Справа № 2а/0270/1002/11
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/38056/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Островича С.Е.

Степашка О.І.

секретар судового засідання
Волошин В.М.

за участю представників згідно журналу
судового засідання від 27.02.2014 (в
матеріалах справи)

розглянувши касаційні скарги Голови
Державної податкової адміністрації у
Вінницькій області Вітрука Олександра
Васильовича, Державної податкової
інспекції у м. Вінниці на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.04.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 16.06.2011

у справі № 2а/0270/1002/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „ДМС"

до Голови Державної
податкової адміністрації у Вінницькій
області

Вітрука Олександра
Васильовича,

Державної податкової
інспекції у м. Вінниці

про визнання протиправними
дій, визнання протиправними та

скасування рішення та
податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „ДМС" звернулось до
Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Голови Державної податкової
адміністрації у Вінницькій області
Вітрука Олександра Васильовича,
Державної податкової інспекції у м.
Вінниці про визнання протиправними та
скасування рішення № 159 від 11.01.2011,
податкової вимоги № 250 від 02.02.2011 та
визнання протиправними дій.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.04.2011
позовні вимоги задоволено, визнано
протиправним та скасовано рішення
голови Державної податкової
адміністрації у Вінницькій області
Вітрука О.В. № 159 від 11.01.2011 про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
09.03.2010, визнано протиправними дії
Державної податкової інспекції у м.
Вінниці щодо прийняття податкової
вимоги № 250 від 02.02.2011, визнано
протиправною та скасовано податкову
вимогу Державної податкової інспекції
у м. Вінниці № 250 від 02.02.2011.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 16.06.2011
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.04.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції Голова
Державної податкової адміністрації у
Вінницькій області оскаржив їх в
касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судом першої та апеляційної
інстанції при вирішенні спору по даній
справі порушено норми матеріального
права.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції та ухвалою суду
апеляційної інстанції Державна
податкова інспекція у м. Вінниці
оскаржила їх в касаційному порядку.

В скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалу суду апеляційної інстанції,
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга вмотивована тим,
що судом першої та апеляційної
інстанції інстанцій при вирішенні
спору по даній справі порушено норми
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведена
планова виїзна перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2006 по 30.09.2009 та складено акт
№ 57/2320/32719282 від 24.02.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп.
7.7.2, пп. 7.7.3, пп. 7.7.7 п. 7.7 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість", занижено суму бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість у розмірі 808875 грн.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято та направлено на
адресу позивача податкове
повідомлення - рішення № від
09.03.2010, яким збільшено позивачу суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 808875 грн.

Вказане податкове
повідомлення-рішення позивачем не
оскаржувалось, визначена податковим
органом сума заниження бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість в розмірі 808875 грн.
зараховувалась з зменшення податкових
зобов'язань по податку на додану
вартість в наступних податкових
періодах.

11.01.2011 головою Державної
податкової адміністрації у Вінницькій
області Вітруком О.В. прийнято рішення
№ 159, яким, відповідно до ст. 55
Податкового кодексу України, скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Вінниці № від 09.03.2010, як таке, що
застосоване в порушення п. 7.7 ст. 7
Закону України „Про податок на додану
вартість".

02.02.2011 Державною податковою
інспекцією у м. Вінниці винесено та
направлено позивачу податкову вимогу
№ 250 (форма Ю), відповідно до якої
позивачу визначено необхідність
термінового погашення податкового
боргу по податку на додану вартість в
сумі 746047 грн.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України
„Про податок на додану вартість"
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України
від 16 липня 1999 року № 996-XIV „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, необхідною умовою
для віднесення сплачених в ціні
товарно-матеріальних цінностей сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту є факт реального
здійснення відповідної господарської
операції та підтвердження вказаної
обставини належним чином оформленими
первинними документами, які, в свою
чергу, є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Отже, з огляду на встановлений
судами факту реального здійснення
господарських операцій з придбання
позивачем товару, висновок судів про
задоволення позову є правильним.

Доводи скаржників про
обов'язковість наявності такої
підстави для виникнення у платника
права на бюджетне відшкодування, як
факт надмірного надходження
відповідної суми податку до бюджету,
обґрунтовано не було взято до уваги
судовими інстанціями, позаяк в даному
разі виконання контрагентами позивача
обов'язку зі сплати податкових
зобов'язань до бюджету не має правового
значення для вирішення цього спору.

З урахуванням принципу
персональної відповідальності
підстави для позбавлення такого
платника права на включення до
податкового кредиту та отримання з
бюджету надмірно сплачених сум податку
у зв'язку з невиконанням іншими
платниками податку - постачальниками
по ланцюгу - покладеного на них законом
обов'язку щодо внесення до бюджету
сплачених покупцем сум податку в ціні
придбання товарів (послуг) відсутні.

Враховуючи це, доводи касаційної
скарги не спростовують правильність
висновку судів про наявність у
позивача права на отримання бюджетного
відшкодування.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційні скарги
Голови Державної податкової
адміністрації у Вінницькій області
Вітрука Олександра Васильовича,
Державної податкової інспекції у м.
Вінниці на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
22.04.2011 та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 16.06.2011 у справі № 2а/0270/1002/11 залишити
без задоволення, а судові рішення без
змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Голови Державної
податкової адміністрації у Вінницькій
області Вітрука Олександра
Васильовича, Державної податкової
інспекції у м. Вінниці залишити без
задоволення.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 22.04.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 16.06.2011 у
справі № 2а/0270/1002/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення, але може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та порядку,
передбачених статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко