Справа № 2а-5772/11/1412
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року
К/800/54683/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Лиски Т.О., Рецебуринського Ю.Й.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 жовтня 2013
року по справі № 2а-5772/11

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі

м. Миколаєва (далі - Управління)

про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок

пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Управління про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання провести перерахунок
пенсії. В обґрунтування позову
посилався на те, що розміри призначених
і виплачуваних йому пенсій не
відповідають розмірам, передбаченим
законодавством, проте відповідач
відмовляється привести їх у
відповідність до Закону України від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ).
Просив визнати дії відповідач
неправомірними та зобов'язати
здійснити перерахунок пенсії,
встановивши її в розмірі 8 мінімальних
розмірів пенсій за віком та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком,
починаючи з 22 липня 2009 року.

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 21 червня 2011 року позов
задоволено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, ОСОБА_4 подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення апеляційної
інстанції та залишити в силі постанову
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 21 червня 2011 року.

Перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_4 має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи
(посвідчення серії НОМЕР_1), інвалід 2
групи (довідка МСЕК серія МСЕ-01 від 13
травня 2003 року № 006202), перебуває на
обліку в Управлінні та має право на
пільги, передбачені Законом №796-ХІІ.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі 796-ХІІ.

Суд апеляційної інстанції,
задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 обґрунтовано виходив з
того, що при розрахунку державної та
додаткової пенсій, передбачених
статтями 50, 54 Закону 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком. Розмір виплачуваних
позивачу пенсій підлягав приведенню у
відповідність до вимог законодавства.

Відповідно до статті 49 зазначеного
Закону пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, встановлюються у вигляді:
а) державної пенсії; б) додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Статтею 54 Закону 796-ХІІ визначені
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника. Частиною четвертою
зазначеної статті визначено, що в усіх
випадках розміри пенсії для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими по ІІ групі інвалідності -
8 мінімальних пенсій за віком.

Статтею 50 цього ж Закону встановлено,
що особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
відповідних розмірах, зокрема,
інвалідам ІІ групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком. Виплата
додаткової пенсії відповідно до статті
53 зазначеного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

Зі змісту статтей 50, 54 Закону 796-ХІІ
вбачається, що за основу нарахування
державної пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, береться мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно чинного
законодавства визначається лише за
правилами, передбаченими частиною 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

З огляду на викладене, обґрунтованим є
висновок суду апеляційної інстанції
щодо не взяття до уваги положень
частини 3 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якою передбачено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи в розміру
мінімальної пенсії за віком, що
передбачено статтями 49, 50, 54 Закону
796-ХІІ.

Відповідно до частини 3 статті 67 Закону
796-ХІІ у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року були внесені зміни
до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно з цими змінами було встановлено
наступне.

Відповідно до статті 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1 і які визнані
інвалідами 2 групи призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі - 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Крім того, згідно зі змінами, внесеними
до статті 54 цього ж Закону, було
визначено, що в усіх випадках розміри
пенсій для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році по 2 групі інвалідності, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 200 % прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, відповідно до вище
зазначених змін було встановлено, що
розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
визначається на момент виплати пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року
положення пункту 28 розділу II «Внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» щодо внесення змін до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визнані
неконституційними.

Відповідно до вимог частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з урахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що позивач
має право на призначення пенсії у
розмірі не нижчому від 8 мінімальних
пенсій за віком та на щомісячну
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком.

Водночас є також обґрунтованим
висновок суду апеляційної інстанції,
що відповідно до вимог статей 99, 100
Кодексу адміністративного судочинства
України порушене право позивача у
період з 22 липня 2009 року по 25 листопада
2010 року не підлягає захисту з
врахуванням того, що останнім
пропущено шестимісячний строк на
звернення до суду.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують і не дають підстав
вважати, що судом апеляційної
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення чи вчиненні
процесуальних дій, а тому у
відповідності до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 2 жовтня 2013 року - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ємельянова В.І.

Судді
Лиска Т.О.

Рецебуринський Ю.Й.