Справа № К/9991/18492/11-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/18492/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Відкритого акціонерного товариства
"Сумихімпром" до Управління Пенсійного
фонду України в Зарічному районі
м. Суми про визнання протиправною та
скасування вимоги, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства "Сумихімпром"
на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 30
вересня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 грудня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ВАТ "Сумихімпром"
звернулося до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Зарічному районі м. Суми, в якому
просило визнати протиправною та
скасувати вимогу відповідача від 05
липня 2010 року № Ю 988/19.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
позивачу відмовлено у задоволенні
позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ВАТ "Сумихімпром"
звернулося з касаційною скаргою, в якій
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ВАТ "Сумихімпром" взято
на облік як платник внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в Управлінні Пенсійного
фонду України в Зарічному районі м.
Суми

05 липня 2010 року відповідачем видано
вимогу № Ю-988/19 про сплату позивачем
боргу зі сплати страхових внесків,
фінансових санкцій та пені станом на 01
липня 2010 року на загальну суму 31723305, 50
грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» ВАТ "Сумихімпром" є
страхувальником.

Згідно пункту 6 частини 2 статті 17
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
та сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 6 статті 18 цього ж Закону
визначено, що законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що страхові
внески нараховуються на суми,
зазначені в частині 1 та 2 цієї статті,
незалежно від джерел їх фінансування,
форми, порядку, місця виплати та
використання, а також незалежно від
того, чи були зазначені суми фактично
виплачені після їх нарахування до
сплати.

Відповідно до частини 2 статті 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
обчислення страхових внесків
застрахованих осіб здійснюється
страхувальниками на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або, які
підтверджують нарахування (обчислення)
заробітної плати (доходу), на які
відповідно до цього Закону
нараховуються страхові внески.

Згідно частини 6 статті 20
вищезазначеного Закону,
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Базовим
звітнім періодом для позивача,
відповідно до частини 6 статті 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», є
календарний місяць.

Частиною 12 статті 20 Закону передбачена
сплата страхових внесків
страхувальниками, незалежно від
фінансового стану платника.

Відповідно до частини 2 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю зі сплати страхових
внесків (далі недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, 05 липня 2010 року Управлінням
Пенсійного фонду України в Зарічному
районі м. Суми видано та надіслано
позивачу вимогу № Ю-988/19 про сплату
недоїмки зі страхових внесків,
фінансових санкцій та пені на загальну
суму 31723305, 50 грн.

Вимогу про сплату боргу № Ю-988/19 від 05
липня 2010 року позивач вважає
протиправною, посилаючись на пункт 4
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до вимог
якого не допускається одночасне
виконання рішення суду та вимоги щодо
одного й того самого періоду
заборгованості.

Відповідно до абзацу 8 частини 3 статті
106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у разі, якщо
страхувальник, який одержав вимогу
територіального органу Пенсійного
фонду про сплату недоїмки і протягом
десяти робочих днів після її отримання
не сплатив зазначену у вимозі суму
недоїмки разом з застосованою до нього
фінансовою санкцією, включеною до
вимоги, або не узгодив вимогу з
відповідним органом Пенсійного фонду,
або не оскаржив вимогу в судовому
порядку, а також у разі, якщо
страхувальник узгодив вимогу, але не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів після
отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду з позовом про стягнення недоїмки.
У разі звернення органу Пенсійного
фонду до суду з позовом про стягнення
недоїмки, передбачені законодавством
заходи досудового врегулювання спорів
не застосовуються.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що заходами досудового врегулювання
спорів охоплюється процес узгодження
суми заборгованості, а не винесення
вимоги про сплату боргу, як вважає
позивач.

Тобто, законодавцем надано право
органу Пенсійного фонду щодо
врегулювання спору з приводу несплати
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування як в
досудовому порядку, тобто шляхом
подання вимоги про сплату недоїмки до
державної виконавчої служби, так і в
судовому порядку, шляхом звернення до
суду з позовом про стягнення недоїмки.

Норми закону, викладені вище,
кореспондуються з положеннями п.п. "ґ" п.
8.6. Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 19
грудня 2003 року № 21-1, відповідно до якої
вимога вважається відкликаною, якщо,
зокрема, є рішення суду на стягнення
відповідних сум боргу, що зазначені у
вимозі. У даному випадку вимога
вважається відкликаною у день
надходження виконавчих документів до
органів державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що відповідач
при винесенні Вимоги про сплату боргу
за № Ю988/19 від 05 липня 2010 року діяв у
межах повноважень, наданих йому
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що кореспондується з
вимогами частини 2 статті 19 Конституції
України, а тому відсутні підстави для
визнання вимоги протиправною та її
скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Сумихімпром"
відхилити, а постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 30
вересня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 грудня 2010 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: