Справа № 810/1999/14
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року 810/1999/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючої судді
Василенко Г.Ю.,

при секретарі судового засідання
Погоржевська М.О.,

за участю:

представника позивача - Устюгова А.Ю.,

представника відповідача - Дяцько Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства "Еріс"
до Державної екологічної інспекції у
Київській області про визнання
протиправним та скасування припису

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство «Еріс»
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної екологічної інспекції у
Київській області Державної
екологічної інспекції України про
визнання протиправним та скасування
припису.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що 20
лютого 2014 року Державна екологічна
інспекції у Київській області
Державної екологічної служби України,
на підставі наказу №98 від 18.02.2014 року,
склала акти перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами об'єктами
Приватним підприємством «Еріс» за
адресами-Київська область, м. Біла
Церква, вул. Сухоярська 11; Київська
область, м. Біла Церква, вул.. Піщана, 7-а
та Київська область, м. Біла Церква, с.
Фурси, вул. Леніна 110.

За результатами перевірок Державною
екологічною інспекцією у Київській
області було встановлено порушення ПП
«Еріс» вимог ст. 32, 33 Закону України
«Про відходи», а саме провадження
господарської діяльності без дозволів
та лімітів на утворення та розміщення
відходів на 2014 рік.

25 лютого 2014 року Державною екологічною
інспекцією у Київській області
Державної екологічної служби України,
на підставі актів перевірок об'єктів ПП
«Еріс», було винесено припис, за яким ПП
«Еріс» зобов'язувалось отримати
дозволи та ліміти на утворення,
розміщення відходів на 2014 рік для АЗС
по вул. Сухоярська 11, вул. Піщана 7-а, м.
Біла Церква та АЗС по вул. Леніна 110 в с.
Фурси Білоцерківського району, термін
виконання припису встановлено до 01.04.2014
року.

Позивач вважає, що припис Державної
екологічної інспекції від 25.02.2014 року
був прийнятий з порушенням вимог
чинного законодавства та підлягає
скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував, зазначив, що припис від
25.02.2014 року відносно ПП «Еріс» винесено
у відповідності до чинного
законодавства. Просив суд у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
надавши оцінку доказам, суд встановив
наступні обставини справи та
правовідносини, які склалися між
сторонами.

Судом встановлено, що 20 лютого 2014 року
Державна екологічна інспекції у
Київській області Державної
екологічної служби України на підставі
наказу № 98 від 18.02.2014 року, складено
акти перевірок дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами.

За результатами перевірок Державною
екологічною інспекцією у Київській
області встановлено порушення ПП
«Еріс» вимог ст. 32, 33 Закону України
«Про відходи», а саме провадження
господарської діяльності без дозволів
та лімітів на утворення та розміщення
відходів на 2014 рік.

Так, Державною екологічною інспекцією
у Київській області Державної
екологічної служби України, 25 лютого 2014
року на підставі актів перевірок
об'єктів ПП «Еріс», було винесено
припис, за яким ПП «Еріс»
зобов'язувалось отримати дозволи та
ліміти на утворення, розміщення
відходів на 2014 рік для АЗС по вул.
Сухоярська 11, вул. Піщана 7-а, м. Біла
Церква та АЗС по вул. Леніна 110 в с. Фурси
Білоцерківського району, термін
виконання припису - 01.04.2014 року.

Не погоджуючись з прийнятим
відповідачем приписом позивач
оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Так, статтею 55 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" суб'єкти права власності на
відходи повинні вживати ефективних
заходів для зменшення обсягів
утворення відходів, а також для їх
утилізації, знешкодження або
розміщення. Розміщення відходів
дозволяється лише за наявності
спеціального дозволу на визначених
місцевими радами територіях у межах
установлених лімітів з додержанням
санітарних і екологічних норм
способом, що забезпечує можливість їх
подальшого використання як вторинної
сировини і безпеку для навколишнього
природного середовища та здоров'я
людей.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про
відходи" визначено, що "відходи" -
будь-які речовини, матеріали, предмети,
що утворилися у процесі виробництва чи
споживання, а також товари (продукція),
що повністю або частково втратили свої
споживчі властивості і не мають
подальшого використання за місцем їх
утворення чи виявлення і від яких їх
власник позбувається, має намір або
повинен позбутися шляхом утилізації чи
видалення; "зберігання відходів" -
тимчасове розміщення відходів у
спеціально відведених місцях чи
об'єктах (до їх утилізації чи
видалення); "відведені місця чи об'єкти"
- місця чи об'єкти (місця розміщення
відходів, сховища, полігони, комплекси,
споруди, ділянки надр тощо), на
використання яких отримано дозвіл
уповноважених органів на видалення
відходів чи здійснення інших операцій
з відходами; "розміщення відходів" -
зберігання та захоронення відходів у
спеціально відведених для цього місцях
чи об'єктах.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 32 Закону
України "Про відходи" з метою обмеження
та запобігання негативному впливу
відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини
забороняється вести будь-яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення відходів. Ліміти на обсяги
утворення і розміщення побутових
відходів не встановлюються.

Відповідно до положень ст. 33 Закону
зберігання та видалення відходів
здійснюється відповідно до вимог
екологічної безпеки та способами, що
забезпечують максимальне використання
відходів чи передачу їх іншим
споживачам (за винятком захоронення).
На кожне місце чи об'єкт зберігання або
видалення відходів складається
спеціальний паспорт, в якому
зазначаються найменування та код
відходів (згідно з державним
класифікатором відходів), їх
кількісний та якісний склад,
походження, а також технічні
характеристики місць чи об'єктів
зберігання чи видалення і відомості
про методи контролю та безпечної
експлуатації цих місць чи об'єктів.
Зберігання та видалення відходів
здійснюються в місцях, визначених
органами місцевого самоврядування з
врахуванням вимог земельного та
природоохоронного законодавства, за
наявності спеціальних дозволів, у яких
визначені види та кількість відходів,
загальні технічні вимоги, заходи
безпеки, відомості щодо утворення,
призначення, методів оброблення
відповідно до встановлених лімітів та
умови їх зберігання.

Аналіз зазначених норм законодавства
дає можливість дійти висновку, що
розміщення відходів включає їх
зберігання та захоронення. При цьому,
зберігання здійснюється в місцях,
визначених органами місцевого
самоврядування, за наявності
спеціальних дозволів, у яких визначені
види та кількість відходів, загальні
технічні вимоги, заходи безпеки,
відомості щодо утворення, призначення,
методів оброблення відповідно до
встановлених лімітів та умови їх
зберігання; захоронення відходів -
остаточне розміщення відходів при їх
видаленні у спеціально відведених
місцях чи на об'єктах.

Крім того, постановою Кабінету
Міністрів України від 03 серпня 1998 року
№1218 затверджено Порядок розроблення,
затвердження і перегляду лімітів на
утворення та розміщення відходів (далі
- Порядок).

Пунктами 10, 11 Порядку передбачено, що
місцеві державні адміністрації за
погодженням з органами Мінекоресурсів
на місцях до 1 лютого поточного року
визначають перелік власників відходів,
яким необхідно одержати ліміти на
утворення та розміщення відходів на
наступний рік. Органи Мінекоресурсів
на місцях до 1 березня поточного року
надсилають на адреси власників
відходів повідомлення про
необхідність подання на погодження
проектів лімітів на утворення та
розміщення відходів на наступний рік.

Таким чином, із системного аналізу
вищенаведених законодавчих приписів
вбачається, що отримання дозволу на
розміщення відходів та затвердження
лімітів на утворення і розміщення
відходів, не є обов'язковим для усіх без
виключення суб'єктів господарювання,
оскільки їм передує обов'язок
суб'єктів владних повноважень - як
місцевих державних адміністрацій, так
і органів Мінекоресурсів, вчиняти
певні дії, а саме визначити перелік
суб'єктів, які мають отримати ліміти,
визначити спеціальні місця для
розміщення відходів, та надіслати
відповідні повідомлення таким
суб'єктам тощо.

Представник позивача стверджував, а
відповідач не спростував тієї
обставини, що на адресу позивача жодних
повідомлень про необхідність подання
на погодження проектів лімітів на
утворення та розміщення відходів не
надходило.

Як встановлено судом, на запит позивача
до Київської обласної державної
адміністрації щодо переліку
підприємств, яким необхідно одержати
ліміти на утворення та розміщення
відходів, остання своїм листом №
01-15-68/1/1 від 02.04.2014 р. надала перелік
таких підприємств, серед яких не має
позивача.

Згідно з пунктом 8 Порядку до категорій
власників, які звільняються від
одержання лімітів на утворення та
розміщення відходів, належать, зокрема,
власники відходів, які не підлягають
включенню до реєстру об'єктів
утворення, оброблення та утилізації
відходів відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 31
серпня 1998 року №1360 "Про затвердження
Порядку ведення реєстру об'єктів
утворення, оброблення та утилізації".

Відповідачем не надано суду належних
доказів того, що позивач включений до
реєстру об'єктів утворення, оброблення
та утилізації відходів відповідно до
вищезазначеної Постанови № 1360.

Враховуючи, що позивач не підлягає
включенню до реєстру об'єктів
утворення, оброблення та утилізації, -
вимоги відповідача щодо необхідності
отримання позивачем дозволу на
розміщення і лімітів на розміщенні
відходів на 2014 рік є необгрунтованими.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Державна
екологічна інспекція у Київській
області не надала до суду доказів, які б
підтверджували правомірність її
позиції, як відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 70, 71, 72, 94, 159-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги Приватного
підприємства "Еріс" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
припис Державної екологічної
інспекції у Київській області від
25.02.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
"Еріс" сплачений ним
судовий збір в сумі 73 (сімдесят три) грн.
80 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Василенко Г.Ю.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 09 квітня 2014 р.