Справа № 0907/10836/2012
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/100/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді
Польської М.В.,

секретаря
Дзюбак Х.Б.,

з участю представника позивача
Кафарського О.В., представника
відповідача Пищ М.С., третьої особи -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі
Івано-Франківського міського суду
справу за адміністративним позовом УПФ
України в м.Івано-Франківську до
головного державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Івано-Франківській області Пищ М.С.,
третя особа - ОСОБА_3, про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження,

В С Т А Н О В И В:

Управління ПФУ в м.Івано-Франківську
звернулось в суд з адміністративним
позовом до головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень відділу Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області Пищ М.В. про
скасування постанови головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області Пищ М.В. від
26.06.2012 року ВП №33015331 про відкриття
виконавчого провадження.

Позивач позов обґрунтував тим, що
постановою державного виконавця від
26.06.2012 року було відкрито провадження
на виконання виконавчого листа
виданого Івано-Франківським міським
судом №2-2296/2004 на постанову від 08.07.2004
року, якою зобов'язано УПФУ в
м.Івано-Франківську провести
перерахунок призначеної пенсії
неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, як інвалідам віком
до 16 років. Позивач вважає, що доплату
за період з 01.08.2001 року по 31.12.2003 року ним
виплачено у вересні 2009 року, а тому
виконано постанову суду в повному
обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду (суддя Бабій О.М.) від 07.08.2012 року
залучено до участі в справі в якості
третьої сторони на стороні відповідача
ОСОБА_3.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлені вимоги підтримав з
мотивів, викладених в позовній заяві,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, просила в
задоволенні позову відмовити.

Третя сторона ОСОБА_3 вважає позов не
обґрунтованим та таким, що до
задоволення не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини справи,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень відділу Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області Пищ М.В. від
26.06.2012 року було відкрито виконавче
провадження на виконання виконавчого
листа №2-2296/2004 виданого
Івано-Франківським міським судом 11.04.2008
року, на виконання рішення цього ж суду
від 08.07.2004 року, залишеного в силі
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 30.09.2008 року, якою
зобов'язано управління ПФУ в
м.Івано-Франківську провести
перерахунок призначеної пенсії
неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, як інвалідам віком
до 16 років, обчислюючи її з розміру
мінімальної заробітної плати за віком
за період з 01.08.2001 року (а.с.5, 24-25, 114-115,
118-120).

Позивач вважає, що доплату за період з
01.08.2001 року по 31.12.2003 року ним виплачено
стягувану у вересні 2009 року, а тому
виконано постанову суду в повному
обсязі, а тому органи ДВС не вправі були
відкривати провадження по виконаному
рішенню суду. Однак з такими доводами
позивача суд не погоджується, виходячи
з такого.

Про розгляді справи №2-2296/2004, судом було
встановлено, що неповнолітні діти
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано інвалідам
внаслідок захворювань, пов'язаних з
Чорнобильською катастрофою. Судом при
винесенні рішення в першій інстанції
та касаційній інстанції, застосовано
норми Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме ст..54 цього закону
за якою розмір пенсій, призначених
дітям-інвалідам не може бути нижчим 3
мінімальних пенсій за віком. При цьому
КМ України повинен встановити порядок
обчислення пенсії по інвалідності,
який не може допустити звуження змісту
та обсягу прав. Крім того, постановою КМ
України від 30.05.1997 р. №523 встановлено, що
для обчислення пенсії дітям-інвалідам
за основу береться мінімальна пенсія
за віком, визначеною ст..28 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

У разі збільшення розміру середньої
заробітної плати (новий мінімальний
розмір пенсії залежав від розміру
середньої заробітної плати)
перерахунок повинен проводитися,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

В вересні 2009 року управління ПФУ в
м.Івано-Франківську, як боржник,
виконало перерахунок пенсії дітям, як
інвалідам до 16 років, та виплатило за
період з 01.08.2001 року по 31.12.2003 року -2123.31
грн., що підтверджується сторонами та
третьою особою ОСОБА_3 (а.с.106-107).

Однак, як пояснив представник позивача,
в подальшому такий перерахунок пенсії
дітям, як інвалідам до 16 років, позивач
не здійснював, оскільки з 01.01.2004 року
набрав чинності Закон України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», а судом при винесенні
рішення від 08.07.2004 року, на думку
позивача не застосовано дані норми
цього закону, а тому виконувати рішення
з 01.01.2004 року не має можливості.

При цьому, на запитання суду чи
звертався позивач, як боржник
виконавчого провадження, до суду за
роз'ясненням рішення від 08.07.2004 року,
повідомив, що не звертався.

Судом також встановлено, що постановою
державного виконавця від 30.12.2009 року
виконавче провадження по виконавчому
листу №2-2296 було закінчено без
виконання боржником рішення суду, з
накладенням штрафних санкцій на
боржника (а.с.6-7).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України "Про виконавче провадження"
(далі Закон). Вказаний нормативний акт є
спеціальним по відношенню до інших
нормативних актів при вирішенні
питання щодо оцінки дій державного
виконавця.

На підставі ст..19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, в тому числі за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення. У заяві
про відкриття виконавчого провадження
стягувач вправі зазначити відомості,
що ідентифікують боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню рішення
(рахунок боржника, місце роботи чи
отримання ним інших доходів,
місцезнаходження його майна тощо), а
також шляхи отримання ним коштів,
стягнутих з боржника. У заяві про
відкриття виконавчого провадження
щодо виконання рішення про майнове
стягнення стягувач має право просити
державного виконавця накласти арешт на
майно та кошти боржника та оголосити
заборону на його відчуження.

Як слідує зі ст..20 цього ж закону
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Згідно ст..25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова. Копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові. Постанова про відкриття
виконавчого провадження може бути
оскаржена сторонами у десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Отже, при відкриття провадження
суб'єктом оскарження дотримано всі
вимоги законодавства. Однак, рішення
суду позивачем не було виконано за
період з 01.01.2004 року по час розгляду
даної справи, а обґрунтування
позивачем (на його думку) відсутності
правової норми для перерахування
пенсій дітям - інвалідам, при чому 16
років їм виповнюється в ІНФОРМАЦІЯ_3
року ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6,
не є обґрунтованим та не доведеним
суду. Постанова від 26.06.2012 року, що
оскаржується позивачем, є правомірною,
і направленою на виконання рішення
суду в інтересах стягувача та його
дітей.

Оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби має відбуватися
згідно зі статтею 13 Закону України «Про
державну виконавчу службу», частиною
третьою статті 6, частиною першою
статті 12, статтею 82 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про державну виконавчу службу» дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені до
вищестоящої посадової особи або до
суду у порядку, встановленому законом.
Незважаючи на те, що в цій статті не
зазначено можливість оскарження
рішення державного виконавця, іншими
статтями цього Закону та інших
законодавчими актами передбачено
можливість оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця.
Так, згідно з частиною третьою статті 6
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом, а
відповідно до частини першої статті 12
цього Закону сторони виконавчого
провадження мають право оскаржувати
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця з питань
виконавчого провадження у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно статті 82 Закону України
«Про виконавче провадження» скарги на
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця або начальника
відділу державної виконавчої служби,
державних виконавців і посадових осіб
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України та
відділів державної виконавчої служби
(далі - ВДВС) Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласного,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції, що
стосуються виконання судових рішень,
подаються до суду, який видав
виконавчий документ.

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу ДВС задовольнити
вимогу заявника та усунути порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

Як слідує зі ст.181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси. Позовна заява може бути
подана до суду протягом 10 днів з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення її прав, свобод
чи інтересів.

Суд зазначає, що згідно ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили.

Однак доводи адміністративного позову
є недоведені, а обставини не
обґрунтованими.

На підставі наведеного, відповідно до
Закону України „Про виконавче
провадження", керуючись ст.6, 71, 86, ч.4
ст.128, 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в м.Івано-Франківську до
головного державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Івано-Франківській області Пищ М.С.,
третя особа - ОСОБА_3, про скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, але якщо
апеляційна скарга не була подана в
строк, постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається через
Івано-Франківський міський суд
протягом 10 днів з дня її проголошення, а
у разі прийняття постанови в
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Довідка: повний текст постанови
виготовлено 01 квітня 2014 року.

Суддя
Польська М.В.