Справа № 2а-7496/10/1370
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 р.
Справа № 30077/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Каралюса В.М., Савицької Н.В.,

за участю секретаря
Губач Х.І.,

представника позивача
Городецька Н.І.,

представника відповідача 1
не з'явилися,

представника відповідача 2
не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Міжнародної благодійної організації
«Екологія-Право-Людина» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 01.02.2011 р. у
справі №2а-7496/10/1370 за позовом
Міжнародної благодійної організації
«Екологія-Право-Людина» до Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря, Одеської міжрайонної
природоохоронної прокуратури Одеської
області про визнання протиправними
бездіяльності та рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01.02.2011 р. у
справі №2а-7496/10/1370 за позовом
Міжнародної благодійної організації
«Екологія-Право-Людина» до Державної
екологічної інспекції з охорони
довкілля Північно-Західного регіону
Чорного моря, Одеської міжрайонної
природоохоронної прокуратури Одеської
області про визнання незаконними
бездіяльності та рішення щодо надання
повної інформації та копій документів
на запит №284 від 15.01.2010 р.; зобов'язання
надати відповідь на кожне із
поставлених питань у запиті №284 від
15.01.2010 р. та надати копії запитуваних
документів, у позові було відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі скаржник просить
постанову скасувати та задовольнити
позов. Апеляційна скарга мотивована
необґрунтованістю судового рішення,
можливістю перевірки повноважень
особи, яка підписала запит, отримання
відмови у задоволенні запиту
відповідачем з інших підстав -
конфіденційності інформації.

Представник відповідача апеляційну
скаргу заперечив за безпідставністю.

Розглянувши матеріали справи та
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення, колегія суддів встановила
наступне.

Як встановив суд першої інстанції,
позивач звернувся з позовом, у якому
просить визнати незаконними
бездіяльність та рішення Державної
екологічної інспекції з охорони
довкілля Північно-Західного регіону
Чорного моря щодо надання повної
інформації та копій документів на
запит позивача № 284 від 15.01.2010 р.;
поновити порушене право позивача
шляхом зобов'язання надати відповідь
на кожне із поставлених питань у запиті
від 15.01.2010 р. № 284 та надати копії
запитуваних документів; визнати
незаконними бездіяльність Одеської
міжрайонної природоохоронної
прокуратури Одеської області щодо
неповноти проведеної перевірки за
скаргою ЕПЛ від 30.03.2010 р. № 87; поновити
порушене право позивача шляхом
зобов'язання здійснити повторну
перевірку за скаргою ЕПЛ від 30.03.2010 р. №
87 щодо наявності в діянні працівників
Державної екологічної інспекції з
охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря ознак
правопорушення при ненаданні
інформації на запит.

15.01.2010р. Міжнародна благодійна
організація
«Екологія-Право-Людина»звернулась до
Державної екологічної інспекції з
охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря (вх. № 161 від 25.01.2010
р.) з зверненням № 284 (інформаційний
запит), у якому керуючись ст. 9 Закону
України «Про інформацію»просила
повідомити: чи проводила інспекція
перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства у
2008-2009 рр. під час спорудження каналу
Дунай-Чорне море, якщо так, то просила
надати копії актів перевірок; чи
наявний у ДП Дельта-Лоцман дозвіл на
використання земель ДБЗ для
спорудження каналу Дунай-Чорне море
(дамба на барі гирла Бистре), якщо ні, то
яких заходів реагування було вжито; чи
наявний позитивний висновок державної
екологічної експертизи на проект
спорудження дамби довжиною 2,7 км., якщо
так, то коли і ким його було винесено;
які кошти було сплачено ДП Дельта
Лоцман у 2008-2009 рр. як компенсацію
збитків, завданих довкіллю реалізацією
проекту спорудження Дунай-Чорне море;
які компенсаційні заходи вживалися ДП
Дельта-Лоцман у 2008-2009 роках; чи
проводились у 2008-2009 роках
днопоглиблювальні роботи у рамках
спорудження каналу Дунай-Чорне море,
якщо так, то просила повідомити чи
наявний дозвіл у ДП Дельта-Лоцман на ці
роботи та надати його копію; яку чергу
каналу було реалізовано у 2008-2009 роках
ДП Дельта-Лоцман; чи проводила
інспекція перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства при
проходженні суден каналом Дунай-Чорне
море у 2008-2009 роках, якщо так, то просила
надати копії актів перевірок.

24.02.2010 р. Державна екологічна інспекція
з охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря на вищевказане
звернення направила позивачу лист №
534/05, у якому частково надала інформацію
у відповідь на звернення. Скаржник,
посилаючись на те, що інформацію йому
надано не в повному обсязі, не отримано
відповіді на питання 2,3,4,5,7 та не надано
копії запитуваних документів
звернувся до прокуратури зі скаргою на
дії начальника Державної екологічної
інспекції з охорони довкілля
Північно-Західного регіону Чорного
моря, на яку 17.05.2010 р. Одеською
міжрайонною природоохоронною
прокуратурою Одеської області надано
відповідь, у якій зазначено, що
Міжнародною благодійною організацією
«Екологія-Право-Людина» не враховано
вимоги Положення про порядок надання
екологічної інформації, яке
затверджено наказом Мінприроди від
18.12.2003 р. № 169 та повідомлено про те, що в
ході проведення перевірки порушень
вимог чинного законодавства України в
діях посадових осіб Державної
екологічної інспекції з охорони
довкілля Північно-Західного регіону
Чорного моря не виявлено, підстав для
прокурорського реагування не
вбачається.

При вирішенні справи суд першої
інстанції підставно виходив з того, що
Стаття 50 Конституції України
передбачає, що кожен має право на
безпечне для життя і здоров'я довкілля
та на відшкодування завданої
порушенням цього права шкоди. Кожному
гарантується право вільного доступу до
інформації про стан довкілля, про
якість харчових продуктів і предметів
побуту, а також право на її поширення.
Така інформація ніким не може бути
засекречена. Згідно ст. 9 Закону України
«Про інформацію» від 02.10.1992, № 2657-XII всі
громадяни України, юридичні особи і
державні органи мають право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення та зберігання відомостей,
необхідних їм для реалізації ними
своїх прав, свобод і законних
інтересів, здійснення завдань і
функцій. Реалізація права на
інформацію громадянами, юридичними
особами і державою не повинна
порушувати громадські, політичні,
економічні, соціальні, духовні,
екологічні та інші права, свободи і
законні інтереси інших громадян, права
та інтереси юридичних осіб. Кожному
громадянину забезпечується вільний
доступ до інформації, яка стосується
його особисто, крім випадків,
передбачених законами України.

Водночас, правові та організаційні
засади забезпечення порядку надання та
оприлюднення екологічної інформації
визначаються Положенням про порядок
надання екологічної інформації,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 18.12.2003 р. № 169.
Згідно п.п. 3.1 п.3 Положення надання
екологічної інформації центральними
органами виконавчої влади та їх
органами на місцях здійснюється з
метою реалізації права громадян, їх
об'єднань, державних органів та
юридичних осіб на інформацію.
Відповідно до п.п. 3.2 п.3 зазначеного
Положення запит про надання
екологічної інформації може не містити
аргументації щодо зацікавленості
запитувача та подається у письмовій чи
електронній формі. У запиті визначають
не більше трьох питань з однієї
екологічної проблеми. За змістом п.3 ст.4
Конвенції про доступ до інформації,
участь громадськості в процесі
прийняття рішень та доступ до
правосуддя з питань, що стосуються
довкілля, підписаної від 25.06.1998 р. у
запиті про надання екологічної
інформації може бути відмовлено,
зокрема, якщо запит є сформульованим в
надто загальному вигляді.

Судом першої інстанції підставно
встановлено, що позивачем Міжнародною
благодійною організацію
«Екологія-Право-Людина» при підготовці
звернення № 284 від 15.01.2010 р. під назвою
«Інформаційний запит» не враховано
вимоги Положення, запитувана
інформація не відповідає формі, обсягу
та порядку її отримання. Вищевказане
звернення підписано особою, прізвище
та посада, якої не вказана, з
проставленням косої риски перед
найменуванням посади виконавчого
директора МБО «Екологія-Право-Людина».
Посилання скаржника на можливість
перевірки такої інформації не
заслуговує на увагу як таке, що не
відповідає зазначеному положенню.
Посилання на те, що суд першої
інстанції безпідставно досліджував це
питання, оскільки відповідачем було
відмовлено у наданні повної відповіді
на запит з іншої підстави, не
заслуговує на увагу враховуючи, що на
таку підставу відповідач посилався у
запереченні. Відповідач не заперечував
проти надання інформації у випадку
належного оформлення запиту.

Суд першої інстанції також підставно
зазначив, що всупереч п.п.3.2 п.3
Положення запитувачем поставлено 8
питань з екологічної проблеми, замість
допустимих у одному запиті трьох
питань, при чому, на відповідну
кількість питань відповідь була
надана.

Посилання представника позивача на
звуження конституційного права на
вільний доступ до екологічної
інформації через обмеження кількості
запитань у запиті не приймається до
уваги, оскільки позивач вправі для
отримання інформації, яка його
цікавить звернутися до державного
органу з декількома запитами. Крім
того, вищевказане Положення є
нормативно-правовим актом,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України і є обов'язковим для
застосування.

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Однак, скаржник у встановленому
законом порядку не довів наявність
передбачених ст. 202 КАС України підстав
для скасування постанови суду.

Враховуючи наведене, керуючись
ст. ст. 17 - 19, 202, 206 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Міжнародної
благодійної організації
«Екологія-Право-Людина» залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
01.02.2011 р. у справі №2а-7496/10/1370 - без змін.

Постанова або ухвала суду
апеляційної чи касаційної інстанції за
наслідками перегляду набирають
законної сили з моменту проголошення, а
якщо їх було прийнято за наслідками
розгляду у письмовому провадженні, -
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку. Касаційна скарга
подається безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції. Касаційна скарга на судові
рішення подається протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення
постанови в повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Каралюс В.М.

Савицька Н.В.

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 04.04.2014 року