Справа № 2а-721/10/0370
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року м.
Львів Справа № 9104/28568/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Клюби В.В., Носа С.П.,

з участю секретаря - Саламахи О.І.,

представника позивача - Сорокопуда М.О.,

представника відповідача - Мельничука
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства
«Євросервіс-Любомль» на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2010
року по справі № 2а-721/10/0370 за позовом
Приватного підприємства
«Євросервіс-Любомль» до Любомльської
міжрайонної державної податкової
інспекції Волинської області
(правонаступником якої є Ковельська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Волинській області) про визнання
нечинним та скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
«Євросервіс-Любомль» звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Любомльської міжрайонної державної
податкової інспекції Волинської
області (далі - Любомльська МДПІ), в
якому, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, просило
визнати протиправним і скасувати акт
позапланової виїзної перевірки від 12
лютого 2010 року № 5/23/33653123, визнати
нечинним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Любомльської
МДПІ від 24 лютого 2010 року №
/0.

В обґрунтування позовних вимог
посилалось на те, що база оподаткування
операцій з продажу на території
України ввезених в режимі імпорту
товарів ним визначена правомірно,
відповідно до вимог пункту 4.1 статті 4
Закону України «Про податок на додану
вартість», тобто виходячи з їх
договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни. Крім цього,
вказувало на те, що перевірка, за
результатами якої прийнято
оскаржуване податкове
повідомленні-рішення, проводилась у
зв'язку з порушенням кримінальної
справи № 55-036-09, у якій на підставі
рішення суду 23 грудня 2009 року було
зупинено проведення будь-яких слідчих
дій, а 12 січня 2010 року скасовано
постанову про порушення вказаної
кримінальної справи.

Ухвалою судді Волинського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2010 року, яка не оскаржувалась в
апеляційному порядку, відмовлено у
відкритті провадження у даній справі в
частині позовних вимог про визнання
протиправним та скасування акту
перевірки.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2010
року в задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Позивач оскаржив вказану постанову
суду в апеляційному порядку,
посилаючись на те, що вона винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить її
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на обставини, зазначені в
позовній заяві.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги апеляційної
скарги, посилаючись на викладені в ній
доводи, просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечив
проти вимог апеляційної скарги,
посилаючись на те, що оскаржуване
рішення прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі акта перевірки від 12 лютого
2010 року № 5/23/33653123, складеного за
результатами позапланової виїзної
перевірки ПП «Євросервіс-Любомль» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по податку на прибуток
та податку на додану вартість за період
з 01 січня 2007 року по 30 вересня 2009 року,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 24 лютого 2010
року № /0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 2944180.50 грн., з яких 1522819.00
грн. за основним платежем та 1421361.50 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для визначення позивачеві
вказаного податкового зобов'язання
слугували висновки відповідача про
порушення позивачем вимог пункту 1.20
статті 1, пункту 4.1 статті 4, підпункту
5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9
пункту 5.3, пункту 5.9 статті 5, підпункту
11.2.1 пункту 11.2, підпункту 11.3.1 пункту 11.3
статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що призвело до заниження податку на
прибуток на суму 1522819.00 грн.

Вказані висновки обґрунтовані
посиланням на те, що позивачем
здійснювалась реалізація будівельних
матеріалів, ємностей для газів,
газобалонного обладнання,
антимоскітних профілів, живих квітів
та навантажувачів фізичним та
юридичним особам за цінами, нижчими ніж
звичайні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позапланова виїзна перевірка позивача
була проведена правомірно, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте
Любомльською МДПІ на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, та
скасуванню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позапланова виїзна
перевірка ПП «Євросервіс-Любомль» була
проведена на підставі належним чином
оформленого наказу та направлення на
перевірку, які були вручені директору
ПП «Євросервіс-Любомль» під розписку 27
січня 2010 року, що відповідає вимогам
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» та свідчить про її
правомірність.

Однак, помилковим є висновок суду
першої інстанції щодо правомірності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення з огляду на
наступне.

Як видно з матеріалів справи, позивач
імпортував товарно-матеріальні
цінності з подальшою їх реалізацією на
території України.

При митному оформленні імпорту товару
для визначення розмірів ввізного мита
та податкового зобов'язання митним
органом розрахунки здійснювались на
підставі митної вартості товару, яка
визначалась згідно з Митним кодексом
України і яка перевищувала договірну
(контрактну) вартість. В подальшому,
товарно-матеріальні цінності
реалізовувались на території України
за ціною, яка була нижчою від митної
вартості товару.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валовий доход - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за її межами.

Валовий доход включає загальні доходи
від продажу товарів (робіт, послуг), у
тому числі допоміжних та обслуговуючих
виробництв, що не мають статусу
юридичної особи (підпункт 4.1.1 пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»).

Згідно з пунктом 1.31 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» продаж товарів - це
будь-які операції, що здійснюються
згідно з договорами купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або
компенсацію, незалежно від строків її
надання, а також операції з
безоплатного надання товарів.

Згідно з підпунктом 1.20.1 пункту 1.20
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору, якщо цим пунктом не
встановлено інше. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Для визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована (абзац 1 підпункту 1.20.2
пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»).

Таким чином, при визначенні бази
оподаткування з податку на прибуток з
операцій щодо реалізації платником
податку на території України
попередньо імпортованого ним товару
звичайна ціна та митна вартість, що є
умовною розрахунковою величиною, яка
розраховується відповідно до положень
Митного кодексу України і
застосовується при переміщенні
товарів через митний кордон України, не
є тотожними і не можуть бути
порівнюваними.

Крім цього, відповідно до підпункту 1.20.8
пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.

Враховуючи викладене вище, висновок
податкового органу, з яким погодився
суд першої інстанції, щодо обмеження
бази оподаткування податку на прибуток
операцій із реалізації на території
України імпортованого позивачем
товару його митною вартістю
ґрунтується на неправильному
тлумаченні норм матеріального права.

Отже, позивач правомірно сформував
податок на прибуток з операцій щодо
реалізації попередньо імпортованого
ним товару виходячи з його договірної
вартості, що вказує на протиправність
прийнятого Любомльською МДПІ
податкового повідомлення-рішення від
24 лютого 2010 року № /0 та наявність
підстав для його скасування.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, що відповідно до
пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України
є підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нової постанови.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Євросервіс-Любомль»
задовольнити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2010
року по справі № 2а-721/10/0370 - скасувати,
прийняти нову постанову, якою позов
Приватного підприємства
«Євросервіс-Любомль» до Любомльської
міжрайонної державної податкової
інспекції про скасування податкового
повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Любомльської міжрайонної державної
податкової інспекції від 24 лютого 2010
року № /0.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.В. Клюба

С.П. Нос

Повний текст постанови виготовлено 08
квітня 2014 року