Справа № 813/602/14
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 813/602/14
зал судових засідань № 6
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,
секретар судового засідання
представника відповідача Долгова Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної
Ради України про стягнення компенсації
за невикористану відпустку та
стягнення середньої заробітної плати
за час затримки розрахунку,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Апарату Верховної Ради України, в якому
з урахуванням заяв про уточнення
позовних вимог від 12.08.2011р., 05.10.2011р.,
01.11.2011р., 06.02.2014р., 20.02.2014р. просить суд
зобов'язати відповідача нарахувати і
виплатити компенсацію за
невикористану відпустку 82,5
календарних дні та компенсацію
середнього заробітку за час затримки
розрахунку з 06 вересня 2010 року по день
ухвалення судового рішення разом з
індексацією несвоєчасно виплачених
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач 06.09.2010 року звільнений з посади
помічника-консультанта народного
депутата України ОСОБА_5 проте
відповідач всупереч вимогам ст.116
Кодексу Законів про працю України (далі
- КЗпП України) не здійснив повного
розрахунку з позивачем у день
звільнення. Позивач зазначає, що
відповідач не виплатив йому
компенсацію за 82,5 календарних дні
невикористаної основної відпустки,
виплата якої передбачена
розпорядженням керівника апарату
Верховної Ради України «Про звільнення
ОСОБА_1 з посади помічника-консультанта
народного депутата України» від
06.09.2010р. №5167. Крім того, позивач
зазначає, що заробітна плата за період
з 01.09.2010р. по 06.09.2010р. перерахована на
картковий рахунок позивача лише
27.09.2010р., тобто із затримкою на 22 дні.
Позивач вважає, що у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
відповідач відповідно до ст.117 КЗпП
України зобов'язаний виплати позивачу
його середній заробіток за весь час
затримки до ухвалення судового рішення
у справі з урахуванням індексації
належних йому коштів.
Представник відповідача подав до суду
заперечення на позовну заяву та
доповнення до них, в яких просив суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Свої заперечення обґрунтовує
тим, що заробітна плата період з 01.09.2010р.
по 06.09.2010р. перерахована відповідачем
на картковий рахунок позивача 27.09.2010р.,
оскільки позивач не звернувся за
отриманням розрахунку в касу
управління справами Апарату Верховної
Ради України у день звільнення.
Невиплату компенсації за 82,5
календарних дні невикористаної
основної відпустки позивачу
відповідач пояснює тим, що відповідно
до п.п.1,2 ч.4.1 Положення про
помічника-консультанта народного
депутата України, затвердженого
Постановою Верховної Ради України від
13.10.1995р. №379/95-ВР, розмір загального
помічників-консультантів народного
депутата України затверджується
Верховною Радою України, проте
розподіл місячного фонду оплати праці
здійснює самостійно народний депутат
України, який є розпорядником цих
коштів та, відповідно, роботодавцем по
відношенню до позивача. Народний
депутат України ОСОБА_5 звернувся до
відповідача з поданням від 02.09.2010р. №599,
в якому просив не виплачувати позивачу
при звільненні компенсацію за
невикористані дні основної відпустки.
Відповідач зазначає, що повноваження
народного депутата України ОСОБА_5
припинилися 12.12.2012р., тому фонду оплати
праці помічників-консультантів такого
депутата на сьогодні у Верховній Раді
України не існує. Крім того, відповідач
зазначає, що позивач не звертався до
відповідача із заявами про надання
основної або додаткової відпуски у
2010році, тому, у відповідача не було
підстав для нарахування та виплати
Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з підстав, наведених у
позовній заяві. Просив суд позовні
вимоги задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив з підстав, наведених у
письмових запереченнях. Просив у
задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги та заперечення сторін,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позов слід задовольнити
частково, виходячи з такого.
Позивач - ОСОБА_1 прийнятий на посаду
помічника-консультанта народного
депутата України ОСОБА_5 на час
здійснення його депутатських
повноважень з поширенням дії Закону
України «Про державну службу» на
підставі розпорядження керівника
Апарату Верховної Ради України №9882 від
На підставі подання народного депутата
ОСОБА_5 від 02.09.2010р. №598 та заяви
помічника-консультанта ОСОБА_1 від
30.08.2010р., розпорядженням керівника
Апарату Верховної Ради України №5167 від
06.09.2010р. позивача звільнено з посади
помічника-консультанта народного
депутата України ОСОБА_5 за згодою
сторін (п.1 ст.36 КЗпП України).
Пунктом 2 вказаного розпорядження
передбачено провести виплату позивачу
компенсації за 82,5 календарних дні
невикористаної основної відпустки у
межах фонду, встановленого народному
депутату України ОСОБА_5 для оплати
праці помічників-консультантів
відповідно до ст.34 Закону України «Про
статус народного депутата України».
Суд встановив, що на підставі подання
народного депутата ОСОБА_5 від 02.09.2010р.
№599 до відділу бухгалтерського обліку,
фінансів, планування та контролю
управління справами виплата
компенсації за 82,5 календарних дні
невикористаної основної відпустки
ОСОБА_1 не здійснювалась.
Як вбачається з платіжного доручення
№5573 від 27.09.2010р. заробітну плату за
період з 01.09.2010р. по 06.09.2010р. у сумі 373,04
грн. перераховано позивачу 27.09.2010р.
Позивач вважає, що відповідач
протиправно не виплатив йому
компенсацію за 82,5 календарних дні
невикористаної основної відпустки, а
також порушив визначені ст.116 КЗпП
України строки розрахунку при
звільненні, у зв'язку з чим зобов'язаний
виплатити позивачу компенсацію
середнього заробітку за час затримки
розрахунку з 06 вересня 2010року по день
ухвалення судового рішення разом з
індексацією несвоєчасно виплачених
коштів відповідно до ст.117 КЗпП України.
Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01.11.2011р. у
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2012р.,
позов ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради
України про стягнення компенсації за
невикористану відпустку та стягнення
середньої заробітної плати задоволено
частково, зобов'язано Апарат Верховної
Ради України нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 компенсацію за невикористану
відпустку 82,5 календарних дні та
компенсацію середнього заробітку за
час затримки заробітної плати 22
календарні дні, а також провести
індексацію несвоєчасно виплачених
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27.11.2013р. апеляційну скаргу
Аперату Верховної Ради України
задоволено частково, скасовано
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 01.11.2011р. у
апеляційного адміністративного суду
від 23.01.2012р., а справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанцій.
Вищий адміністративний суд України
вказав на необхідність з'ясування того,
чи працював позивач у день звільнення,
а якщо ні, то коли пред'являв вимогу про
розрахунок. Оскільки, від встановлення
зазначених обставин визначається
кількість днів затримки розрахунку.
Крім того, Вищий адміністративний суд
України звернув увагу на те, що судами
першої та апеляційної інстанції не
досліджено умов, за яких наступає
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні. Вищий
адміністративний суд України зазначив,
що питання щодо проведення індексації
несвоєчасно виплачених коштів є
похідним від вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримку
заробітної плати, а тому, не може
розглядатись до вирішення питання про
наявність підстав для стягнення
При вирішенні спору по суті суд виходив
Правовий статус та умови діяльності
помічника-консультанта народного
депутата України визначаються Законом
України «Про статус народного депутата
України», Законом України «Про
державну службу», Положенням про
помічника-консультанта народного
депутата України, затвердженого
Постановою Верховної Ради України від
13.10.1995р. №379/95-ВР (далі - Положення).
Статтею 34 Закону України «Про статус
народного депутата України»
народний депутат може мати до тридцяти
одного помічника-консультанта,
правовий статус і умови діяльності
яких визначаються вказаним та іншими
законами та прийнятим відповідно до
помічника-консультанта народного
депутата, яке затверджується Верховною
Радою України. Помічники-консультанти
народного депутата працюють за
строковим трудовим договором на
постійній основі чи за сумісництвом
або на громадських засадах.
Згідно з п.5 Положення (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) на чотирьох
помічників-консультантів народного
депутата поширюється дія Закону
України "Про державну службу", їм
присвоюється не вище, ніж сьомий ранг
державного службовця четвертої
категорії, вони прикріплюються для
кадрового та фінансового
обслуговування до Апарату Верховної
Ради України або до виконавчих
апаратів органів місцевого
Відповідно до п.8 ч.12 Положення про
Апарат Верховної Ради України,
затвердженого розпорядженням Голови
Верховної Ради України від 31.05.2000 року
№459, до функцій діяльності Апарату
належать, зокрема, організація та
здійснення роботи по кадровому
обслуговуванню народних депутатів
України, їх помічників-консультантів,
працівників апарату, забезпечення
виконання положень Закону України «Про
З наведеного випливає, що саме Апарат
Верховної Ради України приймає на
роботу та звільняє з посади
помічників-консультантів народних
депутатів України, про що робить записи
у трудових книжках. Крім того, саме на
апарат Верховної Ради України
покладено обов'язок здійснювати оплату
праці помічників-консультантів
народних депутатів з урахуванням
розподілу коштів, проведеного народним
депутатом відповідно до ст.34 Закону
України «Про статус народного депутата
України», а також обов'язок
забезпечувати виконання положень
Закону України «Про державну службу»,
зокрема, положень шодо оплати праці.
Згідно зі ст.34 Закону України «Про
статус народного депутата України»
народний депутат самостійно визначає
кількість помічників-консультантів,
які працюють за строковим трудовим
договором на постійній основі, за
сумісництвом і на громадських засадах
у межах загального фонду, який
встановлюється йому для оплати праці
помічників-консультантів Постановою
Верховної Ради України; здійснює їх
підбір, розподіляє обов'язки між ними
та здійснює особисто розподіл
місячного фонду заробітної плати
помічників-консультантів.
Суд зазначає, що вказаною нормою
встановлено право народного депутата
визначати порядок виплат, проте не
надано права позбавляти
помічника-консультанта народного
депутата України соціальних гарантій,
що встановлені законом.
Право помічника-консультанта
народного депутата України на щорічну
оплачувану відпустку тривалістю 30
календарних днів передбачене п.4.4
Згідно з ч.1 ст.24 Закону України «Про
відпустки», ч.1 ст.83 КЗпП України при
звільненні працівника йому
виплачується грошова компенсація за
невикористані дні щорічної відпустки.
Статтею 33 Закону України "Про державну
службу" передбачено, що скорочення
бюджетних асигнувань не може бути
підставою для зменшення посадових
окладів, надбавок до них та
фінансування інших, передбачених цим
Законом, гарантій, пільг і компенсацій.
З наведеного випливає, що подання
народного депутата ОСОБА_5 від 02.09.2010р.
№599 не могло бути підставою для відмови
у виплаті позивачу компенсації за
невикористані дні основної відпустки.
Як встановлено судом та не
заперечується сторонами, на день
звільнення позивач не використав
основну відпустку тривалістю 82,5
календарні дні, що підтверджується
розпорядженням «Про звільнення ОСОБА_1
з посади помічника-консультанта
народного депутата України» від
06.09.2010р. №5167, в якому зазначено:
«відділу бухгалтерського обліку,
фінансів, планування та контролю
Управління справами Верховної Ради
України провести виплату компенсації
за 82,5 календарних днів невикористаної
основної відпустки у межах фонду,
встановленого народному депутату
України ОСОБА_5 для оплати праці
помічників-консультантів відповідно
до ст.34 Закону України «Про статус
народного депутата України»».
Суд не бере доводи представника
відповідача про те, що неподання
позивачем заяви про надання основної
або додаткової відпуски у 2010році
позбавляє відповідача від виконання
обов'язку з нарахування та виплати
компенсації за невикористану
відпустку, оскільки подання заяви про
відпустку є правом позивача, а не
обов'язком, у разі не реалізації якого
законодавством (ч.1 ст.24 Закону України
«Про відпустки», ч.1 ст.83 КЗпП України)
передбачена виплата грошової
компенсації за невикористані дні
щорічної відпустки у випадку
звільнення працівника.
Оцінюючи доводи відповідача про
відсутність коштів у фонді оплати
праці народного депутата України
ОСОБА_5 як на підставу для невиплати
компенсації, суд бере до уваги правову
позицію Верховного Суду України,
висловлену в ухвалі від 01.10.2003 р., згідно
з якою відсутність коштів не може
слугувати підставою відмови у їх
Таким чином, суд дійшов висновку, що
відповідач протиправно не здійснив
нарахування та не виплатив позивачу
компенсацію за 82,5 календарних дні
невикористаної основної відпустки.
Щодо доводів позивача про порушення
відповідачем строків розрахунку при
звільненні суд зазначає таке.
Суд встановив, що позивача звільнено з
посади помічника-консультанта
народного депутата України згідно з
розпорядженням керівника Апарату
Верховної Ради України «Про звільнення
ОСОБА_1 з посади помічника-консультанта
народного депутата України» від
06.09.2010р. №5167.
Як вбачається з витягу з табелю обліку
робочого часу народного депутата
України ОСОБА_5 помічник-консультант
народного депутата України ОСОБА_1 у
день звільнення - 06.09.2010 року працював.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.
З наведеного вбачається, що
роботодавець - відповідач зобов'язаний
здійснити виплату всіх сум, належних
позивачу при звільненні в день
звільнення, тобто 06.09.2010р.
Згідно з платіжним дорученням №5573 від
27.09.2010р. заробітна плата за період з
01.09.2010р. по 06.09.2010р. у сумі 373,04 грн.
перерахована позивачу лише 27.09.2010р.,
тобто з затримкою на 21 календарний
Таким чином, на виконання вказівок
Вищого адміністративного суду України
судом досліджено та встановлено, що
позивач працював у день звільнення
Суд не бере до уваги доводи
представника відповідача про те, що
затримка у виплаті заробітної плати
зумовлена тим, що позивач не звертався
за отриманням розрахунку в касу
управління справами Апарату Верховної
Ради України у день звільнення, у
зв'язку з чим відповідач вимушений був
здійснити перерахунок належних
позивачу коштів на його картковий
Суд зазначає, що ст.116 КЗпП України
передбачений безумовний обов'язок
відповідача здійснити розрахунок з
позивачем у день звільнення, який не
залежить від факту звернення ОСОБА_1 в
касу управління справами Апарату
Верховної Ради України. Як випливає з
матеріалів справи позивач працював у
день звільнення, відтак, у відповідача
не було жодних перешкод для здійснення
розрахунку з позивачем у день
звільнення. Суд також бере до уваги те,
що відповідно до виписки з основної
банківської карти позивача за період з
28.07.2009р. по 06.12.2010р. заробітна плата за
вказаний період нараховувалась
позивачу виключно на його картковий
З огляду на наведене, суд вважає, що
відповідач протиправно не виплатив
позивачу заробітну плату за період з
01.09.2010р. по 06.09.2010р. у сумі 373,04 грн. у день
Щодо позовної вимоги про виплату
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні суд зазначає таке.
Відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні встановлена
ст.117 КЗпП України, згідно з якою, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 вказаного
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене у вказаній
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
З наведеної норми вбачається, що
відповідальність за затримку
розрахунку при звільненні наступає за
певних умов, а саме: 1) встановлення
факту невиплати належних працівникові
сум у день звільнення або, якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок; 2)
відсутність спору про розміри належних
звільненому працівникові сум; 3)
наявність вини власника чи
уповноваженого органу у невиплаті
Як встановлено судом та не оспорюється
сторонами, відповідач станом на день
розгляду справи не виплатив позивачу
компенсацію за 82,5 календарних дні
невикористаної основної відпустки, а
також порушив строки виплати
заробітної плати позивача за період з
01.09.2010р. по 06.09.2010р., у зв'язку з чим
заробітна плата за вказаний період
виплачена позивачу із затримкою у 21
Суд враховує відсутність спору між
сторонами щодо розміру заробітної
плати позивача за період з 01.09.2010р. по
06.09.2010р., яка становить 373,04 грн.
Суд бере до уваги, що кількість днів
невикористаної позивачем основної
відпустки, а саме 82,5 календарних дні,
самостійно обрахована відповідачем у
розпорядженні «Про звільнення ОСОБА_1 з
посади помічника-консультанта
народного депутата України» від
06.09.2010р. №5167, в якому зазначено про
обов'язок нарахувати та виплатити
компенсацію ОСОБА_1 за невикористану
відпустку. Позивачем розпорядження
«Про звільнення ОСОБА_1 з посади
помічника-консультанта народного
депутата України» від 06.09.2010р. №5167, в
тому числі п.2 вказаного розпорядження,
який передбачає виплату компенсації,
Наведені факти свідчать про
відсутність спору між сторонами щодо
розміру належним ОСОБА_1 сум, які
підлягають виплаті при звільненні.
Відповідач не надав суду доказів того,
що затримка розрахунку при звільненні
помічника-консультанта народного
депутата України настала не з його
З огляду на наведене, суд вважає, що
позовні вимоги позивача про
зобов'язання апарату Верховної Ради
України нарахувати та виплатити ОСОБА_1
компенсацію середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні підлягають задоволенню
частково, а саме відповідача слід
зобов'язати нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 компенсацію середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні з 07.09.2010року
по 08.04.2014року. Суд відмовляє у
задоволенні вимоги позивача про
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити компенсацію за час затримки
розрахунку при звільненні з дня
звільнення - 06.09.2010р., оскільки день
звільнення позивача вважається
останнім робочим днем.
Таким чином, на виконання вказівок
Вищого адміністративного суду України
судом наведено правову норму, на
підставі якої передбачена
відповідальність за час затримки
заробітної плати, а також встановлено
умови, за яких настає така
Щодо вимог позивача про проведення
індексації несвоєчасно виплачених
коштів суд зазначає таке.
Індексація заробітної плати
провадиться на підставі ст. 33 Закону
від 24 березня 1995 р. "Про оплату праці" в
період між переглядами Верховною Радою
України розміру мінімальної
заробітної плати і здійснюється згідно
із Законом від 3 липня 1991 р. "Про
індексацію грошових доходів населення"
і відповідними положеннями Порядку
проведення індексації грошових
доходів громадян (затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 травня 1998 р. N 663 ( 663-98-п ); зі змінами
й доповненнями) підприємством,
установою чи організацією, які
виплачують заробітну плату, при її
нарахуванні починаючи з першого числа
місяця, що настає за місяцем, в якому
офіційно опубліковано індекс
споживчих цін, котрий перевищив 105%
(величину порога індексації).
Компенсація втрати частини заробітної
плати провадиться згідно з ст. 34 Закону
"Про оплату праці" і Положенням про
порядок компенсації працівникам
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати (затверджене постановою
Кабінету Міністрів України від 20
грудня 1997 р. N 1427; зі змінами, внесеними
постановою від 23 квітня 1999 р. N 692
підприємствами, установами,
організаціями усіх форм власності й
господарювання своїм працівникам за
будь-яких причин затримки виплати
нарахованої заробітної плати
(проіндексованої за наявності
необхідних для цього умов) на один і
більше календарних місяців, незалежно
від того, чи була в цьому вина
роботодавця, якщо в цей час індекс цін
на споживчі товари і тарифів на послуги
зріс більше ніж на 1%.
На підставі наведеного, суд дійшов
висновку, що виплата належних
позивачеві сум компенсації за
невикористану відпустку 82,5
календарних дні, а також компенсації
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні з
07.09.2010року по 08.04.2014 року повинна
здійснюватись з проведенням
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України та ч.3 ст.2 КАС України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Згідно з вимогами ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
Таким чином, із урахуванням
встановлених обставин у справі та
доказів якими вони обґрунтовуються,
суд вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню частково.
У відповідності до норм ст. 94 КАС
України судові витрати стягненню зі
сторін не підлягають.
Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -
1.Адміністративний позов задовольнити
2.Зобов'язати Апарат Верховної Ради
України нарахувати та виплатити ОСОБА_1
компенсацію за невикористану
відпустку 82,5 календарних дні з
проведенням індексації несвоєчасно
3.Зобов'язати Апарат Верховної Ради
України нарахувати та виплатити ОСОБА_1
компенсацію середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні з 07.09.2010року по 08.04.2014року з
проведенням індексації несвоєчасно
4.В задоволенні решти позовних вимог
5.Судові витрати стягненню зі сторін не
Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений
і підписаний 14.04.2014р.

Суддя
А.Г.Гулик