Справа № 2а-1605/12/1470
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/800/31667/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А.,розглянувши у
порядку письмового провадження
касаційну скаргу Приватного
підприємства «НІКІ» на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року

у справі № 2а-1605/12/1470

за позовом Приватного
підприємства "НІКІ"

до Первомайської
об'єднаної державної податкової
інспекції Миколаївської області
Державної податкової служби

про визнання недійсним
та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В

Приватне підприємство «НІКІ» (надалі
також - позивач, ПП «НІКІ») звернулось
до суду з адміністративним позовом до
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової служби
(надалі також - ДПІ, відповідач) про
визнання недійсним та скасування
рішення про анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість
від 9 листопада 2011 року №2, відновлення
статусу платника податку на додану
вартість.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2012
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року апеляційну скаргу Приватного
підприємства «НІКІ» залишено без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2012
року - без змін.

ПП «НІКІ» в касаційній скарзі, вказуючи
на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій 9 листопада 2011 року
відповідачем прийнято рішення № 2 про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість юридичної
особи ПП «НІКІ». Оспорюване рішення
прийнято на підставі повідомлення
державного реєстратора Кривоозерської
РДА від 9 листопада 2011 року відповідно
до запису в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 8 листопада 2011
року №6000399 щодо відсутності
юридичної особи за адресою
місцезнаходження.

Відповідно до підпункту «ж» пункту184.1
статті184 Податкового кодексу України
реєстрація платника податку діє до
дати анулювання реєстрації платника
податку, яка проводиться шляхом
виключення з реєстру платників
податків і відбувається у разі якщо в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
наявний запис про відсутність
юридичної особи за її
місцезнаходженням або запису про
відсутність підтвердження відомостей
про юридичну адресу.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
прийшли до висновку, що оскільки
підставою для прийняття оспорюваного
рішення слугувало повідомлення
державного реєстратора про запис в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців щодо
відсутності юридичної особи за її
місцезнаходженням, а дії державного
реєстратора щодо внесення вказаного
запису суб'єктом господарювання не
оскаржувались, - рішення контролюючого
органу прийнято відповідно до приписів
чинного законодавства.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд
України вважає, що такий висновок
попередніх судовий інстанцій
зроблений передчасно, без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для вирішення спору, а відтак,
оскаржувані судові рішення не
відповідають вимогам законності та
обґрунтованості, що визначені статтею
159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно зі статтею 8 вказаного Кодексу
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

За змістом частин 2 та 4 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд з метою повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять може
вийти за межі позовних вимог та вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 52
Кодексу адміністративного судочинства
України суд першої інстанції,
встановивши, що з адміністративним
позовом звернулася не та особа, якій
належить право вимоги, або не до тієї
особи, яка повинна відповідати за
адміністративним позовом, може за
згодою позивача допустити заміну
первинного позивача або відповідача
належним позивачем або відповідачем,
якщо це не потягне за собою зміни
підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на заміну
відповідача іншою особою, суд може
залучити цю особу як другого
відповідача.

З аналізу наведених норм слідує, що з
метою дотримання принципу
верховенства права та з метою захисту
прав та інтересів юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, суд, дотримуючись принципу
офіційного з'ясування обставин справи
може залучити у якості відповідача
особу, якою допущено порушення при
здійсненні ними владних управлінських
функцій.

Як підтверджується матеріалами справи,
позивач, обґрунтовуючи протиправність
оскаржуваного у вказаній справі
рішення, посилався на те, що державним
реєстратором допущено порушення при
внесенні запису від 8 листопада 2011 року
№6000399 щодо відсутності юридичної
особи за адресою місцезнаходження.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій,
в порушення наведених вище
основоположних принципів
адміністративного судочинства, не
перевірили чи відповідають вимогам
чинного законодавства дії державного
реєстратора щодо внесення запису від 8
листопада 2011 року №6000399 про
відсутність юридичної особи за адресою
місцезнаходження.

При цьому, суди попередніх інстанцій не
звернули уваги на те, що на час
прийняття рішення від 9 листопада 2011
року № 2 до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців внесено запис від 9
листопада 2011 року №7000399 про
підтвердження відомостей про юридичну
особу, і не дослідили наявності у
відповідача правових підстав для
прийняття рішення, з приводу
правомірності якого виник спір.

Згідно з частиною 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що судами попередніх
інстанцій не було встановлено всіх
важливих обставин справи, що призвело
до не обґрунтованих належним чином
висновків щодо прав і обов'язків сторін
у даному спорі, а також те, що
передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до
положень частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «НІКІ» задовольнити
частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року скасувати.

Справу № 2а-1605/12/1470 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко