Справа № 2а/2506/1295/11
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а/2506/1295/11 Головуючий у 1-й
інстанції: Коверзнева В.О.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді
Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної ради у м. Чернігові на
постанову Деснянського районного суду
Чернігівської області від 24 січня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної ради у м.
Чернігові про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної ради у м.
Чернігові про визнання протиправними
дій відповідача по виплаті їй допомоги
при народженні дитини за період з 01
квітня по ЗО листопада 2010 року в
розмірі меншому ніж встановлено
статтею 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням і
похованням» (далі по тексту - Закон), а
також зобов'язання відповідача
донарахувати і виплатити суму допомоги
при народженні дитини за вказаний
період у відповідності до вимог статті
41 цього Закону та провадити щомісячні
виплати допомоги в період з 01 грудня 2010
року по 30.04.2011 року включно, в розмірі
передбаченому статтею 41 Закону;
визнання протиправними дій
відповідача по виплаті їй допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 07 червня по
30 листопада 2010 року включно, в розмірі
меншому ніж встановлено статтею 43
Закону, а також зобов'язання
відповідача донарахувати і виплатити
суму допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
вказаний період у відповідності до
вимог статті 43 Закону та провадити
щомісячні виплати допомоги в період з 01
грудня 2010 року по 16.04.2013 року включно, в
розмірі передбаченому статтею 43
Закону.

Постановою Деснянського районного
суду Чернігівської області від 24
січня 2011 року позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
протиправними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Чернігові
ради по виплаті ОСОБА_2 допомоги при
народженні дитини за період з 01 квітня
по 30 листопада 2010 року включно в
розмірі меншому ніж встановлено
статтею 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням і
похованням», а також по виплаті їй
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 07 червня по 30 листопада 2010 року
включно в розмірі меншому ніж
встановлено статтею 43 цього Закону.
Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Чернігові
ради донарахувати і виплатити ОСОБА_2
суму допомоги при народженні дитини за
період з 01 квітня по 30 листопада 2010 року
включно у відповідності до вимог
статті 41 Закону та провести виплату
цієї допомоги за період з 01 грудня 2010
року по 24.01.2011 року включно в розмірі
передбаченому статтею 41 Закону.
Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Чернігові
ради донарахувати і виплатити ОСОБА_2
суму допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 07 червня по 30 листопада 2010 року
включно, у відповідності до вимог
статті 43 Закону, та провести виплати
цієї допомоги за період з 01 грудня 2010
року по 24.01.2011 року включно, в розмірі
передбаченому статтею 43 Закону. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної ради у м.
Чернігові подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з помилковим
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, що
позивач є громадянкою України.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина -
ОСОБА_3. У зв'язку з вагітністю та
пологами з 01 квітня 2010 року позивачка
перебуває на обліку відповідача як
одержувач державної допомоги при
народженні дитини, а з 07 червня 2010 року -
перебуває на обліку відповідача як
одержувач державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Будучи застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування позивачка має
право на отримання державної допомоги
при народженні дитини в розмірі
встановленому статтею 41 Закону,
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням і похованням»
та державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі встановленому статтею 43
цього Закону.

Втім, відповідач виплачує позивачці
зазначені види державних допомог в
розмірах встановлених статтями 12, 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» та постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751,
які є меншими у порівнянні із Законом.

Такі дії відповідача позивач вважає
протиправними, в зв'язку з чим
звернулась до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги прийшов до висновку, що
вимога позивача є обґрунтованою та
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»-
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
України «Про допомогу сім'ям з дітьми",
дія якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням", який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Зокрема, частиною 1
статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» передбачено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про допомогу сім'ям з дітьми»
та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, змінами до статті
13 Закону України «Про допомогу сім'ям з
дітьми» його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» було виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними низку положень
Закону України» Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
в тому числі й пункту 25 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
виключення статей 40-44 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням", а з 1 січня 2009 року - статті
13, 15 Закону України «Про допомогу сім'ям
з дітьми".

Отже, суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що до спірних
правовідносин має бути застосовано
ст.41,43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у 2010 та у 2011 роках, адже
свою дію відновили редакції цих статей
до внесення в них змін Законом України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Водночас частиною третьою статті 45
Закону України від 27 квітня 2010 року №
2154-VI «Про Державний бюджет України на
2010 рік» (Закон № 2154-VI) було визначено, що
допомога при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про допомогу сім'ям з дітьми»
та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 саме на виконання Закону України
«Про допомогу сім'ям з дітьми» (пункт 1
Порядку). Новий акт Уряду на виконання
статті 45 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» не приймався.

Крім того, за змістом пункту 17 цього
Порядку право на виплату допомоги
мають особи, зазначені в статті 13
Закону України «Про допомогу сім'ям з
дітьми», яка на час виникнення спірних
відносин поширювала свою дію щодо
виплати допомоги лише на
незастрахованих осіб.

Розміри і порядок виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» на виконання статті 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» Кабінет Міністрів
України не визначав.

Аналогічні правовідносини склалися і у
2011 році, оскільки ані Законом України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік», ані іншими Законами, не
встановлювалось на 2011 рік іншій, ніж у
Законах №2811-ХII та №2240-III розмір
допомоги, а дії Законів про державний
бюджет діяли лише у відповідних роках.

Аналогічна позиція неодноразово
висловлювалась Вищими
адміністративним судом України,
зокрема в ухвалі від 16.01.2014 року у
справі № К/9991/11031/12.

З викладеного вбачається, що першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку всім обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної ради у м.
Чернігові - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
Чернігівської області від 24 січня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.