Справа № 199/12054/13-а
Суддя: Спаї В. В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

« 23» січня 2014 року

Суддя Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська
Спаї В.В., розглянувши одноособово
справу в порядку скороченого
провадження за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання
протиправною бездіяльністю та про
спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що до листопада
1997 р. він проживав у АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 отримував пенсію за віком,
надалі виїхав на постійне місце
перебування до Ізраїлю, в зв'язку з чим
виплату пенсії йому було припинено.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. визнано
неконституційними положення п. 2 ч. 1 ст.
49, другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», та такими, що
втратили чинність з дати прийняття
рішення, зокрема зазначено: «Виходячи
із правової, соціальної природи пенсій
право громадянина на одержання
призначеної йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.»

17.10.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська із заявою про
поновлення виплати пенсії за віком,
утім, Управлінням Пенсійного фонду
України в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська виплату
пенсії не поновлено: в листі № 4751/06 від
04.11.2013 р. Управління Пенсійного фонду
зазначає, що рішення Конституційного
Суду України стосується осіб, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон після 07.10.2009 р. На переконання
позивача така бездіяльність
відповідача є протиправною, та мотиви
відмови відповідача не мають
правового обґрунтування. За своїм
змістом рішення Конституційного Суду
надає висновок щодо
неконституційності конкретних
положень Закону, положення якого, в
свою чергу стосуються осіб, які виїхали
на постійне місце проживання за кордон.
Будь-яких висновків щодо обмеження
кола осіб відносно дати виїзду за
кордон на постійне місце проживання,
ані рішення Конституційного Суду, ані
зазначені положення закону не містять.

Відповідно ч. 2 ст. 49 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» поновлення виплати
пенсії здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

На переконання позивача протягом
10 днів після ухвалення рішення
Конституційним Судом України
Управління Пенсійного фонду було
зобов'язано поновити виплату раніше
призначеної пенсії за віком ОСОБА_1

Відповідно ч. 1 ст. 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховані суми пенсії, на виплату яких
пенсіонер мав право, але не отримав
своєчасно з власної вини, виплачуються
за минулий час, але не більше ніж за три
роки до дня звернення за отриманням
пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» реєстрація місця проживання
чи місця перебування особи або її
відсутність не може бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставами для
їх обмеження.

За ст. 24 Конституції України
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками. Виходячи із правової
та соціальної природи пенсії право
громадянина на отримання раніше
призначеної йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні.

Предмет позову становить вимога
про визнання незаконною
бездіяльності Управління Пенсійного
фонду України в Амур-
Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська щодо відмови у
виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 та про
зобов'язання відповідача виплатити
пенсію за віком ОСОБА_1 з 17 жовтня 2010 р.

Ухвалою було відкрито скорочене
провадження; відповідач позов не
визнав та надав письмові заперечення
проти позову, зазначив в останніх про
правомірність дій.

Разом з тим, відповідно до заперечень
відповідача частиною 4 статті 8
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що іноземці та
особи без громадянства, які
перебувають в Україні на законних
підставах, мають право на отримання
пенсійних виплат і соціальних послуг
із системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування з
громадянами України на умовах та в
порядку, передбачених цим Законом, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України;
згідно п.2 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне рахування» виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
:редбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України

Ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що у разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від їздом.
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Водночас, відповідач посилається
на те, що Рішенням Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р.
положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону № 1058 відповідно до яких виплата
пенсії припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
крім випадку коли таку виплату
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана верховною Радою України,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до Закону України «Про
Конституційний Суд України», а також
рішення Конституційного Суду України
від 14.12.2000 р. № 15-рп/2000 закони, правові
акти або їх окремі положення, визнані
за цими рішеннями неконституційними,
не підлягають застосуванню як такі,
що втратили чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. З огляду на
зазначене, положення п.2 ч. 1 ст.49 Закону
№ 1058 втратили чинність з 07.10.2009 року,
тобто від дати прийняття рішення КСУ №
25-рп/2009. Отже, рішення КСУ № 25-рп/2009
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009 року.

В резолютивній частині вказаного
рішення Конституційний Суд України
зазначає про необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору. На виконання
зазначеного рішення Конституційного
Суду України розроблено проекти Закону
України "Про внесення змін до деяких
законів України" та постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Порядку виплати пенсій громадянам, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон", та після прийняття
зазначених нормативно-правових актів,
якими передбачено порядок виплати
пенсії особам, що постійно проживають
за кордоном, органи Пенсійного фонду У
країни зможуть здійснювати пенсійні
виплати вищевказаним особам.

Врахував заперечення відповідача та
дослідивши докази, вбачаються підстави
для відмови в задоволенні позову
повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є
пенсіонером, перебував на обліку та
отримав пенсію за віком з 03.11.1995 року; у
зв'язку з виїздом на постійне місце
проживання до Ізраїлю виплату пенсії
припинено з 21.05.1998 р.

Згідно з частиною першою статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, з яким
кореспондується обов'язок держави щодо
його забезпечення. Реалізація цього
обов'язку здійснюється органами
державної влади відповідно до їх
повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Положення пункту 2 частини першої
статті 49 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 07.10.2009
р. N 25-рп/2009; рішення КСУ від 07.10.2009 р.
відповідно до Закону України «Про
Конституційний Суд України», а також
відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 14.12.2000 р. № 15-рп/2000
(закони, правові акти або їх окремі
положення, визнані за цими рішеннями
неконституційними, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність) є
остаточним, та, виходячи з наведеного
положення п. 2 ч. 1 ст.49 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність з
07.10.2009 року, тобто від дати прийняття
рішення КСУ № 25-рп/2009.

У Конституції України закріплено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України (частина друга статті
19).

Відповідно до статті 150 Конституції
України, статті 13 Закону України "Про
Конституційний Суд України" вирішення
питання про відповідність законів та
інших правових актів Конституції
України належить до повноважень
Конституційного Суду України.

Відтак, суд погоджується із доводам
відповідача щодо того, що положення
пункту 2 частини першої статті 49
зазначеного вище закону визнані
неконституційними, тому ці положення
з урахуванням рішення КСУ від 07.10.2009 р.
підлягають застосуванню відносно
осіб, які виїхали на постійне місце
проживання за кордон після 07.10.2009 року,
та не поширюється на осіб, які виїхали
на постійне місце проживання за кордон
до цієї дати.

Разом з тим, рішенням КСУ від 07.10.2009 р.
було вирішено звернути увагу
Верховної Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору.

Оскільки Верховна Рада України є
єдиним органом законодавчої влади в
Україні, тобто здійснює законодавчу
владу самостійно, без участі інших
органів, та на даний час рішення КСУ від
07.10.2009 р. у частині приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору не виконано,
органи ПФУ здійснюють виплату пенсій
відповідно до чинного законодавства,
тому для суду відсутні підстави для
визнання незаконною бездіяльності
відповідача.

Разом з тим, відповідно до предмету
поданого позову позивач просить суд
визнати незаконною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Амур - Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська щодо відмови у
виплаті пенсії за віком ОСОБА_1, утім,
позивач не є особою, яка перебуває на
даний час на обліку в УПФУ в АНД
районі м. Дніпропетровська: виплата
раніше призначеної позивачу пенсії
була припинена 21.05.1998 р. відповідно до
вимог чинного на той законодавства (у
зв'язку з виїздом на постійне місце
проживання до Ізраїлю), тому за
наявності умов для відновлення
виплати пенсії (ч. 2 ст. 49 Закону України
Закону «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування») та її
відновлення за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати, здійснюється
виплата пенсії. Та лише за умови не
здійснення її виплати після
відновлення порушені права
підлягають захисту в обраний
позивачем спосіб.

При вирішенні питання про розподіл
судових витрат, суд, приймаючи до уваги
результат вирішення справи, вважає
правомірним прийняття рішення про
стягнення з позивача в дохід держави
судових витрат, пов'язаних зі сплатою
судового збору в розмірі 68,82 грн.
(1147,00 грн. х 0,06), адже судовий збір
позивачем при зверненні до суду не був
сплачений, та позивач не надав доказів
на підтвердження наявності пільг щодо
сплати судового збору; поданий
позов не пов'язаний зі спором про
дискримінацією, через що позивач мав
би бути звільненим від його сплати.

Керуючись ст. ст. 6 - 11, 71, 99, 183№ КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання
протиправною бездіяльністю та про
спонукання до вчинення дій відмовити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід
держави судовий збір в розмірі в
розмірі 68,82 грн.

Постанова за результатами
скороченого провадження може бути
оскаржена сторонами в апеляційному
порядку; строк для подання апеляційної
скарги стороною або іншою особою, яка
брала участь у справі, обчислюється з
моменту отримання копії постанови.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з моменту отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо її не було поданою. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя