Справа № 2а/1270/5495/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/70016/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Краснолуцький відділ робітничого
постачання» до Управління Пенсійного
фонду України в м. Красний луч
Луганської області про скасування
рішення, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красний луч Луганської області на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 27 серпня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ДП «Краснолуцький
відділ робітничого постачання»
звернулося до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красний луч Луганської
області, у якому просило скасувати
рішення № 31 від 31 січня 2012 року.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 27 серпня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, до Управління Пенсійного фонду
України в м. Красний луч Луганської
області звернулося з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державне підприємство
«Краснолуцький відділ робітничого
постачання» зареєстроване виконавчим
комітетом Краснолуцької міської ради
Луганської області 21 січня 1992 року за
№ 5000512.

31 січня 2012 року Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Красний Луч
Луганської області винесено рішення №
31 про застосування фінансових санкцій
за несплату, неповну або несвоєчасну
сплату авансових платежів із страхових
внесків, яким застосовано фінансові
санкції до ДП «Краснолуцький відділ
робітничого постачання» у вигляді
стягнення суми штрафу в розмірі 50% сум
несплачених або несвоєчасно сплачених
авансових платежів у розмірі 21 062,95 грн.

10 лютого 2012 року ДП «Краснолуцький
відділ робітничого постачання» до
Головного УПФУ в Луганській області
було подано скаргу на рішення
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красний Луч Луганської області від 31
січня 2012 № 31, в якій просили винести
рішення про скасування зазначеного
рішення.

21 березня 2012 року Головним управлінням
Пенсійного фонду України в Луганській
області було винесено рішення про
результати розгляду скарги, в якому
скаргу ДП «Краснолуцький відділ
робітничого постачання» було залишено
без задоволення, а рішення управління
Пенсійного фонду України в м. Красний
Луч Луганської області від 31 січня 2012 №
31 залишено без змін.

Закон України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначає
принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду.

Страхувальниками відповідно до статті
14 вище вказаного Закону є роботодавці:
підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи -суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб -суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті
17 Закону України року «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Статтею 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом є для
страхувальників, зазначених у п.1, 2, 4
ст.14 цього Закону, - календарний місяць.

У разі несплати авансових платежів до
страхувальників застосовуються
фінансові санкції, передбачені цим
Законом.

Перерахування страхових внесків
здійснюється страхувальниками
одночасно з одержанням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплати доходу), у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі або
з виручки від реалізації товарів
(послуг). При цьому фактичним
одержанням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплати доходу)
вважається одержання відповідних сум
готівкою, зарахування на банківський
рахунок одержувача, перерахування за
дорученням одержувача на будь-які цілі,
одержання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних цінностей
в рахунок зазначених виплат (доходу),
фактичне здійснення із цих виплат
(доходу) відрахувань, передбачених
законодавством або за виконавчими
документами, чи будь-яких інших
відрахувань.

Пунктом 12 зазначеної статті
передбачено, що страхові внески
підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків.

Стаття 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлює
відповідальність страхувальників,
банків, організацій, що здійснюють
виплату і доставку пенсій, та їх
посадових осіб.

У разі виявлення своєчасно не
сплачених сум страхових внесків
страхувальники зобов'язані самостійно
обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах,
визначених цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
несплату, неповну або несвоєчасну
сплату авансових платежів до
страхувальника застосовується штраф у
розмірі 50 відсотків сум не сплачених
або несвоєчасно сплачених авансових
платежів.

Відповідно до п.п.9.3.7 п.9.3 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України за несплату,
неповну або несвоєчасну сплату
авансових платежів із страхових
внесків накладається штраф у розмірі 50
відсотків сум несплачених або
своєчасно не сплачених авансових
платежів. При цьому складається
рішення за формою згідно з додатком 19
цієї Інструкції. Розрахунок зазначеної
фінансової санкції здійснюється за
даними акта документальної перевірки.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, рішенням Управління
Пенсійного фонду у м. Красний Луч
Луганської області від 31 січня 2012 року
№ 31 на підставі п.7 ч.9 ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застосовано фінансові санкції до ДП
«Краснолуцький відділ робітничого
постачання» у вигляді стягнення суми
штрафу у розмірі 21 062,95 грн.

Оскаржуване рішення як спосіб
реалізації владних управлінських
функцій прийнято начальником
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красний Луч Луганської області на
підставі п.7 ч.9 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Наведену ч.9 ст.106 Закону України від 9
липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виключено на підставі
Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-
ІV «Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 1 січня 2011 року (розділ 8
«Прикінцеві та Перехідні положення»).

Відповідно до п.2 мотивувальної частини
рішення Конституційного Суду України у
справі за конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення ч.1
ст.58 Конституції України (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) від 09 лютого
1999 року № 1-7/99, дію нормативно-правового
акта в часі треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце.

Згідно з абз.4 вказаного рішення
Конституційного Суду України
відповідальність можлива лише за
наявності в законі чи іншому
нормативно-правовому акті визначення
правопорушення, за яке така юридична
відповідальність особи передбачена, і
яка може реалізуватись у формі примусу
зі сторони уповноваженого державою
органу.

Виходячи з аналізу норми, покладеної в
основу оскаржуваного рішення у вигляді
застосування фінансових санкцій, а
саме п.7 ч.9 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», вона діяла в період до 1
січня 2011 року, і саме в цей проміжок
часу визначала відповідальність
страхувальників, банків, організацій,
що здійснюють виплату і доставку
пенсій, та їх посадових осіб, вид та
розмір санкцій, тобто поняття
відповідного правопорушення і
відповідальність за нього.

Таким чином, задовольняючи позовні
вимоги, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку, що
оскаржуване рішення відповідача
прийняти з порушенням вимог діючого
законодавства та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Красний
луч Луганської області залишити без
задоволення, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 27
серпня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: