Справа № 2-а-4539/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Справа
№ 27888/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

Головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів
Матковської З.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Ковельської міської ради на
постанову Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 19 травня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Ковельської міської ради про
зобов'язання зробити перерахунок та
виплатити одноразову допомогу,-

В С Т А Н
О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_1 в квітні 2011 року
звернувся до суду з адміністративним
позовом, у якому просив зобов'язати
відповідача здійснити нарахування та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат
відповідно до положень ч. 4 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за 2011 рік.

Ухвалою Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 19 квітня 2011
року адміністративний позов за період
по 18.10.2010 року залишено без розгляду.

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 19 травня 2011 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
відповідача. Зобов'язано відповідача
провести нарахування та виплату
позивачу, як інваліду 2 групи в наслідок
Чорнобильської катастрофи, щорічної
допомоги на оздоровлення за період з
18.10.10 року по 18.04.2011 року у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, як це
передбачено ч. 1ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням виплаченої суми.

Постанову суду оскаржено відповідачем.
Вважає, що постанова є безпідставною і
необґрунтованою, прийнята з порушенням
норм матеріального права і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі. Апелянт звертає
увагу на те, що стягнення коштів є
неможливим, оскільки у разі, якщо
застосування пільг, компенсацій та
гарантій для певних категорій
громадян, у тому числі виплата допомога
на оздоровлення потребує фінансування
за рахунок коштів Державного бюджету
України, його обсяги не можуть
визначатися будь-яким іншим законом,
крім закону про Державний бюджет
України. Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивачу
встановлена ІІ група інвалідності у
зв'язку з захворюванням, яке пов'язане з
наслідками Чорнобильської катастрофи
та має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 5-ти мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплата
щорічної допомоги на оздоровлення
передбачена у розмірі: інвалідам І та
ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних
плат, інвалідам III групи,
дітям-інвалідам - чотири мінімальні
заробітні плати.

Відповідно до Закону України від 14.12.2006
року №466-16 «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
встановлення мінімальної заробітної
плати на рівні прожиткового мінімуму
для працездатних осіб» мінімальна
заробітна плата встановлюється у
розмірі не нижчому від розміру
прожиткового мінімуму для
працездатних осіб. Розмір мінімальної
заробітної плати встановлюється
Верховною Радою України за поданням
Кабінету Міністрів України не рідше
одного разу на рік у законі про
Державний бюджет України. Розмір
мінімальної заробітної плати не може
бути зменшено в разі зменшення
розміру прожиткового мінімуму для
працездатних осіб.

Виходячи зі змісту вимог Закону, який
встановлює розміри мінімальної
заробітної плати на відповідні роки, не
вбачається будь-яких обмежень щодо
можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою
реалізації статті 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Порядок обчислення компенсаційних
виплат особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Закони та підзаконні
нормативно-правові акти повинні
відповідати Конституції України, як
основному Закону держави, в свою чергу
підзаконні нормативно правові акти
повинні не суперечити законам України
та Конституції України.

Постанова Кабінету Міністрів України
№562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
керувався відповідач при нарахуванні
щорічної допомоги на оздоровлення є
підзаконним нормативно-правовим актом
та істотно звужує права позивача
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Тому згідно положення ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу, застосуванню підлягають не
постанова Кабінету Міністрів України,
оскільки остання істотно звужує обсяг
встановлених законом прав позивачки
згідно ст.48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007 року № 107-VІ набрав чинності
01.01.2008 року, внесено зміни в ч. 4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яку викладено в такій
редакції: одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року №10-рп/2008 вказані вище
зміни визнано неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, після 22.05.2008 року діє
редакція ч. 4 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» до
внесення змін, а саме: щорічна допомога
на оздоровлення виплачується в таких
розмірах: інвалідам I і II групи - п'ять
мінімальних заробітних плат, інвалідам
III групи, дітям-інвалідам - чотири
мінімальні заробітні плати.

Отже, колегія суддів не вбачає жодних
перешкод у виплаті одноразової
допомоги на оздоровлення відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2010 рік у визначеному
статтею 48 розмірі.

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмірів щорічної
грошової допомоги на оздоровлення як
на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Ковельської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 19 травня 2011 року у справі №
2а-4539/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.М. Каралюс

суддя
З.М. Матковська

суддя
В.С. Затолочний