Справа № 812/2/14
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чернявська
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
справа №812/2/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Шальєвої В.А., Шишова О.О.,

при секретарі: Борисовій А.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача
ОСОБА_3 (довіреність від 21.11.2013 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року в адміністративній справі за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до виконавчої дирекції
Луганського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності про
визнання протиправними дій та
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з даним позовом, в якому з
урахуванням уточнення просив визнати
протиправними дії Луганського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності щодо повернення
на його адресу заяви-розрахунку від 11
вересня 2013 року № 1/09 без прийняття
рішення про фінансування позивача як
страхувальника-роботодавця для
надання матеріального забезпечення
найманій працівниці по вагітності та
пологах; визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
нездійснення такого фінансування та
зобов'язати Луганське обласне
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності здійснити фінансування
його як страхувальника-роботодавця
для надання матеріального
забезпечення найманій працівниці
ОСОБА_4 по вагітності та пологах
відповідно до заяви-розрахунку від 11
вересня 2013 року № 1/09 в сумі 55297,74 грн.
шляхом перерахування зазначеної суми
на поточний рахунок в банківській
установі.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначав, що на виконання вимог
пункту 3 частини 2 статті 27 Закону
України від 18 січня 2001 року № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі - Закон №2240) на підставі наданого
найманим працівником ОСОБА_4 листка
непрацездатності наприкінці 2010 року
ним була виплачена останній за рахунок
власних коштів допомога по вагітності
та пологах в сумі 55297,62 грн. 19 січня 2011
року відповідно до пункту 8 частини 2
статті 27 Закону №2240 він надав до
Сєвєродонецької міської виконавчої
дирекції Луганського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності звіт про нараховані
внески, перерахування та витрати,
пов'язані з загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності, за формою Ф4-ФСС з ТВП
за 2010 рік та слідом за цим звітом у
відповідності до вимог частини 1 статті
21 Закону № 2240 оформлену за
встановленим зразком заяву-розрахунок,
що містила інформацію про нараховані
страхувальником застрахованим особам
суми матеріального забезпечення за їх
видами з відображенням суми
заборгованості Фонду перед позивачем.
Проте, відшкодування витрат
відповідачем здійснено не було. 03
вересня 2013 року позивач повідомив Фонд
про факт самостійного виявлення
арифметичної помилки у розрахунку суми
виплати за лікарняним листом ОСОБА_4 та
подав звіт Ф4-ФСС з ТВП, де відобразив
суму заборгованості Фонду перед
позивачем за минулі роки в сумі 55500,33
грн., розмір виявленої помилки та
відкориговану суму заборгованості
Фонду. Жодних заперечень щодо змісту чи
форми звіту Ф4-ФСС з ТВП від 03 вересня 2013
року відповідач не заявив. 11 вересня 2013
року ним до Фонду подана
заява-розрахунок із вимогою здійснити
його фінансування для надання
матеріального забезпечення
застрахованим особам в сумі 55500,45 грн.,
проте, 24 вересня 2013 року Фонд із
супровідним листом № 01-10-785 повернув
йому заяву-розрахунок з посиланням на
те, що відповідно до вимог частини 1
статті 22 Закону № 2240 у редакції, що діє
після 01 січня 2011 року, фінансування
Фондом здійснюється лише за страховими
випадками, які настали після 01 січня 2011
року. Такі дії Фонду позивач вважає
неправомірними, тому звернувся до суду
з цим позовом.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року в задовленні позову відмовлено в
повному обсязі.

Позивач, не погодившись з таким
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, просить постанову суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог. На
обґрунтування апеляційної скарги
посилається на підстави, аналогічні
викладеним в позові, крім того,
наголошує, що суд першої інстанції
безпідставно посилається на те, що
спірні обставини вже були предметом
судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та його
представник доводи апеляційної скарги
підтримали і просили її задовольнити.

Належним чином повідомлений про дату,
час і місце апеляційного розгляду
справи представник відповідача до суду
не прибув, що, відповідно до ч.4 ст.196 КАС
України, не є перешкодою для судового
розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача та його
представника, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом установлено, що позивач є
фізичною особою-підприємцем, 28 вересня
2010 року взятий на облік як
страхувальник у Сєвєродонецькій
міській виконавчій дирекції
Луганського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності за
реєстраційним номером 39.

24 вересня 2010 року між позивачем та
фізичною особою ОСОБА_4 укладений
безстроковий трудовий договір,
зареєстрований в Сєвєродонецькому
міському центрі зайнятості за № 850,
яким передбачено зобов'язання
виконання працівником обов'язків
менеджера зі збуту із заробітною
платою в розмірі 15000 гривень на місяць.

15 листопада 2010 року ОСОБА_2 на підставі
листка непрацездатності від 02
листопада 2010 року сплатив ОСОБА_4
допомогу по вагітності та пологах в
розмірі 100 відсотків заробітку в сумі
55297,62 грн.

Згідно звіту про нараховані внески,
перерахування та витрати, пов'язані з
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності за
2010 рік, за формою ф4 - ФСС з ТВП в розділі
VI у рядку 2 значиться заборгованість,
яка повинна бути сплачена Фондом після
прийняття звіту, в сумі 55500,33 грн., до
якої також входить і заборгованість по
виплаченій допомозі по вагітності та
пологах.

Вказані обставини не є спірними,
предметом даного спору є неправомірне,
на погляд позивача, повернення Фондом
без виконання заяви-розрахунку від
11.09.2013 про фінансування його як
страхувальника по виплаченій допомозі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції керувався нормами
Закону №2240 , який регулює спірні
правовідносини, в редакції, що діяла на
час їх виникнення, при цьому, виходив з
наступного.

Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 6
Закону № 2240 ,загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності підлягають особи, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) на підприємствах, в
установах, організаціях незалежно від
форм власності та господарювання.

Пунктом 3 частини 1 статті 29 цього
Закону передбачено, що застраховані
особи мають право отримувати у разі
настання страхового випадку
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги, передбачені цим Законом, а
пунктом 3 частини 2 статті 27 цього
Закону передбачено, що страхувальник
зобов'язаний надавати та оплачувати
застрахованим особам у разі настання
страхового випадку відповідний вид
матеріального забезпечення та
соціальних послуг відповідно до цього
Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
34 Закону № 2240 за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності надається допомога по
вагітності та пологах, яка, згідно зі
ст.38 Закону, надається застрахованій
особі у формі матеріального
забезпечення, яке компенсує втрату
заробітної плати (доходу) за період
відпустки у зв'язку з вагітністю та
пологами; допомога по вагітності та
пологах надається застрахованій особі
у розмірі 100 % середньої заробітної
плати (доходу), обчисленої відповідно
до статті 53 цього Закону, і не залежить
від величини страхового стажу, при
цьому, підставою для призначення
допомоги по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах є виданий у встановленому
порядку листок непрацездатності (ч.1
ст.51 Закону).

На час настання страхового випадку у
спірних правовідносинах чинним
законодавством було встановлено, що
призначення і виплата допомоги по
вагітності та пологах здійснюється
страхувальником-роботодавцем, якому у
випадках, коли належна сума страхових
внесків не покриває витрат, суми
перевищення над сумою страхових
внесків відшкодовуються органом Фонду
шляхом перерахування відповідних сум
на поточний рахунок страхувальника,
відповідно до пункту 6.9 Інструкції про
порядок надходження, обліку та
витрачання коштів Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, затвердженої
постановою правління Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 26 червня 2001
року № 16.

Як вірно зазначає суд першої інстанції,
нездійснення Фондом відшкодування
витрат на виплату допомоги по
вагітності та пологах шляхом
перерахування відповідних сум на
поточний рахунок
страхувальника-роботодавця є
підставою для звернення до суду з
позовом про зобов'язання здійснити
таке відшкодування, що і було здійснено
позивачем, який звернувся до суду з
відповідним адміністративним позовом,
проте, з пропуском строку,
установленого Кодексом
адміністративного судочинства для
звернення до адміністративного суду, у
зв»язку з чим його позов був залишений
без розгляду.

З 01 січня 2011 року порядок призначення і
виплати допомоги по вагітності та
пологах за Законом № 2240 зазнав змін,
зокрема, частиною 1 статті 21 Закону №
2240 установлено, що фінансування
страхувальників-роботодавців для
надання матеріального забезпечення
найманим працівникам здійснюється
районними, міжрайонними, міськими
виконавчими дирекціями відділень
Фонду в порядку, встановленому
правлінням Фонду. Підставою для
фінансування страхувальників робочими
органами відділень Фонду є оформлена
за встановленим зразком
заява-розрахунок, що містить
інформацію про нараховані
застрахованим особам суми
матеріального забезпечення за їх
видами. Районні, міжрайонні, міські
виконавчі дирекції відділень Фонду
здійснюють фінансування
страхувальників-роботодавців протягом
десяти робочих днів після надходження
заяви. У разі якщо сума отриманих
страхувальником від Фонду страхових
коштів перевищує фактичні витрати на
надання матеріального забезпечення,
невикористані страхові кошти
повертаються до робочого органу Фонду,
що здійснив фінансування, протягом
трьох робочих днів.

Частина 2 даної статті визначає, що
страхувальник-роботодавець відкриває
окремий поточний рахунок для
зарахування страхових коштів у банках
у порядку, встановленому Національним
банком України.
Страхувальник-роботодавець, який є
бюджетною установою, відкриває окремий
рахунок для зарахування страхових
коштів у відповідному органі
Державного казначейства України в
порядку, встановленому Державним
казначейством України. Кошти Фонду, що
надходять на зазначений рахунок,
обліковуються на окремому субрахунку.
Страхові кошти, зараховані на окремий
поточний рахунок у банку або на окремий
рахунок у відповідному органі
Державного казначейства України (далі -
окремий рахунок), можуть бути
використані страхувальником виключно
на надання матеріального забезпечення
та соціальних послуг застрахованим
особам. Страхові кошти, зараховані на
окремий рахунок, не можуть бути
спрямовані на задоволення вимог
кредиторів, на стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до закону. У разі порушення
провадження у справі про банкрутство
страхувальника-роботодавця страхові
кошти, зараховані на окремий рахунок,
повертаються до районної, міжрайонної,
міської виконавчої дирекції
відділення Фонду, яка в подальшому
забезпечує надання матеріального
забезпечення застрахованим особам.
Фінансування такого страхувальника
виконавчою дирекцією відділення Фонду
припиняється.

Відповідно до пункту 3 Порядку
фінансування страхувальників для
надання застрахованим особам
матеріального забезпечення за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності від 22
грудня 2010 року № 26 (далі - Порядок № 26), у
разі виникнення страхового випадку із
застрахованою особою на підставі
поданих документів, передбачених
статтею 51 Закону, комісія
(уповноважений) із соціального
страхування підприємства з
урахуванням вимог Положення про
комісію (уповноваженого) підприємства,
установи, організації із
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
затвердженого постановою правління
Фонду від 23 червня 2008 року № 25,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14 липня 2008 року № 636/15327,
приймає рішення про призначення
матеріального забезпечення
застрахованій особі.

На підставі рішення комісії
(уповноваженого) із соціального
страхування підприємства про
призначення матеріального
забезпечення
страхувальник-роботодавець нараховує
суми матеріального забезпечення та
оформлює заяву-розрахунок (пункт 4
Порядку № 26).

Згідно із пунктом 5 Порядку № 26 для
отримання коштів Фонду для виплати
матеріального забезпечення
застрахованим особам, нарахованого
страхувальником, страхувальник
звертається до робочого органу Фонду
за місцем обліку в органі Фонду або за
місцем обліку, зазначеним в Державному
реєстрі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(для зареєстрованих після 01 січня 2011
року) (далі - місце обліку), із
заявою-розрахунком за підписом
керівника та головного бухгалтера,
засвідченою печаткою підприємства.

Після надходження суми коштів,
зазначених у заяві-розрахунку, на
рахунок страхувальника, останній
зобов'язаний здійснити виплату
відповідного матеріального
забезпечення у строки, визначені у
статті 52 Закону (пункт 9 Порядку № 26).

Таким чином, діючим після 01 січня 2011
року порядком виплати допомоги по
вагітності та пологах установлено, що
страхувальник-роботодавець нараховує
суми матеріального забезпечення та
оформлює заяву-розрахунок, на підставі
якої робочі органи Фонду на рахунок
страхувальника перераховують суму
коштів, з якої страхувальник здійснює
виплату застрахованим особам
відповідного матеріального
забезпечення, у тому числі допомоги по
вагітності та пологах.

Позивач подав таку заявку-розрахунок
до Фонду 11.09.2013 року, проте, вона була
повернута без виконання, у зв»язку з
тим, що допомога по вагітності та
пологах ОСОБА_4 вже виплачена 15
листопада 2010 року за рахунок коштів
страхувальника-роботодавця, тобто,
відсутні правові підстави для подання
заяви-розрахунку та здійснення
фінансування
страхувальника-роботодавця для
виплати застрахованій особі
матеріального забезпечення.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб»єктів владних
повноважень адміністративні суду
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несправедливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції, що відповідач діяв
правомірно, в межах наданих
повноважень, з метою, з якою ці
повноваження надані, що він і довів
суду як передбачено частиною 2 статті 71
КАС України.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи і ухвалив рішення у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстави для
скасування постанови відсутні.

Керуючись ст.ст.195,196,199,200,205,206,211,212,254,263
Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року в адміністративній справі № 812/2/14 -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини ухвали,
ухвала в повному обсязі складена 14
квітня 2014 року.

Головуючий:
Л.В. Губська

Судді:
В.А.
Шальєва

О.О. Шишов