Справа № 826/18048/13-а
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2014 року № 826/18048/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Соколової О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного

управління Міндоходів у місті Києві

про скасування податкового
повідомлення-рішення від 12.04.2013 року
№, визнання неправомірним ч. 2.2
«Дотримання вимог Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» №889-IV
від 22.05.2003 року зі змінами та
доповненнями та розділу IV Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VI
зі змінами та доповненнями», акту від
29.03.2013 року №575/17-10/НОМЕР_1 про
результати позапланової виїзної
перевірки,

встановив:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулась Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -
позивач, ФОП ОСОБА_1) з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 12.04.2013 року
№, визнання неправомірним ч. 2.2
«Дотримання вимог Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» №889-IV
від 22.05.2003 року зі змінами та
доповненнями та розділу IV Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VI
зі змінами та доповненнями», акту від
29.03.2013 року №575/17-10/НОМЕР_1 про
результати позапланової виїзної
перевірки.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що згідно акту
перевірки відповідачем необґрунтовано
зроблено висновок, що платником
податку за період 2-4 квартал 2010 року, 2011
року та 2012 року не нараховувався, не
утримувався та не перераховувався до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб в результаті чого до бюджету не
перераховано податку з фізичних осіб у
розмірі 31436,91 грн. На підставі даного
акту винесено податкове
повідомлення-рішення від 12.04.2013 року
№, яке позивач вчащає
протиправним та необґрунтованим, а
тому просить скасувати податкове
повідомлення-рішення від 12.04.2013 року
№ та визнати неправомірним ч. 2.2
«Дотримання вимог Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» №889-IV
від 22.05.2003 року зі змінами та
доповненнями та розділу IV Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі
змінами та доповненнями», акту від
29.03.2013 року №575/17-10/НОМЕР_1 про
результати позапланової виїзної
перевірки.

У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві та просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник відповідача надав до
матеріалів справи письмові
заперечення на позовну заяву, в яких
зазначив, що висновки акту
обґрунтовані та, відповідно,
правомірно винесено податкове
повідомлення-рішення від 12.04.2013 року
№.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, про дату, час
та місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, докази
чого містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд в судовому
засіданні від 13.03.2014 року ухвалив
розглядати справу у порядку письмового
провадження.

Таким чином, суд керуючись ч.6 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України вирішує справу на підставі
наявних в ній доказів.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з
наступного.

Позивач - ОСОБА_1, зареєстрований як
фізична особа-підприємець Деснянською
районною у місті Києві державною
адміністрацією 13.05.2010 року №0025547,
ідентифікаційний номер фізичної
особи-платника податків НОМЕР_1, що
підтверджено свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця.

Державна податкова інспекція у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві є
контролюючим органом, який в розумінні
п.п.41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу
України контролює податки, які
справляються до бюджетів та державних
цільових фондів, крім зазначених у
підпункті 41.1.2 цього пункту, а також
стосовно законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби.

Державною податковою інспекцією у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві проведено документальну
позапланову виїзну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування і сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів) за
період з 13.05.2010 року по 29.01.2013 року.

Відповідно до висновків акту перевірки
встановлені порушення пп.8.1.1 п.8.1 ст.8,
пп. «а» п.17.2 ст.17, пп. «а» п.19.2 ст.19, пп.20.3.2
п.20.3 ст.20 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» №889- IV від 22.05.2003
року зі змінами та доповненнями, та
пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.176.2 «а» ст.176, пп.49.18.2
п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та
доповненнями), фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 на протязі 2-4
кв. 2010р., 2011р., 2012р. не нараховувався, не
утримувався та не перераховувався до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб в результаті чого до бюджету не
перераховано податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 31436,91 грн. та
п.19.2 «б» ст.19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» №889- IV
від 22.05.2003 року зі змінами та
доповненнями протягом 2-4 кв. 2010р., 2011р.,
2012р. зазначеним приватним підприємцем
до податкового органу не подавались у
строки, встановлені законодавством,
податкові розрахунки сум доходу і сум
утриманого податку за формою 1-ДФ.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.04.2013 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання на загальну суму 38020,81 грн.,
у тому числі за основним платежем у
розмірі 31436,91 грн. та за штрафними
санкціями у розмірі 6583,90 грн.

Державною податковою інспекцією у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві прийнято рішення про опис
майна ФОП ОСОБА_1 у податкову заставу
від 23.08.2013 року №3.

Щодо позовної вимоги про визнання
неправомірним акт про результати
позапланової виїзної перевірки від
29.03.2013 року №575/17-10/НОМЕР_1 суд зазначає
наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 17 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

У відповідності до п. 4 ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги, зокрема, про скасування або
визнання нечинним рішення відповідача
- суб'єкта владних повноважень повністю
чи окремих його положень.

Обов'язковою ознакою
нормативно-правового акту чи правового
акту індивідуальної дії є створення
юридичних наслідків у формі прав,
обов'язків, їх зміни чи припинення.

Суд звертає увагу, що під актом
перевірки розуміється службовий
документ, який стверджує факт
проведення невиїзної документальної
або виїзної планової чи позапланової
перевірки, чи камеральної перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності і
є носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання.

Отже, акт перевірки та викладені у
ньому факти, висновки не можна
розглядати як рішення суб'єкта владних
повноважень, що породжує для платника
податків певні правові наслідки,
регулює ті чи інші відносини і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Акт є виключно носієм доказової
інформації про виявлені податковим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
платниками податків, обов'язковим
документом, на підставі якого
приймається відповідне рішення
контролюючого органу.

Згідно ст.83 Податкового кодексу
України для посадових осіб органів
державної податкової служби під час
проведення перевірок підставами для
висновків є: документи, визначені цим
Кодексом; податкова інформація;
експертні висновки; судові рішення;
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Підпунктами 4, 5, 6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України 22
грудня 2010 року №984 встановлено, що акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Суд дійшов висновку, що проведення
перевірки та оформлення акту з
висновками за результатами її
проведення є обов'язком відповідача.
При цьому, під час складання акту
перевірки посадова особа органу
податкової служби викладає висновки на
підставі наявних матеріалів, які
досліджувались під час перевірки та є
підставою для висновків згідно ст.83
Податкового кодексу України, щодо
порушень законодавства, які, на його
думку, мають місце, відображає думку з
питань, що входять до об'єкту перевірки,
однак, вищенаведене не створює в даному
випадку для позивача будь-яких
правових наслідків, зокрема, не робить
зазначені особою, що здійснювала
перевірку, угоди автоматично
нікчемними (недійсними) та не покладає
на платника податків будь-яких
обов'язків (у т.ч. зі сплати податків).

Отже, контролюючий орган зобов'язаний
скласти за результатами перевірки акт
та не позбавлений права викладати в
акті перевірки власні суб'єктивні
висновки щодо зафіксованих обставин,
та в подальшому, у разі виникнення
спору щодо рішень про визначення
грошових зобов'язань, що приймаються на
підставі такого акту, обґрунтовувати
ними власну позицію щодо наявності
певних допущених платником податків
порушень.

Оцінка акту перевірки, в тому числі і
оцінка дій посадових осіб податкового
органу щодо його складання, викладення
у ньому висновків перевірки, а також
щодо самих висновків перевірки,
надається уповноваженими законом
органами влади при вирішенні спору
щодо оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акту.

За таких обставин, суд вважає, що
оскаржуваний позивачем акт перевірки
не є рішенням суб'єкта владних
повноважень, у розмінні статті 17 КАС
України, оскільки акт перевірки не
встановлює права та обов'язки позивача.

Акт від 29.03.2013 року №575/17-10/НОМЕР_1 про
результати позапланової виїзної
документальної перевірки позивача не
несе ніяких правових наслідків для
позивача, та за своєю сутністю є
інформаційною довідкою (та висновок,
який є невід'ємною частиною акта), то
вони не породжують будь-яких юридичних
наслідків для позивача. Крім того, сам
по собі оспорюваний акт перевірки
безпосередньо не тягне для позивача
несприятливих наслідків, не є
обов'язковим для нього чи його
контрагентів.

Отже, акт перевірки є лише засобом
документування перевірочних дій і не
встановлює відповідальності для осіб,
які допустили недоліки або порушення,
встановлені під час проведення
перевірки, не встановлює та не змінює
правовідносини, акт перевірки є
підставою для прийняття рішення
суб'єктом владних, а тому не може бути
предметом оскарження в
адміністративному суді.

Наведені у позовній заяві доводи не
містять обґрунтованих посилань на
конкретні блага, які може здобути
позивач внаслідок задоволення позову.
Акт перевірки не змінює, не породжує та
не припиняє правовідносини, які
об'єктивно та безпосередньо впливали
на позивача як на юридичну особу.

Відтак, позовні вимоги в частині
визнання протиправним акту від 29.03.2013
року №575/17-10/НОМЕР_1 задоволенню не
підлягають.

Щодо позовної вимоги про скасування
податкового повідомлення-рішення від
12.04.2013 року № Окружним
адміністративним судом міста Києва
встановлено, що відповідно акту
перевірки вказано на інформацію, що
протягом перевіряємого періоду ФОП
ОСОБА_1 здійснювала діяльність у сфері
торгівлі, а саме приватним підприємцем
було здійснено закупівлю товарів за
готівкові кошти у громадян для
подальшої реалізації, торгова націнка
яких складає 2,5%.

При цьому, як зазначає відповідач,
позивачем до перевірки не надано
документів на придбання товару та не
надано підтверджень щодо підстав
неутримання податку з доходів фізичних
осіб у джерела виплати доходів таким
фізичним особам.

Враховуючи вказані пояснення
довіреної особи позивача ОСОБА_2,
податковий орган приходить до
переконання про не утримання
позивачем, як податковим агентом,
податку з доходів фізичних осіб,
внаслідок чого і збільшує ФОП ОСОБА_1
суму грошового зобов'язання шляхом
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення.

Суд не може погодитися з такою позицією
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі ГУ Міндоходів у
місті Києві з наступних підстав.

До матеріалів справи позивачем надано
договір поставки від 01.06.2010 року №4077,
від 04.11.2010 року №805/10, від 21.11.2012 року
№1458, накладна №57925, прайс-лист від
05.05.2010 року, що підтверджує придбання
позивачем у ТОВ «Юніфуд», ПП «Ліком»,
ТОВ «ІКБ» товару.

При цьому, постачальники товару є
юридичними особами, платниками
податку, що, за таких обставин,
унеможливлює застосування до позивача
положень пп.8.1.1, 17.2, пп."а" п.19.2, пп.20.3.2
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб"; пп.168.1.1, 176.2 "а"
Податкового кодексу України.

Таким чином, письмові пояснення,
отримані від довіреної особи ОСОБА_2
ФОП ОСОБА_1 про те, що протягом
перевіряємого періоду позивачем,
проводячи діяльність у сфері торгівлі,
було здійснено закупівлю товарів за
готівкові кошти у громадян для
подальшої реалізації, документально не
підтверджуються.

Оскільки акт перевірки, на підставі
якого прийнято спірне ППР, не містить в
собі інших посилань на порушення
позивачем норм податкового
законодавства при справлянні податку
на доходи фізичних осіб, окрім пояснень
ОСОБА_2 Водночас матеріали справи
містять докази придбання позивачем
товарів у підприємців платників
податку, тому суд приходить до висновку
про помилковість тверджень
відповідача щодо збільшення ФОП ОСОБА_1
суми грошового зобов'язання, внаслідок
чого спірне податкове повідомлення -
рішення від 12.04.2013 року № підлягає
скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 є
обґрунтованими в частині скасування
податкового повідомлення-рішення від
12.04.2013 року №, а тому позов
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Згідно ч.3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 12.04.2013 року
№, визнання неправомірним ч. 2.2
«Дотримання вимог Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» №889-IV
від 22.05.2003 року зі змінами та
доповненнями та розділу IV Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755- VI
зі змінами та доповненнями», акту від
29.03.2013 року №575/17-10/НОМЕР_1 про
результати позапланової виїзної
перевірки - задовольнити частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 12.04.2013 року
№.

В решті позовних вимог-відмовити.

Стягнути решту суми судового збору з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(адреса: 02097, АДРЕСА_1, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1) у розмірі 688 (шестиста
восьмидесяти восьми) грн. 00 коп. на
користь Державного бюджету України,
зарахувавши їх за реквізитами
Окружного адміністративного суду
міста Києва для сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку за правилами, встановленими
ст.ст.185-187 цього Кодексу.

Суддя
О.А. Соколова