Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року
м. Київ К-29292/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги
Фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 та
Жовтневої міжрайонної державної
податкової інспекції м. Маріуполя на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 04.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2010

у справі № 2а-10722/08/0570

за позовом Фізичної-особи підприємця
ОСОБА_3

до Жовтневої міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Маріуполя

про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична-особа підприємець ОСОБА_3
звернулась до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Жовтневої міжрайонної державної
податкової інспекції м. Маріуполя про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 04.06.2010
позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2010
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 04.06.2010
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції фізична-особа
підприємець ОСОБА_3 та Міжрайонна
державна податкова інспекція м.
Маріуполя оскаржили їх в касаційному
порядку, позивач в скарзі просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції, прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, Жовтнева міжрайонна державна
податкова інспекція м. Маріуполя в
касаційній скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Касаційні скарги вмотивовані тим,
що судами першої та апеляційної
інстанцій при вирішення спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги слід відхилити з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Жовтневою міжрайонною
державною податковою інспекцією м.
Маріуполя проведена планова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.04.2005 року по
31.12.2007 року, за результатами якої
складений акт від 23.04.2008 року №
1067/17-2/НОМЕР_1;

Перевіркою встановлено порушення
позивачем ст.. 1,4,5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності»,
ст. 13, 14 розділу 4 Декрету Кабінету
Міністрів «Про прибутковий податок з
громадян» та п.п. а п. 19.1. ст.. 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (надалі Закон), п.п. 2.3.1.
п.2.3. ст.. 2, пп. 7.3.1. п. 7.3., п.п. 7.7.1. п. 7.7., п.п.
7.8.1. п. 7.8. ст.. 7 абз. 4 п. 9.4. - 9.6. ст.. 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

На підставі вищевказаного акту
07.05.2008 Жовтневою міжрайонною державною
податковою інспекцією м. Маріуполя
прийняті податкові
повідомлення-рішення: № /0, яким
позивачеві визначена сума податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 2479377 грн. та застосовані
штрафні санкції у сумі 1219489,1 грн., на
загальну суму 3698866,1 грн. та № /0,
яким позивачеві визначена сума
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 110579,57 грн.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно договорів комісії а якими ТОВ
«Євробуд Маріуполь», яке виступало
комітентом, доручило комісіонеру -
позивачу від свого імені та за рахунок
комітента укладати договори
купівлі-продажу та реалізовувати
товари. За надані послуги позивач
повинен був отримувати комісійну
винагороду. За реалізовані товари
позивач отримував грошові кошти, обсяг
яких станом на 16.02.2006 року вже склав
547714,38 грн. без ПДВ. У звітах суб'єкту
малого підприємництва позивач
відображав тільки суму винагороди
комітента, в результаті чого обсяг
виручки від реалізації був занижений,
оскільки позивач повинен був зазначати
повну суму, що надійшла на його рахунок.

В силу вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість» особа підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку у разі коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Відповідно до абзаців другого,
четвертого пункту 9.4 статті 9 названого
Закону якщо обсяг оподатковуваних
операцій особи протягом звітного
податкового періоду перевищує суму,
визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 цього Закону, не більше ніж у
два рази, така особа зобов'язана
надіслати податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом.

Особа, що не надсилає таку заяву у
таких випадках та у такі строки, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Заперечуючи проти правомірності
оспорюваного донарахування, позивач
послався на те, що у перевіреному
періоді від перебував на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності та реалізовував товар,
одержаний ним від третіх осіб за
договорами комісії. У зв'язку з цим, на
думку позивача, до суми від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг) не
включаються транзитні кошти, що в
подальшому підлягають перерахуванню
комітентам; вказана сума має включати
винятково комісійну винагороду,
одержану фізичною - особою підприємця
ОСОБА_3 як комісіонером в рамках
виконання зобов'язань за комісійними
угодами.

На час виникнення спірних
правовідносин порядок визначення бази
оподаткування ПДВ за операціями з
поставки товарів на умовах комісії
регулювався пунктом 4.7 статті 4 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Відповідно до абзацу другого цього
пункту у випадках коли платник податку
здійснює діяльність з поставки
товарів, отриманих у межах договорів
комісії (консигнації), поруки,
доручення, довірчого управління, інших
цивільно-правових договорів, що
уповноважують такого платника податку
(далі - комісіонера) здійснювати
поставку товарів від імені та за
дорученням іншої особи (далі -
комітента) без передання права
власності на такі товари, базою
оподаткування є продажна вартість цих
товарів, визначена у порядку,
встановленому цим Законом. Датою
збільшення податкових зобов'язань
комісіонера є дата, визначена за
правилами, встановленими пунктом 7.3
цього Закону, а датою збільшення суми
податкового кредиту комісіонера є дата
перерахування коштів на користь
комітента або поставки останньому
інших видів компенсації вартості
зазначених товарів. При цьому датою
збільшення податкових зобов'язань
комітента є дата отримання коштів або
інших видів компенсації вартості
товарів від комісіонера.

Таким чином, оскільки, як вірно
зазначили суди, податкові зобов'язання
комісіонера визначаються з продажної
вартості усіх товарів, отриманих в
рамках виконання комісійного договору,
то при визначенні обсягу
оподатковуваних поставок за такими
операціями слід враховувати усю
вартість таких товарів.

За таких обставин суди з огляду на
установлений ними факт перевищення
позивачем граничного обсягу
оподатковуваних поставок, за
наслідками якого у платника виникає
обов'язок зареєструватися платником
ПДВ, та з огляду на встановлені обсяги
реалізації товару у перевіреному
періоді дійшли об'єктивного висновку
про правомірність визначення позивачу
податку з доходів фізичних осіб у сумі
98170,71 грн. податковим
повідомленням-рішенням № /0 від
07.05.2008 року та визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 2479377 грн. та
застосування штрафних санкцій у сумі
1219489,1 грн. податковим
повідомленням-рішенням № /0 від
07.05.2008 року.

Щодо позовних вимог про
нарахування позивачеві податку з
доходів фізичних осіб з 16.02.2006 року по
31.03.2006 рок у сумі 12408,86 грн.

Судами попередніх інстанцій
зазначено, що під час перевірки
податковим органом було встановлено,
що у першому кварталі 2006 року, з 16.02.2006
року. позивачем перевищено граничний
обсяг виручці. Згідно матеріалів
справи сума податку з доходів з
фізичних осіб за період з 16.02.2006 року по
31.03.2006 року нарахована спірним рішенням
складає 12408,86 грн.

Як вже зазначалося, п. 1 Указу
визначено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Згідно п. 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності», у
разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього указу платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

Таким чином, за наведеними нормами,
у разі перевищення граничного розміру
обсягу виручки платник єдиного податку
лише зобов'язаний з наступного
кварталу перейти на загальну систему
оподаткування, відповідно, у разі якщо
платник єдиного податку не виконає ці
вимоги, податок на доходи фізичної
особи може нараховуватися лише з
кварталу у якому особа повинна була
перейти на загальну систему
оподаткування.

З огляду на вищевикладене, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що податкове повідомлення-рішення №
/0 від 07.05.2008 року у частині
визначення податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у сумі
12408,86 грн. підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційні скарги
Фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 та
Жовтневої міжрайонної державної
податкової інспекції м. Маріуполя на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 04.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2010 у
справі № 2а-10722/08/0570 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221 ,223 ,230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Фізичної-особи
підприємця ОСОБА_3 та Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Маріуполя відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 04.06.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2010 у
справі № 2а-10722/08/0570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко