що випливають із
вказаного акту, податковим органом
складено акт перевірки та винесено
податкові повідомлення-рішення.

Отже, враховуючи, що податковим органом
фактично реалізована його компетенція
на проведення перевірки та оформлення
результатів такої перевірки,
оспорюваний наказ та дії щодо
проведення перевірки не є такими, що
порушують права позивача та інтереси
шляхом обмежень у реалізації його прав
чи безпідставного покладення на нього
необґрунтованих обов'язків, а відтак,
задоволення позовних вимог про
визнання незаконним та скасування
наказу, визнання незаконними дій не
призведе до поновлення порушеного
права позивача, оскільки такий наказ та
дії відповідача не є юридично
значимими для позивача з огляду на
прийняття податкових
повідомлень-рішень.

Частиною 4 та 5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено обов'язок адміністративного
суду щодо офіційного з'ясування
обставин справи. За змістом положень
вказаних норм суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Суд, виходячи із принципу офіційності
повинен не лише оцінити процедуру
проведення перевірки, а також
правомірності та обґрунтованості
винесення оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Згідно з частиною 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що судами попередніх
інстанцій не було встановлено всіх
важливих обставин справи, що призвело
до не обґрунтованих належним чином
висновків щодо прав і обов'язків сторін
у даному спорі, а також те, що
передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до
положень частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Березівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби задовольнити
частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2013 року та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 8 серпня 2013 року скасувати.

Справу № 1570/7142/2012 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко