Справа № 2а-1583/10/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року
м. Київ К/9991/9430/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27.08.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.02.2011 у
справі № 2а-1583/10/2670

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у Макарівському районі
Київської області

про визнання нечинними
(недійсними) податкового
повідомлення-рішення та

першої податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в судовому порядку оскаржив
податкове повідомлення від 21.09.2009 №
/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
"земельний податок" в розмірі 39 066,82 грн.,
та першу податкову вимогу від 18.11.2009 №
1/5251 щодо погашення податкового боргу у
сумі 39 200,61 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у позові відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
позивач подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

У поданих запереченнях на скаргу
відповідач просить її відхилити з
мотивів необґрунтованості.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги та
заперечення на неї, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачеві виставлено
податкове повідомлення від 21.09.2009 №
/0 про нарахування земельного
податку у сумі 39 066,82 грн. за земельні
ділянки під будівництво та
обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд, що
розташовані за межами населених
пунктів, та належать до земельних
ділянок іншого призначення, за ставкою,
визначеною згідно із вимогами ст. 8
Закону України від 03.07.1992 № 2535 "Про
плату за землю".

Судами також встановлено, що позивач є
власником шести земельних ділянок
загальною площею 39,9899 Га, розташованих
на території Наливайківської
сільської ради Макарівського району
Київської області, що підтверджується
відповідними актами на право
власності.

На підставі рішення (Розпорядження від
29.02.2008 № 1066) органу місцевого
самоврядування (Макарівської районної
державної адміністрації) відповідно до
його повноважень за ініціативою
позивача (на підставі заяви) цільове
призначення земельних ділянок
загальною площею 39,9899 Га, належних
останньому на праві власності, було
змінено із земель для ведення
особистого селянського господарства
на землі будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Так, до категорії земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови (п. "б" ч. 1 ст. 19, статті 38, 39
Земельного кодексу України).

Як встановлено судами, земельні
ділянки, належні позивачу, які
розташовані на території
Наливайківської сільської ради
Макарівського району Київської
області, знаходяться поза межами
населеного пункту. Доказів змін меж
Макірівського району та включення
земельних ділянок, що належать
позивачу, до населеного пункту суду
надано не було.

Оподаткування земельних ділянок за
межами населених пунктів здійснюється
за ставками, встановленими статтями 8 -
11 розділу четвертого від 03.07.1992 № 2535
"Про плату за землю".

Статтею 8 Закону України від 03.07.1992 № 2535
"Про плату за землю" передбачено, що
податок за земельні ділянки, надані для
підприємств промисловості, транспорту,
зв'язку та іншого призначення, за
винятком земельних ділянок, зазначених
у частині другій та третій цієї статті
і частині другій статті 6 цього Закону,
справляється з розрахунку 5 відсотків
від грошової оцінки одиниці площі
ріллі по області.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
плату за землю" від 03.07.1992 № 2535-XII
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції, з думкою якого погодився
апеляційний суд, обґрунтовано виходив
з того, що земельні ділянки з цільовим
призначенням, яке було змінено із
земель для ведення особистого
селянського господарства на землі для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що розташовані за
межами населених пунктів належать до
несільськогосподарських угідь, такі
ділянки є ділянками іншого
призначення, до яких застосовується
визначена у ст. 8 Закону України "Про
плату за землю" ставка. Такий висновок
суду вмотивовано тим, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
що для визначення ставки податку має
значення саме категорія земель, яка
визначається в залежності від
цільового призначення, а не складу
земель, у зв'язку з чим застосування до
земельних ділянок, належних позивачу
ставки податку відповідно до ст. 6
Закону України "Про плату за землю" є
безпідставним. А з огляду на те, що
земельні ділянки, належні позивачу, до
населеного пункту не відносяться,
віднесення вказаних земельних ділянок
з метою оподаткування до земель
житлової та громадської забудови та
визначення для них ставки земельного
податку відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про плату за землю" судом
визнано неможливим. При цьому судом
правомірно було відхилено посилання
позивача на неналежність документів до
грошової оцінки, на підставі яких
позивачем була визначена сума податку,
оскільки позивач не посилався на те, що
дані щодо грошової оцінки земельних
ділянок, на підставі яких відповідачем
було здійснено донарахування
земельного податку позивачу, не
відповідають дійсності - копія листа
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 11.01.2010 № 641/22/6-10,
яким до ДПА України доводилась
інформація про коефіцієнт індексації
нормативної грошової оцінки земель за
2009 рік; копія листа головного
управління земельних ресурсів у
Київській області від 08.02.2008 № 08-3/06413 на
ім'я першого заступника голови ДПА
України з доданою інформацією про
розмір нормативної грошової оцінки
земель сільськогосподарського
призначення в цілому по Київській
області та в розрізі адміністративно -
територіальних одиниць станом на 01.01.2008
(а.с. 69-70).

Також, з урахуванням вказаних підстав,
та враховуючи, що відповідно до пп. 6.2.1
п. 6.2 ст. 6 Закону України від 21.12.2000 №
2181-ІІІ "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" податкові вимоги надсилаються
платникові податків у разі несплати
ним узгодженої суми податкового
зобов'язання в установлені строки,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанції про
обґрунтованість направлення позивачу
першої податкової вимоги у строки
визначені положеннями Закону № 2181-ІІІ.

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
позивача, викладені у касаційній
скарзі, і не вбачає підстав для
скасування судових рішень першої та
апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27.08.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.02.2011 у
справі № 2а-1583/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко