Справа № 755/5888/14-а
Суддя: Антипова Л. О.
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/5888/14-а
Дніпровський районний суд м. Києва в
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до УПСЗН
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що він є ліквідатором аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії та має
ІІ групу інвалідності пов'язану з
ліквідацією аварії на Чорнобильській
АЕС. Зазначив, що відповідно до ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ
особам, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
передбачено компенсацію за шкоду
заподіяну здоров'ю. Зокрема, інвалідам
ІІ групи виплачується одноразова
компенсація в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат та щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати. Проте такі кошти йому
нараховані та виплачені не були.
Заявою від 04.10.2013 року про надання
довідок, перерахунок компенсації,
виплати одноразової компенсації та
щорічної допомоги, позивач звернувся
до управління праці та соціального
захисту населення Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації, але листом від 11.10.2013
року йому було повідомлено, що
нарахування щорічної допомоги на
оздоровлення проводиться відповідно
до постанови КМУ від 12.07.2005 року №562
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Позивач вважає дії
відповідачів такими, що порушують його
право, як учасника ЧАЕС, на здійснення
соціальних виплат, що є предметом
Представник відповідача УПСЗН
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації в судове
засідання не з'явився, надав
заперечення на позов та просив
відмовити в його задоволенні з підстав,
які в них викладені.
Представник відповідача Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат в
судовому засіданні надала заперечення
на позов та пояснила, що відповідачем
не було порушено законодавства,
оскільки на період виплати центр діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а також постановою
КМУ від 12.07.2005 р. №562, в зв'язку із чим
просила відмовити в задоволенні позову
Суд, вислухавши пояснення представника
відповідача Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, дослідивши
матеріали справи, вважає,
встановленими наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 46 Конституції України
пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
ліквідатором аварії на Чорнобильській
АЕС 1 категорії та має ІІ групу
інвалідності пов'язану з ліквідацією
аварії на Чорнобильській АЕС,
встановлену рішенням
медико-соціальної експертної комісії
Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року особам, які стали інвалідами
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
передбачено компенсацію за шкоду,
заподіяну здоров'ю. Зокрема,
інвалідам ІІ групи виплачується
одноразова компенсація в розмірі 45
мінімальних заробітних плат та щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5
мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.
В судовому засіданні встановлено, що з
2004 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в
УПСЗН Дніпровської РДА в м. Києві як
особа, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
04.10.2013 року позивач звернувся до УПСЗН
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації з заявою про
надання довідок, перерахунок
компенсації, виплати одноразової
компенсації та щорічної допомоги.
Листом від 11.10.2013 року УПСЗН
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації було
повідомлено, що нарахування щорічної
допомоги на оздоровлення проводиться
відповідно до постанови КМУ від 12.07.2005
року №562 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Позивач вважає відмову відповідача у
призначенні, нарахуванні та виплаті
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 та 4.13.Типового
положення про центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат, останній
є державною установою і
підпорядковується та звітує головному
управлінню праці та соціального
захисту населення і обласної державної
адміністрації. Тобто отримання та
надання всієї інформації, даних та
документів, що стосуються правильності
призначення. перерахунку, нарахування
і виплати соціальної допомоги, у
встановленому порядку може бути
забезпечено шляхом міжвідомчої
взаємодії між відповідними
підрозділами відповідачів.
Законами України «Про державний бюджет
України» встановлюються розміри
мінімальної заробітної плати за
відповідними періодами, а тому
відповідно до ч.7 Закону розмір
мінімальної заробітної плати має
визначатися на момент виплати.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 року № 562 учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС інвалідам II групи
встановлено розмір щорічної допомоги
на оздоровлення - 120 гривень, що
суперечить вимогам ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та значно
звужує права позивача на отримання
соціальних виплат у розмірах,
Ст. 67 Закону було встановлено, що
конкретні розміри доплат мають лише
підвищуватися КМУ відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати. Проте,
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» КМУ не був уповноважений
на свій розсуд змінювати, в т.ч.
зменшувати конкретні розміри
компенсацій і допомоги, встановлені
цим законом, зокрема, на оздоровлення.
У жовтні 2006 року Верховна Рада України
прийняла Закон «Про внесення змін до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи ». В ст. 71 цього Закону
зазначено, що «... дія положення цього
Закону не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону ».
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади й органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією і
законами України. Виплата коштів у
розмірі, який значно менший, ніж той, що
встановлений ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи », є неправомірним.
Кількома Рішеннями Конституційного
Суду України (від 06.07.1999 року № 8 - рп 99,
від 20.03.2002 року № 5 - рп 02, від 17.03.2004 року
№ 20 - рп 04, та від 11.11.2005 року № 8 - рп 08.)
дії (постанови) Кабінету Міністрів
України в частині звуження прав
громадян стосовно компенсаційних
виплат, передбачених Законом України
«Про статус та соціальний захист
громадян, постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи», визнано
незаконними та неконституційними.
П. 9 Оглядового листа Вищого
Адміністративного Суду України від
14.08.2008 року № 1406 100 13 08, де зазначено,
що виходячи з пріоритетності законів
над підзаконними актами, при
визначенні розміру пенсій та
соціальних виплат учасникам
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
застосуванню підлягає Закон України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи », а не
постанова КМУ «Про підвищення розміру
пенсій та інших соціальних виплат
окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету »,
яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України від 28.12.2007 року «Про державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» у ст..48 вказаного вище
Закону внесено зміни, а саме: щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України. Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року №10-рп/2008 року ці зміни визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними).

Відповідно до ст.. 152 Конституції
України Закони інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

За наявності декількох законів, норми
яких по-різному регулюють конкретну
сферу суспільних відносин, під час
вирішення спорів у цих відносинах, суди
повинні застосовувати положення
закону з урахуванням дії закону в часі
за принципом пріоритету тієї норми, яка
прийнята пізніше.

Таким чином застосуванню при
нарахуванні заборгованості з виплат
одноразової компенсації за шкоду
здоров'ю та щорічної допомоги
застосуванню підлягає ст.. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи» , а не постанова Кабінету
Міністрів України, виходячи з принципу
пріоритету закону.

Конституція України у статті 92
визначила сфери, зокрема бюджетну, які
мають врегульовуватися виключно
законом. Закон про Держбюджет є
основним фінансовим документом
держави. Через своє спеціальне
призначення цей закон не повинен
регулювати відносини в інших сферах
суспільного життя.

Конституція України не надає закону
про Держбюджет вищої юридичної сили
стосовно інших законів. З цього слідує,
що обмеження в розмірі щорічної
грошової суми на оздоровлення,
належних до виплат категорії осіб, до
яких відноситься позивач, в розмірах,
встановлених постановою КМУ, є
порушенням прав позивача, гарантованих
Конституцією України та ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст. 17 ч.1 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди України застосовують при
розгляді справ Конвенцію про захист
прав людини і основоположних свобод
та протоколи до неї і практику
Європейського Суду як джерело права.

Розглядаючи борги у сенсі поняття
"власності", яке міститься у ч.1 ст.1
Протоколу № 1 до Конвенції і яке не
обмежене лише власністю на фізичні
речі та не залежить від формальної
класифікації у національному
законодавстві, борги, що становлять
майно, можуть також розглядатися як
"майнові права" і, таким чином, як
власність.

Тому при розгляді справи "Кечко проти
України" (заява № 63134/00) Європейський
Суд з прав людини зауважив, що в межах
свободи дій держави визначати, які
надбавки виплачувати своїм робітникам
з державного бюджету, держава може
вводити, призупиняти чи закінчити
виплату таких надбавок, вносячи зміни в
законодавство. Однак, якщо чинне
правове положення передбачає виплату
певних надбавок і дотримано всі вимоги,
необхідні для цього, органи державної
влади не можуть свідомо відмовляти у
цих виплатах, доки відповідні
положення є чинними (п.23 рішення суду ).

Разом з тим, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, суд не має
права обмежувати орган, відповідальний
за здійснення їх нарахування і виплату,
певним часовим проміжком.

З огляду на наведене, відповідно до ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу підлягає до
виплати одноразова компенсація в
розмірі 45 мінімальних заробітних плат
та щорічна допомога на оздоровлення
позивачу у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат з 2003 по 2013 рік.

Керуючись ст.. 152 Конституції України,
ст..ст. 9, 11, 159, 160-163 КАС України, ст.. 48,67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
керуючись суд, -

ПОСТАНОВА:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Зобов'язати Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат надати обґрунтовану довідку про
розміри нарахованої та виплаченої
ОСОБА_1 суми щорічної допомоги на
оздоровлення за період з 2003 року по 2013
рік включно.

Визнати протиправною бездіяльність та
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
здійснити перерахунок, нарахування та
виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат в порядку
та на умовах, визначених положеннями
ст. 48 Закону України від 28.02.1991 року
№796-ХІІ, за період з 2003 року по 2013 рік
включно, що дорівнює 55 розмірам
мінімальних заробітних плат.

Визнати протиправною бездіяльність та
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
здійснити перерахунок, нарахування та
виплатити ОСОБА_1 одноразову
компенсацію як інваліду ІІ групи з
числа учасників ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок цього, в розмірі 45
мінімальних заробітних плат.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат в
подальшому нараховувати та
виплачувати ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, в порядку
та на умовах, визначених положеннями
ст. 48 Закону України від 28.02.1999 року
№796-ХІІ

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.Постанова може бути оскаржена
до Апеляційного адміністративного
суду м. Києва протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя: