Справа № 820/3260/14
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 820/3260/14
Харківський окружний адміністративний
суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 р.
м. Харків

Суддя Харківського окружного
адміністративного суду Шевченко О.В.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова,
управління Державної казначейської
служби України у Московському районі м.
Харкова, третя особа: товариство з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільний Дом «Соллі-Плюс» про
визнання дій протиправними, стягнення
помилково сплаченого збору, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, ОСОБА_1, з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Московському районі м.
Харкова, управління Державної
казначейської служби України у
Московському районі м. Харкова, третя
особа: товариство з обмеженою
відповідальністю «Автомобільний Дом
«Соллі-Плюс», в якому просить суд
визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова щодо
відмови надати подання управлінню
Державної казначейської служби
України у Московському районі м.
Харкова про повернення ОСОБА_1
помилково сплаченого збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 26218,00 грн.;
стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 помилково сплачений
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 26218,00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час, дату та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином у
відповідності до вимог ст. ст. 35, 38 КАС
України. Просив суд розглядати справу
за його відсутності.

Представник управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова у судове
засідання також не з'явився, про час,
дату та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином у
відповідності до вимог ст. ст. 35, 38 КАС
України. Проти задоволення позову
заперечував у повному обсязі, просив
суд розглядати справу за його
відсутності.

Представник управління Державної
казначейської служби України у
Московському районі м. Харкова у судове
засідання також не з'явився, про час,
дату та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином у
відповідності до вимог ст. ст. 35, 38 КАС
України. Проти задоволення позову
заперечував. Просив суд розглядати
справу без його участі.

Представник товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомобільний Дом
«Соллі-Плюс» у в судове засідання не
з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином у відповідності до
вимог ст. ст. 35 КАС України. Заяви про
розгляд справи за його відсутності чи
заперечень проти позову до канцелярії
суду не надходило.

Відповідно до положень ч.6 ст. 128 КАС
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати
відповідача чи експерта.

Отже, враховуючи положення ч.6 ст. 128 КАС
України справа розглядається у порядку
письмового провадження.

Згідно вимог ч.1 ст. 41 КАС України,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази у їх
сукупності, судом вважає, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що згідно договору
купівлі - продажу транспортного засобу
№ від 14.08.2010 року позивачем було
придбано у ТОВ «Автомобільний Дом
«Соллі-Плюс» автомобіль MERSEDES-BENS S 500 L 4M,
номер кузову НОМЕР_2, за ціною 1048720,00 грн.
(а.с. 7 - 14).

Виконання договору купівлі - продажу
підтверджується копією приймально -
здавального акту від 14.08.2010 року (а.с. 15).

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач сплатив суму збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 26218,00 грн., про що
свідчить копія квитанції №5831/з163 (а.с.
16).

Після сплати збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування 01.03.2013 року позивач
звернувся із заявами до УПФУ в
Московському районі м. Харкова про
надання управлінню ДКСУ у Московському
районі м. Харкова подання про
повернення помилково сплаченого збору
та до управління ДКСУ у Московському
районі м. Харкова про повернення
помилково сплаченого збору (а.с. 17 - 19).

Листом від 04.03.2013 року орган
казначейської служби за результатами
розгляду заяви від 01.03.2013 року
повідомив позивача про неможливість
повернення помилково сплачених коштів
(збору) з причин ненадходження подання
від УПФУ в Московському районі м.
Харкова (а.с. 20).

У зв'язку з неотриманням позивачем
відповіді від управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова позивачем 23.10.2013 року було
подано другу заяву аналогічного змісту
про надання управлінню ДКСУ у
Московському районі м. Харкова подання
про повернення помилково сплаченого
збору (а.с. 21).

Листом від 06.11.2013 року № 16944/30-10
управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова
відмовило позивачу у наданні такого
подання на повернення з бюджету
помилково сплаченої суми збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 26218,00 грн. (а.с. 22).

Пунктом 7 статті 1 Закону України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування", в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, визначено виключний
перелік осіб - платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Тобто, відповідно до вказаного Закону
обов'язок зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування покладається на осіб лише
у випадку відчуження, а не при купівлі
автомобілів.

Проте, відповідно до пункту 12 Порядку
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 листопада 1998 року платниками
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі шляхом купівлі легкових
автомобілів, у тому числі у виробників
або торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Відповідно до частини четвертої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від
01 листопада 1996 року № 9 (пункт 5)
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Враховуючи, що Законом України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування" не передбачено сплату
збору при придбанні автомобіля, а
сплата даного збору передбачена лише
при його відчуженні, позивач
безпідставно, тобто помилково, сплатив
суму вказаного збору.

Відповідно до п. 3 Порядку повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів, затвердженого наказом
Державного казначейства України від 10
грудня 2002 року N 226, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 грудня
2002 року за N 1000/7288, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин,
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету платежів у
національній валюті здійснюється
органами Державного казначейства
України з відповідних рахунків,
відкритих в органах Державного
казначейства України згідно з Планом
рахунків бухгалтерського обліку
виконання державного та місцевих
бюджетів, затвердженим наказом
Державного казначейства України від
28.11.2000 N 119, зі змінами (далі - План
рахунків), шляхом оформлення
розрахункових документів. Повернення
платежів здійснюється на рахунки
одержувачів коштів, відкриті в банках
або органах Державного казначейства
України, вказані у поданні або заяві
платника. Повернення платежів фізичним
особам, що не мають рахунків у банках,
може здійснюватись у готівковій формі
через банки або підприємства поштового
зв'язку, вказані у поданні або заяві
платника (його довіреної особи).

Відповідно до п. 5. Порядку повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів, затвердженого наказом
Державного казначейства України від 10
грудня 2002 року N 226, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 грудня
2002 року за N 1000/7288, чинного на момент
виникнення спірних відносин,
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету. Подання
надається до органу Державного
казначейства України за формою,
передбаченою відповідними спільними
нормативно-правовими актами
Державного казначейства України та
органів, що контролюють справляння
надходжень бюджету, з питань
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету коштів, або в
довільній формі на офіційному бланку
установи, за підписом керівника
установи або його заступників
відповідно до їх компетенції з
обов'язковим зазначенням такої
інформації: обґрунтування
необхідності повернення коштів з
бюджету, найменування (П. І. Б.) платника,
ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або
реєстраційного номера облікової
картки платника податків з ДРФО, або
серії та номера паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
офіційно повідомили про це відповідний
орган державної податкової служби і
мають відмітку у паспорті), суми
платежу, що підлягає поверненню, дати
та номера розрахункового документа,
який підтверджує перерахування коштів
до відповідного бюджету.

Приписи аналогічного змісту містяться
у п.п.3-5 Порядку повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного та місцевих бюджетів,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 03.09.2013 N 787,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25 вересня 2013 р. за N
1650/24182, який набрав чинності 15.10.2013 року.

Судом встановлено, що позивач здійснив
передбачені вказаними Порядками дії,
але отримав відмову у поверненні
помилково сплаченої суми.

При цьому, суд враховує, що відповідно
до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

При вирішенні справи судом
встановлено, що 10.12.13. Верховним Судом
України винесена постанова у справі у
за позовом ОСОБА_1 до управління
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Житомирській області,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Житомирській області про
визнання дій протиправними, стягнення
коштів.

В рішенні Верховного суду України по
цій справі зазначено, що юридичні та
фізичні особи при здійсненні операцій
з придбання легкового автомобіля не є
платниками збору у розумінні статті 1
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування".
Аналогічна позиція міститься також
постанові Верховного суду України від
26 лютого 2013 року по справі № 21-29а13.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доведення
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає,
що позовні вимоги в частині стягнення з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 помилково сплаченого збору
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про
визнання протиправними дій управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова щодо
відмови надати подання управлінню
Державної казначейської служби
України у Московському районі м.
Харкова про повернення ОСОБА_1
помилково сплаченого збору, суд
зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.2 ст.162 КАС
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення; зобов'язання
відповідача вчинити певні дії;
зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій; стягнення з
відповідача коштів; тимчасову заборону
(зупинення) окремих видів або всієї
діяльності об'єднання громадян;
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; визнання
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов
висновку, що належним способом захисту
порушеного права позивача є стягнення
з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_1 суми помилково
сплаченого збору.

А тому в частині визнання дій
протиправними слід відмовити.

Таким чином, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 128, 159, 160-164, 167,
186 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова,
управління Державної казначейської
служби України у Московському районі м.
Харкова, третя особа: товариство з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільний Дом «Соллі-Плюс» про
визнання дій протиправними, стягнення
помилково сплаченого збору -
задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, адреса:
АДРЕСА_1) помилково сплачений збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 26.218 (двадцять
шість тисяч двісті вісімнадцять) грн. 00
коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Шевченко О.В.