Справа № 205/8885/13-а
Суддя: Скрипник К. О.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 205/8885/13-а
25 березня 2014 року
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
Дніпропетровської міської ради про
зобов'язання вчинити певні дії, -
Позивач 23 жовтня 2013 року
звернувся до Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська з
адміністративним позовом в якому
згідно уточнень зазначив, що він є
інвалідом I групи, обмежений у фізичних
можливостях, самостійно спускатися і
підніматися по сходах житлового
будинку для доступу у свою квартиру не
може. Квартира знаходиться на
четвертому поверсі 4-х поверхового
будинку (без ліфту). 23.07.2013 року позивач
звернувся з письмовою заявою до Голови
райвиконкому Ленінського району м.
Дніпропетровська з проханням
створення умов для усунення обмежень
життєдіяльності та відновлення
нормальних життєвих зв'язків,
продовження активного громадського
життя, спілкування з оточуючими людьми.
Станом на 21.10.2013 року звернення
залишено без реагування. Згідно з
висновком медико-соціальної
експертизи від 06.02.2012 р., наданому «КЗ
обласний центр медико-соціальної
експертизи», вказане житло, де мешкає
позивач не відповідає потребам,
обумовленим захворюванням, оскільки не
забезпечує вільного доступу до житла
на 1 поверсі чи у будинку з ліфтом
згідно з п. 7 додатку № 2 до Наказу
Міністерства охорони здоров`я УРСР № 52
від 08.02.1985 року «Про затвердження
переліку хронічних захворювань, при
яких особи, що хворіють на тяжкі форми
деяких хронічних захворювань, не
можуть проживати в комунальній
квартирі або в одній кімнаті з членами
своєї сім`ї». Комісія відділу
будівництва та архітектури ще у 2007 році
провела обстеження будинку № 34 по вул.
Орловська, і встановила, що
документація на будинок була
розроблена до випуску СНІП, яким
передбачено будівництво пандусів для
зручностей інвалідів, тому обладнати
будинок спеціальними засобами для
підняття та спуску інваліда не має
можливості. Проживаючи у двокімнатній
квартирі, житловою площею 35 кв.м.,
загальною - 49,7 кв.м., здійснити заміну
квартири АДРЕСА_1 не має можливості,
оскільки володіє лише 1/3 її частиною, а
2/3 частинами володіє колишня дружина та
син, які не погоджуються на обмін.
Зазначене свідчить про те, що єдиною
можливістю забезпечення
безперешкодного доступу до житлових,
громадських будівель, споруд, для
вільного пересування в населеному
пункті є забезпечення відповідачем
житлом на першому поверсі або в будинку
з ліфтом. Позивач зарахований на
квартирний облік рішенням виконавчого
комітету Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради № 653 від 21.10.2011 р.
по категорії «медичний висновок, на
одержання житла в першочерговому
порядку з родиною у складі одна особа».
Позивач просив зобов'язати виконавчий
комітет Дніпропетровської міської
ради надати йому жиле приміщення на
першому поверсі чи у будинку з ліфтом, з
якого був би безперешкодний доступ до
житлових, громадських будівель, споруд
для вільного пересування в населеному
Ухвалою від 13.02.2014 року замінений
первісний відповідач на належного -
Виконавчий комітет Дніпропетровської
У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
і просили їх задовольнити. В
обґрунтування позову посилалися на
обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідачів у судове
засідання не з'явився, про день і час
проведення слухання справи
повідомлявся належним чином. Надійшла
письмова заява з проханням відкласти
судове засідання на іншу дату через
зайнятість в іншому судовому
засіданні. Проте, жодних доказів суду
не представлено, враховуючи строки
розгляду справи, суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутність
представника відповідачів на підставі
Суд, вислухавши пояснення позивача,
його представника, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню за
Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси. У
випадках, встановлених законом, до суду
можуть звертатися органи та особи, яким
надано право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб.
Судом встановлено, що ОСОБА_1
проживає по АДРЕСА_1 житловою площею
35 кв.м., загальною 49,7 кв.м. на
четвертому поверсі 4-х поверхового
будинку. Вказана квартира належить
ОСОБА_2 та членам її сім'ї, ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, на праві спільної сумісної
власності, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло від 08 квітня 1998р., записаного у
реєстрову книгу за № 425п-3/7-421 ( а.с.12).
Із матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1, 1950 р.н. є людиною з обмеженими
фізичними можливостями, яка може
пересуватись лише за допомогою
інвалідного візку, внаслідок чого йому
надана у встановленому порядку перша
група інвалідності загального
захворювання (а.с.5).
Позивач перебуває на квартирному
обліку згідно рішення Виконавчого
комітету Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради № 653 від 21.10.2011
року по категорії «медичний висновок,
на одержання житла в позачерговому
порядку з родиною у складі одна особа»
Статтею 30 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» визначено, що у
разі невідповідності житла інваліда
вимогам, визначеним висновком
медико-соціальної експертизи, і
неможливості його пристосування до
потреб інваліда, може проводитися
Ст. 29 вищезазначеного закону
визначено, що інваліди забезпечуються
житлом у порядку і на умовах,
передбачений чинним законодавством.
Отже, правовідносини між
сторонами регулюються Законом «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
Житловим кодексом, Правилам обліку
громадян, які потребують покращення
медико-соціальної експертизи від 06.02.2012
р., наданому КЗ „обласний центр
медико-соціальної експертизи", вказане
житло, де мешкає ОСОБА_1., не відповідає
потребам позивача, обумовленим його
захворюванням, оскільки не забезпечує
вільного і безперешкодного доступу до
житла, тому потребує вільного доступу
до житла на 1 поверсі чи у будинку з
ліфтом згідно з п. 7 додатку № 2 до
Наказу Міністерства охорони здоров'я
УРСР № 52 від 08.02.1985 р.
З матеріалів справи також
вбачається, що обладнати вказаний
будинок № 34 в м. Дніпропетровську
неможливо спеціальними засобами і
пристосуваннями з огляду на
особливості конструкції такого об'єкту
нерухомого майна. Адже, такий будинок є
1935 року побудови, не обладнаний ліфтом.
Відповідно до ст. 51 ЖК України, жилі
приміщення в будинках житлового фонду
місцевих рад надаються громадянам
виконавчим комітетом районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської рад. Тобто Житловий фонд
органів місцевого самоврядування має
на меті забезпечення житлом усіх
громадян, що відповідно до
встановленого порядку перебувають на
квартирному обліку, або у списку осіб,
що мають право позачергового одержання
Відповідно до п. 37 Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, і надання їм жилих
приміщень в Українській РСР,
затверджених Постановою Міністрів
УРСР № 470 від 11.12.1984 р. ( що є чинними
на час розгляду справи), жилі
приміщення надаються тільки
громадянам, які перебувають на
квартирному обліку.
Згідно п. 20 зазначених Правил
громадяни беруться на квартирний
облік: за місцем проживання -
рішенням виконавчого комітету
районної, міської, районної у
місті, селищної, сільської ради
народних депутатів.

Відповідно до п.1.3. Порядку розподілу та
надання житлових приміщень у м.
Дніпропетровську, який є додатком до
рішення Дніпропетровської міської
ради № 23/37 від 24.07.2013 року, рішення про
розподіл та надання житлових приміщень
у місті Дніпропетровську відповідно до
чинного законодавства та цього Порядку
приймається виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради (а.с.55).

Таким чином, з врахуванням
вищезазначених правових норм, позивач,
який перебуває на квартирному обліку
як потребуючий поліпшення житлових
умов, повинен бути забезпечений житлом
у вигляді окремої квартири на 1
поверсі чи у будинку з ліфтом з родиною
у складі однієї особи.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 на протязі багатьох років
неодноразово звертався до різних
державних установ, зокрема, до Комітету
Верховної Ради України з питань
будівництва, містобудування і
житлово-комунального господарства та
регіональної політики, Представника
Уповноваженого Верховної Ради з прав
людини, Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
Дніпропетровської міської ради,
Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради з питання
поліпшення житлових умов
(а.с.87,89,100,101,102,103,104). Проте, вбачається,
що всі звернення інваліда, які
розглядалися, зокрема, Виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради, на день розгляду даної
адміністративної справи, не привели ні
до якого результату.

Як встановлено судом, до даного
часу в порушення вимог діючого
законодавства ОСОБА_1 благоустроєним
житлом на 1 поверсі чи у будинку з
ліфтом з родиною у складі однієї особи
не забезпечений, внаслідок чого суд
визнає порушення права позивача, як
інваліда та бездіяльність Виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Конституційні принципи правової
держави та верховенства права, а також
визнання найвищої юридичної сили
Конституції України, норми якої є
нормами прямої дії (статті 1, 8 Основного
Закону України), зобов'язують суди під
час розгляду справ керуватися
основними засадами судочинства,
передбаченими частиною третьою статті
129 Конституції України, іншими засадами
судочинства в судах окремих судових
юрисдикцій, якщо вони визначені
законом (частина четверта статті 129
Основного Закону України). Зокрема,
діяльність судів адміністративної
юрисдикції під час розгляду справ, що
виникають із спорів про соціальний
захист окремих категорій громадян,
здійснюється відповідно до такої
засади судочинства, як законність, за
якою суд вирішує справи згідно з
Конституцією та законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, та застосовує
інші нормативно-правові акти (пункти 1, 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Згідно із нормами Конституції
України держава забезпечує соціальну
спрямованість економіки (частина
четверта статті 13), що є основою для
реалізації соціальних прав громадян,
зокрема на соціальний захист та
достатній життєвий рівень. Відповідно
до Основного Закону України „кожен має
право на достатній життєвий рівень для
себе і своєї сім'ї, що включає достатнє
харчування, одяг, житло" (стаття 48).

З врахуванням вищевикладеного, суд
вважає за необхідне зобов'язати
Виконавчий комітет Дніпропетровської
міської ради надати ОСОБА_1 жиле
приміщення на першому поверсі чи у
будинку з ліфтом, з врахуванням вимог
до встановлених норм жилої площі,
оскільки на думку суду саме поліпшення
житлових умов позивача у вказаний
спосіб дозволить усунути ОСОБА_1 наявні
перешкоди у доступності до житла, як
людині з обмеженими фізичними
можливостями, яка може пересуватись
лише за допомогою інвалідного візку.

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 11 КАС
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна особа, яка
звернулася за судовим захистом,
розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання дії чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень і зобов'язати
відповідача вчинити певні дії.

Приймаючи до уваги викладене та
враховуючи, що відповідних заперечень
відповідачі не надали, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
законними, обґрунтованими, а тому
підлягають частковому задоволенню.

Стосовно вимог позивача до
Дніпропетровської міської ради, то
вони задоволенню не підлягають,
оскільки відсутня бездіяльність
останньої.

Оскільки позивач звільнений в
силу вимог п.9 ч.1. ст. 5 Закону України
„Про судовий збір" від сплати такої
судової витрати, то суд вважає за
можливе віднести його на рахунок
держави відповідно до вимог ст. 94 КАС
України.

Керуючись ст. ст. 19, 129 Конституції
України, ст. ст. 15, 47, 51 ЖК України,
ст.ст. 30, 31 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст. 30 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" п.п. 20,
37 Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов, і
надання їм жилих приміщень в
Українській РСР, затверджених
Постановою Міністрів УРСР № 470 від
11.12.1984 р., ст. ст. 4,6,9,11,70, 71,104, 158-163 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради,
Дніпропетровської міської ради про
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправною
бездіяльність Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради щодо
забезпечення ОСОБА_1 можливістю
безперешкодного доступу до житла та
об'єктів громадського призначення.

Зобов»язати Виконавчий комітет
Дніпропетровської міської ради надати
ОСОБА_1 жиле приміщення на першому
поверсі чи у будинку з ліфтом, з
врахуванням вимог розміру житлової
площі на одну особу, що передбачена
статтею 47 Житлового Кодексу
Української РСР.

В задоволенні іншої частини
адміністративного позову - відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок
держави.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського адміністративного
апеляційного суду через Ленінський
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя
К.О.Скрипник