Справа № 315/64/14-а
Суддя: Каракай Н. Д.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 315/64/14-а
Номер провадження № 2-а/315/8/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 рокуГуляйпільський
районний суд Запорізької області

у складі: головуючої судді
Каракай Н.Д.,

при секретарі
Прокопенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Гуляйполе
адміністративний позов ОСОБА_1 до
заступника начальника інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Запорізькій області
Оверчука Олександра Володимировича
про скасування постанови про
накладення штрафу за порушення у сфері
містобудівної діяльності № 3 від 08.01.2014
року,

В С Т А Н О В И
В :

17 січня 2014 року позивач звернулася до
суду з адміністративним позовом, в
якому вказує, що 17 грудня 2013 року
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області було проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
добудови незавершеного будівництва
житлового будинку з мансандрою за
адресою: АДРЕСА_1, яке вона виконувала
на підставі повідомлення про початок
виконання будівельних робіт від 18.09.2013
року за № ЗП 24 у відповідності з
будівельним паспортом виданого
відділом містобудування та
архітектури Гуляйпільської районної
державної адміністрації в Запорізькій
області за Р№ 6/01-47 від 11.07.2013 року.

За результатами перевірки Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Запорізькій області,
головним державним інспектором
Пологівського інспекційного відділу
Кюрджиєвим Х.В. складено акт від 17
грудня 2013 року, який разом з листом від
18.12.2013 року за № 7/8-4252-10 було надіслано
позивачці поштою та який вона отримала
24 грудня 2013 року.

Згідно даного акту за результатами
перевірки інспектором було
встановлено, що на час перевірки
добудова незавершеного будівництва
житлового будинку з мансандрою за
адресою: АДРЕСА_1, будівельні роботи
завершені, та те, що об'єкт ІІ категорії
експлуатується без реєстрації
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, що є порушенням ч. 8, 10 ст.
39 ЗУ «Про врегулювання містобудівної
діяльності».

30 грудня 2013 року на адресу позивачки
надійшов лист Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області за № 7/8-675/10
датований 19-м березня 2013 року з
приписом від 18.03.2013 року за № 36 «Про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил». В листі було зазначено, що
справа про вчинене нею правопорушення
у сфері містобудівної діяльності буде
розглянута 08.01.2014 року, в зв'язку з чим
її було запрошено на 08.01.2014 року 09-00 год.
бути присутньою при розгляді справи в
Інспекції.

11 січня 2014 року позивачка отримала лист
з Інспекції за № 7/8-24-10 з постановою по
справі про адміністративне
правопорушення, відповідно до якої на
неї накладено штраф за порушення у
сфері містобудівної діяльності у
розмірі 8500,00 грн.

Вищезазначену постанову позивачка
вважає такою, що не відповідає
обставинам справи та вимогам закону,
просить суд визнати постанову по
справі про адміністративне
правопорушення № 3 від 08.01.2014 року про
накладення на неї штрафу у сумі 8500 грн.
незаконною та скасувати.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача на позовних
вимогах наполягають, додатково суду
пояснили, що позивач не вчиняла
порушень Закону України «Про
відповідальність за порушення у сфері
містобудівної діяльності», адже на
момент складення акту проживала в
квартирі зовсім за іншою адресою. Крім
того позивачка не була присутня при
винесенні постанови про накладення на
неї адміністративного стягнення, в
зв'язку з чим вона не мала можливості
захистити свої права, і, як наслідок, на
неї накладено максимальну суму штрафу,
передбачену санкцією статті 96 ч. 12
КУпАП, без врахування особи.

Представник відповідача в
судовому засіданні заперечив проти
задоволення позовних вимог, пославшись
на законність дій посадових осіб
Інспекції при проведенні перевірки
дотримання позивачем законодавства в
сфері містобудівної діяльності та
наявності достатніх підстав для
притягнення позивача до
відповідальності за вчинене порушення,
відповідальність за яке передбачена ч.
12 ст. 96 КУпАП, надав суду письмові
заперечення (а.с. 70-71).

Вислухавши сторони, свідка,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що адміністративний позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може
бути підданий заходу впливу в зв'язку з
адміністративним правопорушенням
інакше як на підставах і в порядку
встановленому законом. Провадження в
справах про адміністративні
правопорушення здійснюється на
підставі суворого додержання
законності.

Адміністративним правопорушенням
(проступком), відповідно до ст. 9 КУпАП,
визнається протиправна, винна (умисна
або необережна) дія чи бездіяльність,
яка посягає на громадський порядок,
власність, права і свободи громадян, на
встановлений порядок управління і за
яку законом передбачена
адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 268 КУпАП на особу,
яку звинувачують у скоєні
правопорушення не покладається
обов'язок доказування, цей обов'язок
покладається на органи та посадових
осіб, які складають протокол та
розглядають справу. Це право особи
закріплено у ст. 62 Конституції України.

Відповідно до ст. 62 Конституції
України обвинувачення не може
ґрунтуватися на припущеннях. Усі
сумніви щодо доведення вини особи
тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2, 6 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача.

Відповідно до постанови № 3 від
08.01.2014 р. (а.с. 42) про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності позивач порушила вимоги
містобудівного законодавства, а саме ч.
8, 10 ст. 39 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
п.12 порядку прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011
року № 461.

Однак вищезазначена постанова не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, а саме:

- акт позапланової перевірки від
18 грудня 2013 року складений з порушенням
Наказу Мінрегіонбуду та ЖКГ України
«Про затвердження форм актів та інших
документів, які складаються під час або
за результатами здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю №
240 від 15.05.2012 року, а саме не зазначено в
частині результату перевірки у разі
виявлення порушень посилання на
абзаци, пункти, частини, розділи, глави
нормативно-правових актів, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
проектних рішень тощо, вимоги яких
порушено;

- не зазначено осіб, які були
присутні при проведенні перевірки та
складанні акту;

- не відомо на підставі яких
документів інспектор прийшов до
висновку, що на час проведення
перевірки житловий будинок
експлуатується без реєстрації
декларації про готовність об'єкту, в
той час як позивачка запевняє, що
проживала в квартирі зовсім за іншою
адресою, що підтверджується
показаннями свідків в судовому
засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7

- в постанові зазначено, що вона
складена в присутності ОСОБА_1, однак
остання цей факт заперечує, так як вона
07.01.2014 року обварила ногу, що
підтверджується довідкою
Гуляйпільської районної лікарні (а.с.90).

Положенням про порядок накладення
штрафів за правопорушення у сфері
містобудування, затвердженого
постановою № 244 від 06.04.95 р. Кабінету
Міністрів України, встановлено порядок
накладення штрафів за правопорушення у
сфері містобудування, передбачених
Законом України "Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності".

Відповідно до Положення підставою
для розгляду справи про правопорушення
у сфері містобудування є відповідний
протокол, складений посадовою особою
інспекції за результатами перевірки. У
протоколі про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності
зазначаються: дата і місце його
складення; посада, прізвище, ім'я, по
батькові особи, яка склала протокол;
відомості про суб'єкта містобудування,
який притягається до відповідальності;
місце вчинення і суть правопорушення;
нормативно-правовий акт, нормативний
документ (акт), вимоги якого порушено;
положення Закону, яке передбачає
відповідальність за відповідне
правопорушення; прізвища, адреси
свідків (у разі наявності);

пояснення суб'єкта містобудування,
який притягається до відповідальності;
інші відомості, що мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова
особа) при розгляді справи про
адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, постанова про
накладення штрафу має виноситись після
дослідження відповідних доказів, які
підтверджують вчинення порушення.
Однак, всупереч встановленому порядку,
рішення про накладення штрафу було
прийняте без дослідження
вищезазначених доказів, були зясовані
не всі обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, зокрема
при визначенні міри адміністративного
стягнення не враховано майновий стан
порушниці, співрозмірність покарання
вчиненому правопорушенню, отже, при
накладенні адміністративного
стягнення на ОСОБА_1 було порушено
порядок притягнення її до
адміністративної відповідальності та
її право на захист.

Крім того, проаналізувавши
оскаржувані дії та акт суб'єкту владних
повноважень, з огляду на положення ч. 3
ст. 2 КАС України, суд приходить до
висновку про те, дії зі складання
припису й протоколу від 23.12.2013 року
(а.с.73-79) та постанова від 08.01.2014 року не
відповідають законові з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону
України «Про архітектурну діяльність»
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється на стадії
проектування, розміщення та
будівництва архітектурних об'єктів
суб'єктами архітектурної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи
за позивачем було визнано право
власності на нерухоме майно - об'єкт
незавершеного будівництва, житловий
будинок АДРЕСА_1, вказане право
власності було зареєстровано, що
підтверджується витягом про державну
реєстрацію прав від 13.04.2011 року № 29646844
(а.с. 37).

Згідно довідки КП «Імпульс»
Пологівської районної ради № 47 від
24.03.2014 року (а.с. 99), нерухоме майно
незавершеного будівництва за адресою:
АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року
зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі
договору дарування незавершеного
будівництва житлового будинку від
29.03.2011 року за № 528. Згідно інвентарної
справи № 5502 відсоток готовності
житлового будинку на час укладання
договору дарування складав - 80 %.

Оскільки позивачка стала власником
нерухомого майна, її права власника з
моменту реєстрації таких прав,
гарантовані державою Україна
положеннями ст. 41 Конституції України
та ст. 1 Протоколу № 1 до ст. 1
Європейської Конвенції з прав людини,
положення якої застосовуються в
Україні відповідно до положень ст. 9
Конституції України та мають пріоритет
над нормами вітчизняного
законодавства.

Державна реєстрація прав власності
на нерухоме майно є гарантіє захисту
прав власника з боку держави, а тому, з
моменту набуття відповідачем права
власності на це нерухоме майно, він не
може бути обмежений (позбавлений) права
на його використання будь-якими
формальними положеннями підзаконних
нормативних актів вітчизняного
законодавства, а безпідставна відмова
у цьому, обмеженням прав та гарантій
власника майна з боку держави Україна,
про які зазначено вище є неприпустимим.

Таким чином, під час проведення
перевірки посадовою особою
відповідача не було прийнято до уваги
факт визнання за позивачем державою
права власності на нерухоме майно та
здійснення його державної реєстрації,
що унеможливлювало обмеження його у
праві користування цим майно, а тому
припис від 23.12.2013 року № 1191 про заборону
використання нерухомого майна не
відповідає принципу законності,
визначеному у ч. 3 ст. 2 КАС України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9
КАС України, суд при вирішенні справи
повинен керуватися принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи
на те, що відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, не доведено
правомірність дій щодо винесення
оскаржуваної постанови від 08.01.2014 р. № 3,
суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог
позивача, а тому постанова про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудування №3 від 08.01.2014 р.
підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 9, 19, 41, 62
Конституції України, ст. 1 Протоколу № 1
до ст. 1 Європейської Конвенції з прав
людини, ст.ст. 2, 6-11, 19, 71, 158-163, 167, 171-2 КАС
України, ст. ст. 6-9, 33, 96, 251-252, 254, 256, 268, 280,
283, 285, 288, 291, 293 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
заступника начальника інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Запорізькій області Оверчук
Олександра Володимировича про
скасування постанови про накладення
штрафу за порушення у сфері
містобудівної діяльності № 3 від 08.01.2014
року задовольнити.

Постанову № 3 по справі про
адміністративне правопорушення від
08.01.2014 року, винесену заступником
начальника інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Запорізькій області Оверчуком
Олександром Володимировичем про
накладення на ОСОБА_1
адміністративного стягнення за
вчинення адміністративного
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, передбаченого ч.12 ст.96
КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 8500
грн., - скасувати.

З повним текстом постанови
учасники судового провадження можуть
ознайомитися 08.04.2014 року.

Постанова є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Суддя: Каракай Н. Д.