Справа № 752/2610/14-а
Суддя: Пасинок В. С.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 752/2610/14-а
Провадження №: 2-а/752/134/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Пасинок В.С.,

при секретарі - Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Ковтуна В.В. про
визнання дій державного виконавця
незаконними та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

в лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
суд визнати незаконною та скасувати
постанову державного виконавця ВДВС
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Ковтуна В.В. від 10
грудня 2013 року про відкриття
виконавчого провадження № 41163079.

В обґрунтування своїх вимог зазначив
про те, що 11 лютого 2014 року ним було
отримано рекомендований лист від ВДВС
Голосіївського районного управління
юстиції, в котрому знаходилась
постанова державного виконавця
Ковтуна В.В. від 10 грудня 2013 року про
відкриття виконавчого провадження №
41163079 на підставі постанови ВДАІ
Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.
Києві від 06 березня 2013 року.

Вважає, що оскаржувана постанова є
такою, що суперечить вимогам ст. ст. 22, 25
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки винесена не
зважаючи на пропуск стягувачем
тримісячного строку на пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
тому державний виконавець мав винести
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження, а також
направлена йому після спливу строку на
добровільне виконання, що є прямим
порушенням його прав.

В судовому засіданні позивач та його
представник заявлені позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просив
позов задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, проте,
направив до суду заяву про розгляд
справи за його відсутності, а також
письмові заперечення, в котрих просив
відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
заявлених ним вимог, оскільки
оскаржувана постанова скасована
постановою начальника відділу
держаної виконавчої служби від 13
березня 2014 року і того ж дня винесення
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження, а тому
підстави для задоволення позову
відсутні. Крім того, вказав на
своєчасність відправлення
процесуальних документів сторонам
виконавчого провадження.

Заслухавши позивача, розглянувши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, судом встановлено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч. 3 цієї ж статті відповідачем у
справах з приводу рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби є відповідний орган
державної виконавчої служби.

Однак, спеціальним законом, що визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
є Закон України «Про виконавче
провадження».

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
ст. 17 цього Закону за заявою стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення.

Згідно положень ст. 25 Закону державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи 10
грудня 2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Ковтуном В.В.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 41163079. В
даній постанові зазначено, що її
винесено при примусовому виконанні
постанови Голосіївського РУ ГУ МВС
України в м. Києві від 06 березня 2013 року,
що набрала законної сили 16 березня 2014
року, про стягнення штрафу у розмірі
510,00 грн. з боржника ОСОБА_1, заява про
примусове виконання якої подана 10
грудня 2013 року (а.с. 6).

При розгляді вимог стосовно
правомірності дій щодо прийняття
виконавчого документу до виконавчого
провадження, його направлення боржнику
та винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, суд виходить
з наступного.

Як вбачається з вищенаведеного, після
отримання виконавчого документу, а
саме: постанови Голосіївського РУ ГУ
МВС України в м. Києві від 06 березня 2013
року, державний виконавець прийняв
рішення про відкриття виконавчого
провадження, про що і виніс відповідну
постанову від 10 грудня 2013 року. Отже, на
думку суду, належним способом захисту
має бути оскарження рішення про
відкриття виконавчого провадження як є
акту індивідуальної дії, що встановлює
певні права або обов'язки, а не дії щодо
прийняття виконавчого документу до
виконання та дії щодо винесення такого
рішення і його направлення, як
помилково вважає позивач. Тому у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити про те, що постанова
державного виконавця ВДВС
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Ковтуна В.В. від 10
грудня 2013 року про відкриття
виконавчого провадження скасована
начальником зазначеного відділу 13
березня 2014 року та того ж дня винесена
постанова про відмову у відкритті
виконавчого провадження, а тому, за
наведених обставин, на думку суду,
права позивача відновлені та не
потребують додаткового захисту шляхом
прийняття судом рішення про скасування
зазначеної постанови, так як вона вже
скасована (а.с. 14-19).

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, при цьому
частина 2 статті 71 Кодексу передбачає,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій,
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 цього Кодексу, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З огляду на зазначене, суд дійшов до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС
України, суд -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Ковтуна В.В. про
визнання дій державного виконавця
незаконними та скасування постанови -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Суддя
В.С. Пасинок