Справа № 2а-9127/09/2670
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-9127/09/2670 Головуючий у 1-й
інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів
Хрімлі О.Г., Ганечко О.М., Літвіної
Н.М., при секретарі Архіповій
Л.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 29 листопада 2013 року за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернулась до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 09 лютого 2009 року, № /1 від 06
березня 2009 року, № /2 від 07 травня
2009 року та № /2 від 09 червня 2009
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
жовтня 2009 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 липня 2010
року постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
жовтня 2009 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 04 вересня 2013 року постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27 жовтня 2009 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 липня 2010
року скасовано. Справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 04 вересня 2013 року
зазначено, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасовані у
зв'язку з тим, що при постановленні
таких рішень помилково залишено поза
увагою положення п. 9.6 ст. 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», яким врегульовано
особливості оподаткування
інвестиційного прибутку. Крім того,
суди першої та апеляційної інстанцій
не надали правової оцінки тому, чи є
витратами платника податку такі
джерела збільшення майнового паю як
розподіл вартості майна, придбаного на
умовах оренди, розподіл прибутку,
направленого на викуп заводу та
розподіл прибутку заводу, оскільки в
основі таких джерел лежить трудовий
вклад власників майнових паїв.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
листопада 2013 року адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - необов'язкова,
колегія суддів, у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України, визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 28 серпня 2008 року по 28 серпня 2008
року Державною податковою інспекцією у
Деснянському районі м. Києва проведено
невиїзну документальну перевірку щодо
дотримання вимог податкового
законодавства з питання нарахування
податку на доходи фізичних осіб гр.
ОСОБА_5 за період з 01 січня 2006 року по 31
грудня 2006 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 5390/17-01/НОМЕР_2 від 29 серпня 2008 року, в
якому зазначено про порушення
позивачем, зокрема, пп. 4.3.18 п. 4.3 ст. 4, пп.
9.6.2 п. 9.6 ст. 9 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб».

На підставі висновків акту перевірки,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 09
лютого 2009 року, відповідно до якого
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 45 836,74 грн.

17 лютого 2009 року позивачем оскаржене
податкове повідомлення-рішення до ДПІ
у Деснянському районі м. Києва.

Рішенням № 1805/10/25-029 від 06 березня 2009
року про результати розгляду первинної
скарги, податкове повідомлення-рішення
№ від 09 лютого 2009 року залишено
без змін, та винесено податкове
повідомлення-рішення № /1 від 06
березня 2009 року на суму 45 836,74 грн.,
складене щодо первинної скарги.

12 березня 2009 року представником
позивача направлено повторну скаргу до
ДПА в м. Києві на податкове
повідомлення-рішення № від 09
лютого 2009 року та на рішення ДПІ у
Деснянському районі м. Києва № 1805/10/25-029
від 06 березня 2009 року, а 03 квітня 2009 року
направлено додаток до повторної скарги
про долучення податкового
повідомлення-рішення № /1 від 06
березня 2009 року.

За результатами розгляду повторної
скарги винесено рішення № 429/К/25-214 від 07
травня 2009 року, яким податкові
повідомлення-рішення № від 09
лютого 2009 року та № /1 від 06
березня 2009 року залишено без змін, а
повторну скаргу - без задоволення.

07 травня 2009 року ДПІ Деснянського
району м. Києва винесено податкове
повідомлення-рішення № /2 на суму
45 836,74 грн., складене щодо повторної
скарги.

21 травня 2009 року до ДПА України
направлено повторну скаргу на
податкові повідомлення-рішення №
від 09 лютого 2009 року, № /1 від
06 березня 2009 року та № від 07
травня 2009 року.

За результатами розгляду повторної
скарги, ДПА України 05 червня 2009 року
винесено рішення № 2502/К/25-0315, яким
податкові повідомлення-рішення №
від 09 лютого 2009 року, № /1 від
06 березня 2009 року та № /2 від 07
травня 2009 року залишено без змін, а
повторну скаргу - без задоволення.

09 червня 2009 року ДПІ у Деснянському
районі м. Києва ДПА винесено податкове
повідомлення-рішення № /2 на суму
45 836,74 грн., складене щодо повторної
скарги.

Не погоджуючись з винесеними
податковими повідомленнями-рішеннями
та вважаючи їх протиправними, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

З матеріалів справи вбачається, що у
1992-1994 роках здійснювалась первинна
приватизація цілісного майнового
комплексу орендного підприємства
Київського заводу безалкогольних
напоїв «Росинка», у процесі якої брав
участь позивач, що підтверджується
довідкою № 194 від 02 квітня 2007 року .

Сума первинного паю ОСОБА_5 станом на 31
грудня 1993 року склала 487 863,00 крб. (4,88
грн.).

Збільшення паю позивача відбулось у
1994-2006 роках за рахунок внесків із
дивідендів, розподілу прибутку заводу
та приросту паю за рахунок індексації
основних засобів.

Персональний пай на час відчуження
склав 80 803,50 грн.

06 червня 2006 року між ОСОБА_5 (продавець)
та громадянином України ОСОБА_6,
представленим Товариством з обмеженою
відповідальністю «Муніципальна
сервісна компанія» в особі
комерційного директора ОСОБА_7
(покупець), укладено договір
купівлі-продажу майнових прав у
вигляді паю співвласника колективного
підприємства № 6/06.

Згідно з пп. 1.1 п. 1 укладеного договору,
предметом цього договору є майнові
права у вигляді паю (долі) співвласника
(члена заводу) в пайовому (статутному)
фонді КП «Київський колективний завод
безалкогольних напоїв «Росинка»
вартістю 75 487,48 грн., що дорівнює 22
голосам у вищому органі управління -
загальних зборах членів КП «Київський
колективний завод безалкогольних
напоїв «Росинка», які продавець
передає у власність, а покупець
-приймає та зобов'язується виплатити їх
вартість на умовах, встановлених цим
договором.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 1
до договору купівлі-продажу майнових
прав у вигляді паю співвласника
колективного підприємства № 6/06 від 06
червня 2006 року, за домовленістю сторін
ціна продажу складає 377 437,40 грн., яка
підлягає виплаті продавцю протягом 20
(двадцяти) банківських днів з моменту
підписання цього договору в
безготівковій формі, шляхом переказу
грошових коштів на банківський рахунок
продавця.

23 червня 2006 року між ОСОБА_5 (продавець)
та громадянином України ОСОБА_6,
представленим Товариством з обмеженою
відповідальністю «Муніципальна
сервісна компанія» в особі
комерційного директора ОСОБА_7
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу майнових прав у
вигляді паю співвласника колективного
підприємства № 579/06.

Згідно з пп. 1.1 п. 1 укладеного договору,
предметом цього договору є майнові
права у вигляді паю (долі) співвласника
(члена заводу) в пайовому (статутному)
фонді КП «Київський колективний завод
безалкогольних напоїв «Росинка»
вартістю 5 316,02 грн., що дорівнює 1 голосу
у вищому органі управління - загальних
зборах членів КП «Київський
колективний завод безалкогольних
напоїв «Росинка», які продавець
передає у власність, а покупець -
приймає та зобов'язується виплатити їх
вартість на умовах, встановлених цим
договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувані рішення відповідачем
складено у зв'язку з тим, що сума
загального оподатковуваного доходу, з
якого слід сплатити податок з доходів
фізичних осіб, визначена за
результатами перевірки позивача,
склала 379 170,42 грн., тобто
оподатковуваний дохід у розмірі 404 017,50
грн. за вирахуванням витрат у розмірі 24
847,08 грн., а сума податку з доходів
фізичних осіб, яку слід сплатити до
бюджету, - 49 292,15 грн., у тому числі
самостійно визначена позивачем у
розмірі 3 455,00 грн.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), загальний
річний оподатковуваний дохід
складається з суми загальних місячних
оподатковуваних доходів звітного року,
а також іноземних доходів, одержаних
протягом такого звітного року.

Згідно з пп. 9.6.7 п. 9.6 ст. 9 вказаного
Закону, для цілей цього пункту: під
терміном «інвестиційний актив»
розуміється пакет цінних паперів чи
корпоративні права, виражені в інших,
ніж цінні папери, формах, випущені
одним емітентом, а також банківські
метали, придбані у банку, незалежно від
місця їх подальшого продажу.

За змістом абз. «б» пп. 9.6.8 п. 9.6 ст. 9
вказаного Закону, не підлягає
оподаткуванню та не включається до
складу загального річного
оподатковуваного доходу, зокрема,
дохід, отриманий платником податку від
продажу інвестиційних активів у
випадках, визначених підпунктами 4.3.3 та
4.3.18 пункту 4.3 статті 4 цього Закону.

Згідно з пп. 4.3.18 п. 4.3 ст. 4 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
до складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу
платника податку не включаються такі
доходи (що не підлягають відображенню в
його річній податковій декларації):
сума доходу, отриманого платником
податку внаслідок відчуження акцій
(інших корпоративних прав), одержаних
ним у власність в процесі приватизації
в обмін на приватизаційні
компенсаційні сертифікати,
безпосередньо отримані ним як
компенсація суми його внеску до
установ Ощадного банку СРСР або до
установ державного страхування СРСР,
або в обмін на приватизаційні
сертифікати, отримані ним відповідно
до закону, а також сума доходу,
отриманого таким платником податку
внаслідок відчуження земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення, земельних часток (паїв),
майнових паїв, безпосередньо отриманих
ним у власність у процесі приватизації
згідно з нормами земельного
законодавства.

Відповідно до пп. 9.6.1, 9.6.2 п. 9.6 ст. 9
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», облік фінансових
результатів операцій з інвестиційними
активами ведеться платником податку
самостійно, окремо від інших доходів і
витрат.

Інвестиційний прибуток розраховується
як позитивна різниця між доходом,
отриманим платником податку від
продажу окремого інвестиційного
активу, та його вартістю, що
розраховується виходячи з суми витрат,
понесених у зв'язку з придбанням такого
активу, з урахуванням норм підпункту
9.6.4 цього пункту.

До продажу інвестиційного активу
прирівнюються також операції з: обміну
інвестиційного активу на інший
інвестиційний актив; зворотного викупу
корпоративного права його емітентом,
яке належало платнику податку;
повернення платнику податку коштів або
майна (майнових прав), попередньо
внесених ним до статутного фонду
емітента корпоративних прав, внаслідок
виходу такого платника податку з числа
засновників (учасників) такого
емітента чи ліквідації такого
емітента.

Придбанням інвестиційного активу
вважаються також операції з внесення
платником податку коштів або майна до
статутного фонду юридичної особи -
резидента в обмін на емітовані ним
корпоративні права.

Інвестиційний актив, подарований
платнику податку чи успадкований
платником податку, вважається
придбаним за нульовою вартістю.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що вказана пільга
застосовується виключно до тих акцій
(корпоративних прав), які набуті
платником податків в обмін або на
приватизаційні компенсаційні
сертифікати, безпосередньо отримані
таким платником як компенсація суми
його внеску до установ, або на
приватизаційні сертифікати, отримані
ним відповідно до закону.

Зокрема, від оподаткування
звільняються будь-які доходи, отримані
платником податків як компенсація
вартості акцій (корпоративних прав) у
разі їх подальшого відчуження,
незалежно від суми та форми отриманих
доходів.

Доходи від відчуження інших акцій
(корпоративних прав), набутих у процесі
приватизації, зокрема сплачених
платником податків грошовими коштами,
у тому числі на пільгових умовах,
оподатковуються у загальному порядку.

Вказані доходи для цілей оподаткування
податком з доходів фізичних осіб
розглядаються як дохід від продажу
інвестиційного активу та беруть участь
у розрахунку суми інвестиційного
прибутку, отриманого платником
податків протягом відповідного
звітного (податкового) періоду.

Інвестиційний прибуток розраховується
як позитивна різниця між доходом,
отриманим платником податків від
продажу окремого інвестиційного
активу, та його вартістю, що
розраховується виходячи із суми
витрат, понесених у зв'язку з
придбанням такого активу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів звертає увагу на те, що платники
податків при отриманні доходів за
відчужені акції (корпоративні права)
повинні підтверджувати у
встановленому порядку суму витрат,
понесених ними у зв'язку з придбанням
відповідних акцій (корпоративних прав).
Вказане також поширюється на ті акції
(корпоративні права), які набуті
платником податків у процесі
приватизації. При цьому, виняток
становлять акції (корпоративні права),
придбані в обмін на компенсаційні або
приватизаційні сертифікати, до яких
застосовується пільговий режим
оподаткування відповідно до підпункту
4.3.18 п. 4.3 ст. 4 Закону.

Разом з тим, постановою Верховного Суду
України від 26 березня 2013 року у справі
№ 21-52а13, визначено, що вартісне
збільшення інвестиційного активу
(пакету акцій чи майнового паю)
платника податків у майбутньому в
результаті юридичних фактів, які не
змінюють пропорцію його персонального
паю до статутного фонду (загальної
вартості майнового паю), не має
впливати на співвідношення пільгової
частки такого платника, дохід від
продажу якої не включається до складу
загального річного оподатковуваного
доходу, та частки, дохід від продажу
якої включається до оподатковуваного
доходу з його зменшення на вартість
витрат на придбання такої частки.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що оскільки позивачем
здійснювалось відчуження
корпоративних прав - майнових прав у
вигляді паю, одержаного ним в обмін на
приватизаційні сертифікати, отримані
відповідно до закону, сума доходу від
такого продажу в цілому не включається
до оподатковуваного доходу, то
відповідачем неправомірно винесено
податкові повідомлення-рішення №
від 09 лютого 2009 року, № /1 від
06 березня 2009 року, № /2 від 07 травня
2009 року та № /2 від 09 червня 2009
року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності дій щодо прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, що підтверджується
наведеними законодавчими нормами та
наявними в матеріалах справи
документами.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 24 жовтня 2013 року у справі №
К/9991/12143/11, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року у справі № К/9991/39355/12.

З огляду на зазначене, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5
до Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.