Справа № 819/527/14-а
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/527/14-a

10 квітня 2014 року
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі
головуючого судді Осташа А.В., при
секретарі Костецькій Н.Т.

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - Боднарчука С.Я.;

представника відповідача - Прокоп»юк
О.О.;

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Тернополі адміністративну справу

за адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Чортківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення від 26 листопада
2013 року № в частині збільшення
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 49 187, 45 грн. з яких
39 350 грн. основного платежу та 9 837, 45 грн.
штрафних санкцій та від 26 листопада 2013
року № в частині збільшення
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб в сумі 40 493, 91 грн. з
яких 32 393, 33 грн. основного платежу та 8
100, 58 грн. штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач або ФОП ОСОБА_1) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Чортківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області (далі по тексту
- Чортківська ОДПІ, відповідач або
податковий орган) про скасування
податкового повідомлення-рішення від
26 листопада 2013 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 49 187, 45
грн. з яких 39 350 грн. основного платежу
та 9 837, 45 грн. штрафних санкцій та від 26
листопада 2013 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб в сумі
40 493, 91 грн. з яких 32 393, 33 грн. основного
платежу та 8 100, 58 грн. штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач
та його представник в судовому
засіданні зазначили, що для перевірки
було представлено усі необхідні
первинні бухгалтерські документи та
документи податкового обліку, які
підтверджували реальність здійснення
господарських операцій з ТОВ «Бінайт»,
а тому вважає безпідставними висновки
податкового органу викладені в акті
перевірки щодо нереальності
здійснення господарської операції.

Крім того, позивач пояснив, що він не
може нести відповідальності за можливі
порушення податкового чи іншого
законодавства зі сторони його
контрагента, оскільки зі своєї сторони
позивач виконав всі необхідні дії для
підтвердження свого права на
податковий кредит, а тому притягнення
його до відповідальності є
необґрунтованим.

З врахуванням вищенаведеного, позивач
та його представник просили скасувати
в частині оспорювані податкові
повідомлення-рішення.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечила, з мотивів викладених в
письмових запереченнях проти позову.

Представник податкового органу,
зокрема, зазначила, що в ході перевірки
було встановлено, що господарські
операції позивача із ТОВ «Бінайт» не
несуть економічного змісту та не мають
реальних наслідків, що свідчить про
фіктивний характер вказаних операцій
та їх спрямування на неправомірне
отримання податкової вигоди, а тому
дані операції з вищевказаним
контрагентом були спрямовані на
отримання податкової вигоди з метою
штучного формування податкового
кредиту.

Крім того, представник відповідача
просила суд врахувати той факт, що
податкове повідомлення-рішення №
від 26 листопада 2013 року відповідно до
рішення Головного управління
Міндоходів в Тернопільській області
від 31 січня 2014 року скасовано в частині,
що стосується операцій з придбання
запчастин, а тому воно вважається
відкликаним і не може бути предметом
позовних вимог.

З врахуванням викладеного, представник
позивача вважає, що Чортківська ОДПІ
провела перевірку з дотриманням норм
чинного законодавства та прийняла
правомірні податкові повідомлення -
рішення, а тому, вимоги позивача є
безпідставними.

Крім пояснень представників
сторін, судом досліджені письмові
докази, наявні у матеріалах справи, які
подані представниками позивача та
відповідача, а також витребувані з
ініціативи суду.

Заслухавши у відкритому
судовому засіданні пояснення позивача,
представників позивача та
відповідача, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що Чортківською
ОДПІ було проведено документальну
планову виїзну перевірку з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 1
січня 2010 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки складено Акт
№ 272/17-02/НОМЕР_1 від 10.10.2013 року (а.с.11-42).

За розглядом акта перевірки
Чортківською об'єднаною державною
податковою інспекцією прийнято
податкові повідомлення - рішення від 26
листопада 2013 року:

- №, яким збільшено грошове
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб в загальній сумі 42 550,41
грн.;

- №, яким збільшено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість в загальній сумі 59 823,75 грн.;

- №, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в загальній сумі 11 230,00
грн.

Позивач, не погодившись з висновками
акту перевірки та згаданими вище
податковими повідомленнями-рішеннями,
звернувся до ГУ Міндоходів у
Тернопільській області з первинною
скаргою у якій просив скасувати їх
відповідних частинах.

За результатом розгляду скарги,
Головне управління Міндоходів у
Тернопільській області рішенням від
31.01.14 р. її задоволив частково та
скасував податкове повідомлення -
рішення № «Р» в частині, що
стосуються операцій з придбання
запчастин та у відповідній частині
штрафні санкції, а також скасував
податкове повідомлення - рішення
№ «В4» в частині, що стосуються
операцій з придбання запчастин, а
податкове повідомлення - рішення
№ «Р» залишив без змін (а.с.44-48).

В подальшому податкові повідомлення -
рішення були залишені без змін за
результатом розгляду повторної скарги
Позивача Міністерством доходів і
зборів України - рішенням від 26 лютого
2014 року ( а.с.49-53).

Судом не приймаються до уваги
твердження представника відповідача з
приводу того, що податкове
повідомлення-рішення № від 26
листопада 2013 року вважається
відкликаним, оскільки воно скасовано в
частині рішенням Головного управління
Міндоходів в Тернопільській області
від 31 січня 2014 року.

Відповідно до п.60.4 ст.60 ПК України
податкове повідомлення-рішення
вважається відкликаним з дня
надходження до платника податків
податкового повідомлення-рішення, яке
містить зменшену суму грошового
зобов'язання.

Як встановлено в судовому засіданні
станом на час розгляду справи в суді,
незважаючи на те, що рішенням ГУ
Міндоходів у Тернопільській області
від 31 січня 2014 року було скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 26 листопада 2013 року та зменшено
податкове зобов'язання в частині, що
стосується операцій з придбання
запчастин, Чортківською ОДПІ не
надіслано на адресу позивача
податкового повідомлення-рішення, яке
б містило зменшену суму грошового
зобов'язання.

Звертаючись до адміністративного суду
Позивач вважає неправомірними
податкові повідомлення-рішення від 26
листопада 2013 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 49 187, 45
грн. з яких 39 350 грн. основного платежу
та 9 837, 45 грн. штрафних санкцій та від 26
листопада 2013 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб в сумі
40 493, 91 грн. з яких 32 393, 33 грн. основного
платежу та 8 100, 58 грн. штрафних санкцій.
Позивач самостійно визначив до
оскарження такі суми грошових
зобов'язань, оскільки саме такі суми
пов'язані із здійсненням господарських
операцій позивача по придбанню
кам'яного вугілля у ТОВ «Бінайт», а тому
суд досліджує правомірність
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень в цій частині.

Як вбачається з акту перевірки
податковий орган при проведенні
перевірки нібито встановив, що
операції з купівлі кам'яного вугілля
без фактичної поставки товару позивача
порушують ст. 185 ПК України в частині
оподаткування податком на додану
вартість безтоварних операцій по
ланцюгу постачання від ТОВ «Бінайт» до
ФОП ОСОБА_1, а тому прийшов до висновку,
що позивач здійснював діяльність
спрямовану на здійснення операцій
пов'язаних з отриманням податкової
вигоди від свого контрагента.

З такими висновками податкового органу
суд не погоджується та вважає їх
безпідставними виходячи з наступного:

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
Кодексу встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Зазначаючи в акті перевірки про
порушення позивачем вищенаведених
норм Податкового кодексу України,
податковий орган жодним чином не
зазначив в чому ж виявилось таке
порушення зі сторони позивача.

Як вбачається з встановлених в
судовому засіданні обставин, позивачем
2 липня 2012 року було з ТОВ «Бінайт»
договір купівлі-продажу товару №07/15.
Згідно умов договору кількість, ціна та
асортимент товару вказується у
видаткових накладних або актах
приймання-передачі.

Згідно долучених до матеріалів справи
видаткових накладних позивач отримав
від ТОВ «Бінайт» кам'яне вугілля.
(а.с.68-73).

Суд вважає, що факт реального виконання
договірних правовідносин між ФОП
ОСОБА_1 та ТОВ «Бінайт»
підтверджується, крім видаткових
накладних, також належним чином
оформленими податковими накладними
(а.с.56-67).

Проведення розрахунку за отриманий
товар підтверджується платіжними
дорученнями та квитанціями до
прибуткового касового ордера (а.с.107-119).

Крім того, суд вважає, що податковим
органом було залишено поза увагою, те,
що попередньо придбане у ТОВ «Бінайт»
вугілля було реалізовано ТОВ «Кадуба»,
ТзОВ «Стаф» та ПАП «Дзвін», що
підтверджується рахунками-фактурами,
видатковими накладними та
товарно-транспортними накладними
(а.с.76-106).

Чортківська ОДПІ та Головне управління
Міндоходів в Тернопільській області
прийшовши до висновку про нереальність
здійснення господарських операцій між
ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Бінайт», взяли до
уваги висновок акту ДПІ у Печерському
районі м. Києва від 3 жовтня 2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Бінайт», щодо
підтвердження господарських відносин
із ФОП ОСОБА_1» (а.с.160).

Суд не може приймати до уваги
вищенаведений акт як належний та
допустимий доказ, який підтверджує
нереальність здійснення господарських
операцій між позивачем та названим
контрагентом, оскільки вищенаведеними
актом перевірки було зафіксовано
неможливість проведення звірки
контрагента позивача, але жодним чином
не перевірялися та не аналізувалися
будь-які документи по взаємовідносинах
даних суб'єктів господарювання.

Також суд вважає, що на реальність
здійснення господарських операцій не
впливає (можливе в даній справі)
невиконання контрагентом своїх
зобов'язань.

Так, Постановою Верховного Суду
України від 1 червня 2010 р. № 10/82
визначено, що «якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту».

Позиція Верховного суду в даному
випадку повністю узгоджується з
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі «БУЛВЕС АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню.

В даному випадку з врахуванням
вищенаведеного рішення Європейського
суду з прав людини та керуючись ч.2 ст.8
КАС України суд при вирішення спору в
вищенаведеній частині застосовує
принцип верховенства права.

Верховним Судом України та Вищим
адміністративним судом України
неодноразово наголошено на тому, що у
чинному законодавстві України
відсутнє визначення поняття
«добросовісний платник податків». Так
само законодавство не містить певних
критеріїв добросовісності платника
податків. Разом з тим, слід визнати
обґрунтованим застосування такого
підходу на практиці, оскільки подібне
розмежування дозволяє
індивідуалізувати юридичну
відповідальність особи та забезпечити
дотримання правопорядку у галузі
оподаткування навіть за наявності
певних прогалин у законодавстві.

Так, у разі, якщо дії платника податків
свідчать про його добросовісність, а
вчинені ним господарські операції, не
викликають сумніву у їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних.

Суд при вирішенні даного спору,
враховує те, що податковим органом не
доведено недобросовісності ФОП ОСОБА_1,
а вчиненні ним господарські операції з
ТОВ «Бінайт» не викликають сумніву у їх
реальності та відповідності дійсному
економічному змісту.

Згідно приписів частини 2 статті 71 КАСУ,
яка регулює порядок доказування в
адміністративному суді, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідно
обов'язок щодо доказування
правомірності рішення суб'єкта владних
повноважень покладається на
останнього і у справах про визнання
його правового акта протиправним і
його скасування.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача про скасування в частині
податкових повідомлень-рішення від 26
листопада 2013 року № та № є
обґрунтованими, відповідають дійсним
обставинам справи та вимогам чинного
законодавства, не спростовані належним
чином відповідачем, а отже підлягають
до задоволення.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові
витрати понесені позивачем підлягають
відшкодуванню з державного бюджету
України.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Чортківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів України в
Тернопільській області від 26 листопада
2013 року № в частині збільшення
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 49 187, 45 грн. з яких
39 350 грн. основного платежу та 9 837, 45 грн.
штрафних санкцій та № в частині
збільшення грошового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб в
загальній сумі 40 493, 91 грн. з яких 32 393, 33
грн. основного платежу та 8 100, 58 грн.
штрафних санкцій.

Повернути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 182 грн. 70 коп. сплаченого
судового збору.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 14 квітня 2014 року.

Суддя
Осташ А. В.

копія вірна

Суддя
Осташ А. В.