Справа № 2а-9673/12/2670
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-9673/12/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Блажівська
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Епель О.В.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06.09.2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної податкової служби України
про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 або позивач)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової служби України
(далі - відповідач) про визнання дій
відповідача щодо не нарахування та
невиплати йому заробітної плати
протиправними; зобов'язання відповідно
до постанови КМ України від 08.02.1995 року
№100 нарахувати та виплатити йому
середню заробітну плату з 14.07.2009 року по
17.06.2011 року; зобов'язання провести
перерахунок та виплату передбачених
йому при звільненні виплат; стягнення
моральної шкоди 15 000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.08.2012 року позовна
заява ОСОБА_2 до Державної податкової
служби України в частині позовних
вимог про стягнення коштів за період з
14.07.2009 року по 01.06.2011 року залишена без
розгляду.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06.09.2012 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю. При цьому, суд першої
інстанції відмовляючи в задоволенні
позовних вимог виходив з того, що
виплата заробітної плати в період з
01.06.2011 року по 17.06.2011 року, виплата сум
надбавки за військове звання та за
вислугу років, вихідної допомоги при
звільнення та сума компенсації за
невикористану відпустку Держаною
податковою службою України визначенні
правомірно на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений чинним законодавством
України.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції,
оскільки вважає, що вона є незаконною.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
позивач зазначив, що суд першої
інстанції дослідивши питання про
нарахування та виплату йому заробітної
плати лише за червень 2011 року незаконно
звузив предмет розгляду позовних
вимог, тобто розглянув позовні вимоги
не в повному обсязі (не розглянув
питання про нарахування та виплату
заробітної плати за період з 16.05.2011 року
по 31.05.2011 року). Зауважив на тому, що суд
дійшов хибних висновків про виплату
позивачу компенсації за невикористану
відпустку у повному розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанова суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2
проходив публічну службу в органах
податкової міліції Державної
податкової служби України.

Наказом Державної податкової
адміністрації України (правонаступник
- Державна податкова служба України)
від 26.04.2011 року №610-О ОСОБА_2 поновлено
на посаді в органах податкової міліції
з 19.11.2010 року та виплачено середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом №716-О від 18.05.2011 року позивача
призначено на посаду заступника
начальника управління - начальника
відділу вибору об'єкта спеціальних
операцій управління спеціальних
розслідувань Головного відділу
Податкової міліції ДПА України.

На підставі рапорту від 15.06.2011 та згідно
наказу від 16.06.2011 року №863-О ОСОБА_2
звільнено з податкової міліції у
відставку за віком.

Так, грошовим атестатом №112 ОСОБА_2
засвідчено, що останній маючи
військове звання полковника
податкової міліції мав посадовий оклад
у розмірі 2935,00 грн. на місяць, оклад за
військовим званням 135,00 грн. на місяць,
відсоткова надбавка за вислугу років у
розмірі 35% -1074,50 на місяць. Вислуга років
позивача, згідно атестату складає 22
роки 4 місяці 21 день.

Відповідно до розрахункового листа за
червень 2011 року позивачу було
виплачено надбавку за вислугу років за
травень 2012 року у розмірі -535,53 грн.,
основний оклад -1761,00 грн., надбавку за
звання -81,00 грн., грошову компенсацію за
невикористану відпустку -21906,63 грн.,
надбавку за вислугу років 644,70 грн.,
вихідну допомога при звільненні -41445,00
грн.

Позивач не погоджуючись з розмірами
зазначених сум звернувся до суду з
даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні даного спору виходив з
того, що відповідач здійснював
нарахування грошових виплат в спосіб
та порядок як того вимагає Конституція
України.

Колегія суддів, погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Статус державної податкової служби в
Україні, її функції та правові основи
діяльності, та, зокрема, порядок
матеріального та соціального захисту
працівників податкової міліції
визначається законом України «Про
державну податкову службу в Україні».

Порядок проходження служби особами
начальницького складу податкової
міліції та обчислення їм вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги визначено
Постановою Кабінету Міністрів України
від 30 жовтня 1998 років №1716 (надалі -
Постанова №1716).

Пунктом 1 Постанови №1716 визначено, що
особи начальницького складу
податкової міліції проходять службу в
порядку, встановленому Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114
(надалі - Постанова №114).

Згідно п. 2 Постанови №1716 на осіб
начальницького складу податкової
міліції та курсантів поширюється
чинність Постанови Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 року № 393 Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей (надалі -
Постанова № 393).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 9 березня 2006 року № 268 Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів (надалі -
Постанова № 268) встановлено розміри
надбавок за ранг, спеціальне звання та
окладів осіб начальницького складу
податкової міліції за спеціальні
звання. Так, пунктом 3 Постанови №268
надано право керівникам органів,
зазначених у пункті 1 цієї постанови, у
межах затвердженого фонду оплати праці
установлювати керівникам підрозділів,
спеціалістам і службовцям посадові
оклади відповідно до затверджених цією
постановою схем посадових окладів.

Водночас з матеріалів справи
вбачається, що основний оклад позивача
в момент звільнення, тобто на червень
2011 року становив 2935,00 грн. за таких
обставин, судом першої інстанції
правильно встановлено, що сума
основного окладу, що підлягає до сплати
у розмірі 1761,00 грн. визначено
відповідачем правомірно.

Крім того, відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів від 07.11.2007 року №1294
Про упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб (надалі - Постанова №1294)
встановлено, що оклад за військове
звання полковника становить 135,00
гривень. Як вбачається з матеріалів
справи, військове звання ОСОБА_2 -
полковник податкової міліції. Відтак,
зважаючи на, те що позивач у червні
перебував на військовій службі
неповний календарний місяць суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
відповідачем правомірно визначено
суму надбавки за звання у розмірі 81,00
грн.

Також, суд першої інстанції
посилаючись на постанову №1294
встановив, що позивачу було правомірно
виплачено суму надбавки за вислугу
років у розмірі 644,70 грн. Колегія суддів
погоджується з такими висновками суду
зважаючи на те, що Постанова №1294
визначає розмір надбавки за вислугу
років військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової служби),
а саме, особам рядового і
начальницького складу, відповідно до
якої розмір надбавки за вислугу років
від 20 до 25 років становить 35 %
посадового окладу з урахуванням окладу
за військовим (спеціальним) званням.
Водночас у червні 2011 року позивачу було
виплачено 1761,00 грн. основного окладу і
81,00 грн. надбавки за військове звання.
Відтак відповідачем правильно
визначена сума надбавки за вислугу
років у розмірі 644,70 грн. у
відповідності до норм чинного на час
здійснення виплат законодавства.

Також колегія суддів вважає вірним
висновки суду першої інстанції щодо
правомірної невиплати позивачу
надбавки за високі досягнення та
місячної премії, з огляду на таке.

Згідно п. 2 Постанови №268 начальнику
Державної податкової служби України
надано право у межах затвердженого
фонду оплати праці установлювати
надбавку за високі досягнення у праці
та здійснювати преміювання
працівників відповідно до їх
особистого вкладу в загальні
результати роботи. Таким чином,
виходячи з аналізу норм вищезазначеної
Постанови, премія та надбавка за високі
досягнення не є обов'язковими
платежами та можуть визначатися
керівником установи залежно від
трудового вкладу в діяльність
установи, де проходить військову
службу особа.

Водночас наказом ДПА України від 25.03.2008
року №37-Ф Позивачу, як заступнику
начальника управління - начальника
рекламно-секретного відділу
управління захисту інформації ДПА
України, встановлено надбавку за
високі досягнення у праці, згідно якого
ОСОБА_2 встановлено розмір набавки у
розмірі 75% посадового окладу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивача було звільнено з посади
заступника начальника управління -
начальника рекламно-секретного
відділу управління захисту інформації
ДПА України та передано у
розпорядження ДПА України згідно
Наказу від 27.08.2008 року №1570-О. Наказом
ДПА України від 10.11.2008 року №2017-о
позивача було звільнено з органів
податкової міліції.

Відтак, надбавка за виконання особливо
важливих завдань встановлюється на
період виконання особою певних
функцій/роботи, з метою стимулювання
прискорення її виконання та підвищення
якості виконуваної роботи.

Таким чином, оскільки позивач наказ про
звільнення з посади та передача у
розпорядження ДПА України не
оскаржував, і під час перебування у
розпорядженні ДПА України своїх
функціональних обов'язків не
здійснював, тому і надбавка за
виконання особливо важливих завдань
йому не передбачалася та не
виплачувалась. Після поновлення у
розпорядження йому виплачено той обсяг
грошового утримання, який йому
належний, втім така надбавка не
передбачена для осіб, які перебувають у
розпорядженні.

Водночас премія та надбавка не були
встановлені керівником Державної
податкової служби України позивачу
після його поновлення на посаді. Крім
того, дані види виплат визначаються
відповідно до кошторису державної
установи та відповідно до меж
асигнувань з державного бюджету, а
таким чином, вони носять періодичний
характер.

Крім того, колегія суддів погоджується,
що вихідна допомога при звільненні
ОСОБА_2 у розмірі 41445,00 грн. визначена
Державною податковою службою України
правомірно та відповідно до норм
чинного на час здійснення розрахунків
законодавства.

Так, згідно п. 10 Постанови № 393
військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової
військової служби, особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, державної пожежної
охорони, органів і підрозділів
цивільного захисту, податкової
міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби, які
звільняються із служби за віком,
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
позивачем в апеляційній скарзі на
спростування наведених вище обставин
не наведено будь-яких обґрунтувань та
не надано належних доказів.

Разом з тим, апелянт в своїй
апеляційній скарзі зазначає, що судом
не врахованого того, що при нарахуванні
та виплаті йому компенсації за
невикористану відпустку при
звільненні в порушення Постанови
Кабінету Міністрів України від 08.02.1995
року №100 Про затвердження Порядку
обчислення заробітної плати, середня
заробітна плата була обчислена не з
розрахунку двох останніх календарних
місяців роботи, а лише за половину
червня.

Так, статтею 24 Закону України «Про
відпустки» встановлено, що у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

Згідно п. 51 Постанови №114 тривалість
відпустки осіб рядового і
начальницького складу визначається
залежно від вислуги років (у
календарному обчисленні), обчисленої в
порядку, передбаченому для призначення
пенсій працівникам органів внутрішніх
справ, і передбачається тим, які мають
вислугу: менше 10 років -30 діб щорічно;
від 10 до 15 років -35 діб щорічно; від 15 до
20 років -40 діб щорічно; від 20 років і
більше -45 діб щорічно.

Так, згідно Грошового атестату №112
позивач не реалізував своє право на
відпустку у 2007 році у кількості 40 днів,
за 2009 рік -45 днів, за 2010 рік -45 днів, за 2011
рік -18,75 днів. Таким чином, враховуючи
вислугу років та період протягом якого
позивач не використовував своє законне
право на відпустку, суд першої
інстанції правильно встановив, що
відповідачем правомірно визначено
кількість днів відпустки, які
підлягають грошовій компенсації у
кількості 148 днів.

Водночас порядок визначення середньої
заробітної плати встановлено
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100 «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати» (надалі
також - Постанова № 100), яка
використовується під час визначення
виплати компенсації за невикористані
відпустки.

Як свідчать матеріали справи, при
здійсненні розрахунку сум виплат
Позивач керувався пунктом 3 Розділу ІІІ
Постанови №100, відповідно до якого до
сум середньої заробітної плати
включаються також премія та надбавка
за високі досягнення у праці. Проте,
судом попередньо встановлено, що
премія та надбавка за високі
досягнення керівником Державної
податкової служби України позивачу не
встановлена, в зв'язку з чим ці суми
виплат не входять до сум при визначенні
середньої заробітної плати.

Одночасно з цим колегія суддів
зазначає, що відповідно до пункту 2
Розділу ІІ Постанови №100 обчислення
середньої заробітної плати для оплати
часу щорічної відпустки, додаткових
відпусток у зв'язку з навчанням,
творчої відпустки, додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей,
або для виплати компенсації за
невикористані відпустки провадиться
виходячи з виплат за останні 12
календарних місяців роботи, що
передують місяцю надання відпустки або
виплати компенсації за невикористані
відпустки. Працівникові, який
пропрацював на підприємстві, в
установі, організації менше року,
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за фактичний час
роботи, тобто з першого числа місяця
після оформлення на роботу до першого
числа місяця, в якому надається
відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку. У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Водночас як убачається з матеріалів
справи позивача було призначено на
посаду заступника начальника
управління - начальника відділу вибору
об'єкта спеціальних операцій
управління (служби) спеціальних
розслідувань Головного управління
податкової міліції ДПА України, із
окладом згідно штатного розпису у
розмірі 2935 грн. наказом від 18.05.2011 року
№716-о. Також, як уже було встановлено
раніше, згідно грошового атестату №112
позивач мав посадовий оклад у розмірі
2935,00 грн., оклад за військовим званням
135,00 грн. на місяць, відсоткова надбавка
за вислугу років у розмірі 35% -1074,50 на
місяць.

Викладене свідчить про те, що з часу
поновлення позивача, зокрема
призначення його на посаду, останньому
жодна із складових для визначення суми
компенсації за невикористану
відпустку не змінювалась. Означене
спростовує доводи апелянта про те, що
судом, при встановленні правомірності
визначення суми компенсації за
невикористану відпустку, не враховано
попередні два місяці.

Таким чином, судом першої інстанції
правильно встановлено, що відповідачем
правомірно визначено суми компенсації
за невикористану відпустку.

Отже, враховуючи вищенаведене, судом
першої інстанції вірно встановлено, що
відповідач здійснював нарахування
грошових виплат в спосіб та порядок
визначений чинним законодавством
України, а тому відсутні підстави
вважати дії Державної податкової
служби України такими, що завдали
позивачу матеріальної чи моральної
шкоди.

Разом з тим, колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апелянта про
те, що судом не правильно дано оцінку
виплати належних йому сум за період
лише з 01.06.2011 року по 17.06.2011 року.

Зокрема, ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30.08.2012 року позовна заява ОСОБА_2 про,
зокрема, зобов'язання нарахувати та
виплатити середню заробітну плату, за
період з 14.07.2009 року по 01.06.2011 року
залишена без розгляду. Відомості щодо
оскарження вказаної ухвали у суду
апеляційної інстанції відсутні, що, в
свою чергу, підтверджує набрання нею
законної сили.

За таких обставин посилання апелянта
на те, що розглядаючи питання про
нарахування та виплату заробітної
плати за період з 01.06.2011 року по 17.06.2011
року суд повинен був аналізувати
період з 16.05.2011 року по 17.06.2011 року є
помилковими, оскільки судом розглянуто
питання саме нарахування виплат за цей
період, що в лише подальшому є
підставою для їх виплати.

Відтак, колегія суддів погоджується з
наведеними висновками суду першої
інстанції на підтвердження
правомірності дій відповідача щодо
нарахування позивачу надбавки за
вислугу років за травень 2012 року у
розмірі -535,53 грн., основного окладу -1761,00
грн., надбавки за звання -81,00 грн.,
грошової компенсації за невикористану
відпустку -21906,63 грн., надбавки за
вислугу років 644,70 грн., вихідної
допомоги при звільненні -41445,00 грн.

За таких обставин, оскільки доводи
апеляційної скарги спростовуються
висновками суду першої інстанції та
матеріалами справи, а суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та постановив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.09.2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено
07.04.2014 року.

.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Епель О.В.