Справа № 2а/2470/212/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/35985/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової служби у Чернівецькій
області на постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 22
лютого 2012 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової служби
України, Державної податкової служби у
Чернівецькій області про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

встановила:

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової служби України,
Державної податкової служби у
Чернівецькій області про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 13 травня 2009 року по
01 серпня 2011 року у сумі 146023,12 грн.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2012
року, позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Державної податкової служби
України на користь позивача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 13
травня 2009 року по 01 серпня 2011 року у
сумі 146023,12 грн.

У касаційній скарзі, Державна
податкова служба у Чернівецькій
області, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати судові
рішення та прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225- 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 працював
на посаді голови Державної податкової
адміністрації в Чернівецькій області.

Наказом Державної податкової
адміністрації в Чернівецькій області
від 18 квітня 2008 року № 270 звільнений з
посади на підставі пункту 6 статті 30
Закону України «Про державну службу».

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 травня 2009
року, залишеною без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 01
червня 2011 року, скасовано зазначений
наказ про припинення державної служби
та поновлено позивача на роботі з
виплатою компенсації неотриманого
середнього заробітку з 18 квітня 2008 року
по 12 травня 2009 року у сумі 55 021,08грн.

Однак, зазначена постанова Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 травня 2009 року, яка підлягала
негайному виконанню, була виконана
відповідачем лише 02 серпня 2011 року, що
підтверджується витягом з наказу
Державної податкової адміністрації
України від 02 серпня 2011 року № 1135-0.

Відповідно до частини 2 статті 235
Кодексу законів про працю України При
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю
України передбачено, що у разі затримки
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення органу, який
розглядав трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різницю в заробітку за час
затримки.

Згідно частини 2 статті 233 Кодексу
законів про працю України у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Аналіз наведених правових актів, з
урахуванням рішення Конституційного
Суду України, дає підстави дійти
висновку, що у разі порушення
роботодавцем законодавства про оплату
праці не обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, яка
йому належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, зокрема й за час
простою, який мав місце не з вини
працівника, незалежно від того, чи було
здійснене роботодавцем нарахування
таких виплат.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що повний період
вимушеного прогулу ОСОБА_2 становить з
18 квітня 2008 року по 01 серпня 2011 року.
Станом на 18 січня 2012 року позивачу
відшкодовано 55021,08 грн.

Згідно довідки ДПА у Чернівецькій
області від 14 жовтня 2011 року №75
невідшкодована оплата за час
незаконного звільнення позивача з 13
травня 2011 року по 01 серпня 2011 року
включно становить 146 023,12 грн.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку щодо
протиправності дій Державної
податкової адміністрації в
Чернівецькій області в частині
невиконання рішення суду стосовно
поновлення позивача на посаді та
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 13 травня
2009 року по 01 серпня 2011 року у сумі 146 023,12
грн.

Наведене узгоджується з рішенням
Конституційного Суду України від 15
жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення
положень частини другої статті 233
Кодексу законів про працю України,
статей 1, 12 Закону України «Про оплату
праці».

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло б призвести до
невірного вирішення спору, а тому
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими і підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної податкової
служби у Чернівецькій області залишити
без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової служби
України, Державної податкової служби у
Чернівецькій області про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко