Справа № 826/2931/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2014 року № 826/2931/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.
розглянувши у письмовому провадження
адміністративну справуза позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дієса»до1. Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів, 2.
Головного управління Державної
казначейської служби України у місті
Києвіпровизнання протиправними та
скасування картки відмови в прийнятті
митної вартості, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 07 листопада 2013 року №
митної вартості товарів від 07
листопада 2013 року № 100260000/2013/200688/2 та
стягнення надміру сплачених коштів, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
06 березня 2014 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дієса» (далі - ТОВ
«Дієса», позивач) з адміністративним
- визнання протиправною та
скасування картки відмови в прийнятті
митної вартості, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 07 листопада 2013 року №
- визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів від 07
листопада 2013 року № 100260000/2013/200688/2;
- стягнення надміру сплаченого
податку на додану вартість у розмірі 124
041, 56 грн. та надміру сплаченого мита у
розмірі 29 533, 71 грн. на загальну суму 153
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що відповідачем 1
було помилково застосовано резервний
метод визначення митної вартості
товарів та необґрунтовано оформлено
картку відмови в прийнятті митної
вартості, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення, а
також винесено рішення про коригування
митної вартості товарів, оскільки
позивачем були надані всі наявні
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів.
А тому, на думку позивача, картка
відмови в прийнятті митної вартості,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 07
рішення про коригування митної
вартості товарів від 07 листопада 2013
року № 100260000/2013/200688/2 підлягають
скасуванню.

Окрім цього, ТОВ «Дієса» вважає,
що йому має бути повернено суму надміру
сплачених коштів у розмірі 153 575, 27 грн.

В судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Відповідач 1 - Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів в
своїх запереченнях просив суд в
задоволенні адміністративного позову
ТОВ «Дієса» повністю відмовити,
оскільки при оформленні картки відмови
та винесенні рішення діяв в рамках
чинного законодавства України.

Відповідач 2 - Головне управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві в своїх
запереченням зазначив, що повернення
надмірно сплачених платежів можливе
при наявності встановленого факту
надмірної сплати коштів. Крім того,
зазначив, що чинним законодавством
чітко визначено механізм повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу чи помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету.
Враховуючи вищевикладене, а також ту
обставину, що управлінням не
допускалось жодних порушень законних
інтересів товариства, просив суд
відмовити у задоволенні позову та
розглядати справу за відсутності його
представника.

Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання
представників відповідача 1 та 2, суд
дійшов висновку про доцільність
розгляду справи у письмовому
провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення їх представників, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2013 року між ТОВ «Дієса» та
підприємством «ХЕФЕЙ МЕЙЛИНГ КО., ЛТД»
(Хефей, Китай) було укладено контракт на
поставку товарів № 22/05/13, згідно умов
якого підприємство «ХЕФЕЙ МЕЙЛИНГ КО.,
ЛТД» (за контрактом - продавець)
зобов'язується поставити (продати)
протягом строку дії Контракту за
замовленням покупця, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товари (побутова техніка, електроніка,
супутня номенклатура), найменування,
кількість та характеристики яких
вказані в специфікаціях, що додаються
до Контракту і є невід'ємними його
частинами.

07 листопада 2013 року позивачем через
свого митного брокера (декларанта) в
порядку електронного декларування
було подано до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
ВМД № 100260000/2013/114928 з метою митного
оформлення товару, отриманого за
вказаним вище контрактом, а саме:
морозильники типу скриня, побутові,
нові (в упаковці заводу-виробника)
місткістю не більш як 400 л, 1 компресор,
не містять озоноруйнуючих речовин -
хладагент R-600a, т/м Elenberg, моделі: МF-100 (100л)
- 238 шт., МF-150 (150л) - 180 шт., МF-200 (200л) - 276 шт.,
МF-300 (300л) - 294 шт., виробник Hefei Meiling Co., Ltd,
країна виробництва CN, торгів. марка
Elenberg, код товару згідно УКТЗЕД - 84183020
(товар).

Позивачем для митного оформлення
зазначеного товару разом з митною
декларацією були надані наступні
документи:

- міжнародна автомобільна
накладна (CMR) від 05 листопада 2013 № 018946;

- міжнародна автомобільна
накладна (CMR) від 05 листопада 2013 № 018947;

- міжнародна автомобільна
накладна (CMR) від 05 листопада 2013 № 018948;

- міжнародна автомобільна
накладна (CMR) від 05 листопада 2013 № 018949;

- міжнародна автомобільна
накладна (CMR) від 05 листопада 2013 № 018950;

- міжнародна автомобільна
накладна (CMR) від 05 листопада 2013 № 018951;

- міжнародна автомобільна
накладна (CMR) від 05 листопада 2013 № 018952;

- коносамент (Bill of Lading) від 23
вересня 2013 № NJ2258;

- повідомлення системи свіфт від 26
вересня 2013 року OPER2.486881;

- повідомлення системи свіфт від 24
жовтня 2013 року OPER2.492826;

- бухгалтерська виписка від 06
листопада 2013 року № 040000/1620;

- рахунок-фактура про надання
транспортно-експедиційних послуг від
виконавця договору (контракту) про
транспортно-експедиційні послуги від 05
листопада 2013 року № LS-3780222;

- довідка про транспортні витрати
від 05 листопада 2013 року № 106527;

- експертний висновок від 06
листопада 2013 року Ц-708;

- рахунок-фактура (інвойс) від 11
вересня 2013 року № ML131152А;

- додаток від 19 липня 2013 року № 1;

- зовнішньоекономічний контракт
від 22 травня 2013 року № 22/05/13;

- ліцензійний договір від 02 лютого
2012 року б/н;

- декларація про відповідність від
22 жовтня 2013 року № UA.011.D.01490/1-13;

- декларація про відповідність від
22 жовтня 2013 року № UA.011.D.01490/2-13;

- декларація про відповідність від
22 жовтня 2013 року № UA.011.D.01490-13;

- інформація про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару (наявність на товаросупровідних
документах відбитку (штампу) від 23
вересня 2013 року № 2761;

- інформація про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю товару (для товарів і
транспортних засобів, що не підлягають
екологічному контролю) від 04 листопада
2013 року № 9000;

- сертифікат про походження товару
загальної форми від 23 вересня 2013 року №
G41037;

- екологічна декларація від 04
листопада 2013 року № 34476;

- лист від 02 липня 2013 року № 1043;

- лист Мінприроди від 28 жовтня 2013
року № 15415/12/10-13;

- переклад інвойсу від 06 листопада
2013 року № ML131152А;

- митна декларація країни
відправлення від 23 вересня 2013 року №
83621218.

За наслідками опрацювання
наданих ТОВ «Дієса» документів
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів виявлено наявність у них
розбіжностей.

Відповідачем 1 у зв'язку із сумнівами
щодо митної вартості товару, було
запропоновано декларанту надати
додаткові документи для підтвердження
митної вартості товару, а саме:
каталоги, специфікації; прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару.

За наслідками опрацювання додатково
наданих ТОВ «Дієса» документів на
вимогу митного органу, останнім
виявлено розбіжності, які стали
підставою відповідно до вимог частини
шостої статті 54 Митного кодексу
України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК
України) для відмови позивачу у митному
оформленні задекларованого товару, у
зв'язку з чим оформлено картку відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 07
листопада 2013 року № 100260000/2013/00642.

Водночас, підставою для відмови у
митному оформленні було прийняте
рішення про коригування митної
вартості товарів від 07 листопада 2013
року № 100260000/2013/200688/2.

Зокрема, відповідно до рішення №
100260000/2013/200688/2 митна вартість товару
визначена 200,9900 USD/одиницю із
застосуванням резервного методу.

В подальшому відповідачем 1 надано
згоду на випуск товарів у вільний обіг
згідно з митною декларацією від 07
листопада 2013 року ВМД № 100260000/2013/114935 під
гарантійні зобов'язання, шляхом сплати
до державного бюджету сум податків і
зборів згідно митної вартості,
визначеної митним органом в повному
обсязі, та щодо надання протягом 80 днів
з дня випуску товарів відповідних
документів для підтвердження
заявленої митної вартості.

Незгода з вказаними рішеннями суб'єкта
владних повноважень зумовила
звернення позивача з адміністративним
позовом до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд частково
погоджується з доводами ТОВ «Дієса»,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту 341 частини першої
статті 4 МК України органи доходів і
зборів - центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, митниці та митні пости.

Відповідно до статті 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 передбачено,
що митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК
України заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

- 1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

- 2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

- 3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації (частина
друга статті 52 МК України).

Відповідно до частини третьої статті 52
МК України декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, мають право:

1) надавати органу доходів і зборів (за
наявності) додаткові відомості у разі
потреби уточнення інформації;

2) на випуск у вільний обіг товарів, що
декларуються:

- у разі визнання органом доходів і
зборів заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю;

- у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів;

- у разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
статті 55 цього Кодексу;

3) проводити цінову експертизу договору
(контракту) шляхом залучення експертів
за власні кошти;

4) оскаржувати у порядку, визначеному
главою 4 цього Кодексу, рішення органу
доходів і зборів щодо коригування
митної вартості оцінюваних товарів та
бездіяльність органу доходів і зборів
щодо неприйняття протягом строків,
встановлених статтею 255 цього Кодексу
для завершення митного оформлення,
рішення про визнання митної вартості
оцінюваних товарів;

5) приймати самостійне рішення про
необхідність коригування митної
вартості після випуску товарів;

6) отримувати від органу доходів і
зборів інформацію щодо підстав, з яких
орган доходів і зборів вважає, що
взаємозв'язок продавця і покупця
вплинув на ціну, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари;

7) у випадках та в порядку, визначених
цим Кодексом, вимагати від органу
доходів і зборів надання письмової
інформації про причини, за яких
заявлена ними митна вартість не може
бути визнана;

8) у випадках та в порядку, визначених
цим Кодексом, вимагати від органу
доходів і зборів надання письмової
інформації щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих при коригуванні
заявленої митної вартості, а також щодо
підстав для здійснення такого
коригування.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості
(частина четверта статті 52 МК України).

У декларації митної вартості
наводяться відомості про метод
визначення митної вартості товарів,
числове значення митної вартості
товарів та її складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене. Відомості,
зазначені у частині восьмій цієї
статті, є відомостями, необхідними для
митних цілей (частини восьма, дев'ята
статті 52 МК України).

Відповідно до частини першої статті 53
МК України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України
передбачено, що документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є:

- декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Відповідно до частини третьої вказаної
статті МК України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

- договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

- ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

- довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію) (частина
четверта статті 53 МК України).

Частинами першою та другою статті 54 МК
України передбачено, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється органом
доходів і зборів під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу
(частина третя статті 54 МК України).

Частиною п'ятою статті 54 МК України
передбачено, що орган доходів і зборів
з метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до органів доходів і
зборів інших країн із запитами щодо
надання відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, орган доходів і зборів може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

- неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу;

- надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості (частина шоста вказаної
статті).

Відповідно до частини першої статті 55
МК України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів орган доходів і зборів за
зверненням декларанта або
уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною органом доходів і
зборів, шляхом надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу.
Строк дії таких гарантій не може
перевищувати 90 календарних днів з дня
випуску товарів (частина сьома статті 55
МК України).

Відповідно до частини восьмої вказаної
статті МК України протягом 80 днів з дня
випуску товарів декларант або
уповноважена ним особа може надати
органу доходів і зборів додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються.

Відповідно до частини дев'ятої статті 55
МК України у разі надання декларантом
або уповноваженою ним особою
додаткових документів орган доходів і
зборів розглядає подані додаткові
документи і протягом 5 робочих днів з
дати їх подання виносить письмове
рішення щодо визнання заявленої митної
вартості та скасовує рішення про
коригування заявленої митної вартості
або надає обґрунтовану відмову у
визнанні заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів. У
такому випадку надана фінансова
гарантія відповідно повертається
(вивільняється) або реалізується в
порядку та у строки, визначені цим
Кодексом.

Приписами статті 57 МК України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

- а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

- б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

- в) на основі віднімання вартості;

- г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

- ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 58
МК України метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України
передбачено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.
Платежі можуть бути здійснені прямо чи
опосередковано. Прикладом
опосередкованого платежу може бути
врегулювання покупцем повністю чи
частково боргу продавця. Платежі
необов'язково повинні бути здійснені у
вигляді переказу грошей (зокрема, але
не виключно). Такі платежі можуть бути
здійснені шляхом акредитива,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін «ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті»
стосується лише ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання,
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
згідно з цією статтею робляться лише на
основі об'єктивних даних, що
підтверджуються документально та
піддаються обчисленню (частини
п'ята-восьма статті 58 МК України).

Відповідно до частини десятої статті 58
МК України при визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються такі
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а)
комісійні та брокерська винагорода, за
винятком комісійних за закупівлю, що є
платою покупця своєму агентові за
надання послуг, пов'язаних із
представництвом його інтересів за
кордоном для закупівлі оцінюваних
товарів; б) вартість ящиків тари
(контейнерів), в яку упаковано товар,
або іншої упаковки, що для митних цілей
вважаються єдиним цілим з відповідними
товарами; в) вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість
нижчезазначених товарів та послуг,
якщо вони поставляються прямо чи
опосередковано покупцем безоплатно
або за зниженими цінами для
використання у зв'язку з виробництвом
та продажем на експорт в Україну
оцінюваних товарів, якщо така вартість
не включена до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті: а)
сировини, матеріалів, деталей,
напівфабрикатів, комплектувальних
виробів тощо, які увійшли до складу
оцінюваних товарів; б) інструментів,
штампів, шаблонів та аналогічних
предметів, використаних у процесі
виробництва оцінюваних товарів; в)
матеріалів, витрачених у процесі
виробництва оцінюваних товарів
(мастильні матеріали, паливо тощо); г)
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення,
ескізів та креслень, виконаних за
межами України і безпосередньо
необхідних для виробництва оцінюваних
товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що
стосуються оцінюваних товарів та які
покупець повинен сплачувати прямо чи
опосередковано як умову продажу
оцінюваних товарів, якщо такі платежі
не включаються до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті.
Зазначені платежі можуть включати
платежі, які стосуються прав на
літературні та художні твори, винаходи,
корисні моделі, промислові зразки,
торговельні марки та інші об'єкти права
інтелектуальної власності. Витрати на
право відтворення (тиражування)
оцінюваних товарів в Україні не
повинні додаватися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари. Порядок включення
до ціни розрахунку роялті та
ліцензійних платежів визначається
Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від
будь-якого подальшого перепродажу
товарів, що оцінюються, їх використання
або розпорядження ними на митній
території України, яка прямо чи
опосередковано йде на користь
продавця;

5) витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

6) витрати на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Правила заповнення декларації митної
вартості, затверджені наказом
Міністерства фінансів України 24.05.2012 №
599, визначають порядок заповнення
декларації митної вартості (далі - ДМВ),
яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним
особою - при визначенні та заявленні
митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту;

- митним органом - при здійсненні
контролю за правильністю визначення
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту.

Відповідно до пункту 1.3 вказаних правил
ДМВ подається в установленому порядку
митному органу, що здійснює митне
оформлення товарів, разом з митною
декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Посадовою особою митного органу
заповнюється графа ДМВ «Для відміток
митного органу». На основному аркуші,
крім реєстраційного номера ДМВ,
повинно бути зазначене рішення, яке
прийняте посадовою особою митного
органу за результатами контролю
правильності визначення митної
вартості товарів (пункти 2.1, 2.2 вказаних
Правил).

Відповідно до пункту 2.3 Правил при
електронному декларуванні посадова
особа за допомогою автоматизованої
системи митного оформлення створює та
надсилає декларанту або уповноваженій
ним особі засвідчене електронним
цифровим підписом електронне
повідомлення про необхідність подання
документів відповідно до частин
третьої та/або четвертої статті 53
Кодексу для підтвердження митної
вартості товарів із складанням їх
переліку.

При електронному декларуванні
повідомлення про необхідність подання
документів вважається одержаним
декларантом або уповноваженою ним
особою з часу надходження до митного
органу повідомлення в електронній
формі від декларанта або уповноваженої
ним особи про одержання цього
повідомлення. При електронному
декларуванні декларант або
уповноважена ним особа надсилає
повідомлення про відмову у подачі
документів у складі електронного
повідомлення, засвідченого
електронним підписом (пункти 2.4, 2.5
Правил).

В ході дослідження матеріалів справи
судом встановлено, що підставою для
прийняття рішення від 07 листопада 2013
року № 100260000/2013/200688/2 стало наявність
розбіжностей в документах, що були
позивачем до митного органу.

Зокрема, відповідачем 1 було
встановлено, що відповідно до п. 6.4.1
контракту від 22.05.2013 року № 22/05/2013
оплата за товар здійснюється в формі
попередньої оплати 30% від вартості
партії товару не пізніше 45 робочих днів
з моменту поставки, проте в інвойсі від
11.09.2013 № ML131152А зазначено, що умови
оплати 20% аванс до доставки та 80% після
отримання копії вантажної накладної.

Враховуючи викладене, відповідачем 1
було розпочато процедуру консультацій
та витребувано додаткові документи
(каталоги, специфікації; прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару).

Водночас, за результатами розгляду
додатково поданих документів (прайс -
лист від 01.02.2013 року) відповідачем
виявлено відсутність у них відомостей
для можливості застосування обраного
декларантом методу визначення митної
вартості, а саме - за ціною контракту.

Під час розгляду справи, судом було
досліджено всі надані позивачем
документи відповідачу для здійснення
митного оформлення товарів із
застосуванням методу визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) та
встановлено, що в них відсутні
розбіжності, ознаки підробки та наявні
всі відомості, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомості щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари у
документах, що подаються декларантом
для підтвердження заявленої митної
вартості.

Зокрема, як зазначалося вище, п. 6.4.1
контракту від 22.05.2013 року № 22/05/2013
встановлено, що оплата за товар
здійснюється в формі попередньої
оплати 30% від вартості партії товару не
пізніше 45 робочих днів з моменту
поставки, остаточна оплата - до моменту
прибуття контейнера в порт
призначення.

Водночас, згідно умов додаткової угоди
№ 1/1 від 19 червня 2013 року до контракту
від 22.05.2013 року № 22/05/2013 сторони
домовилися, що оплата товару
відповідно до вказаної угоди буде
здійснюватися наступним чином:
«попередня оплата 20 % від вартості
партії товару не пізніше 45 робочих днів
з моменту поставки; остаточна оплата -
після отримання копії коносаменту».

Згідно наданого до митного оформлення
рахунку-фактури № ML131152А від 11 вересня
2013 року зазначено наступні умови
оплати: 20% аванс та 80% після отримання
копії вантажно-митної накладної.

Таким чином, суд приходить до
переконання про те, що вимога митниці
щодо витребування від позивача
додаткових документів, які
підтверджують митну вартість товару
була необґрунтованою та безпідставною.

При цьому, суд зазначає, що
відповідачем 1 не надано жодних
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про те, що надані позивачем
документи, які підтверджують митну
вартість товару за ВМД № 100260000/2013/114928
від 07.11.2013р. є недостатніми чи такими, що
у своїй сукупності викликають сумнів у
їх достовірності, на підставі чого були
витребувані додаткові документи.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що рішення відповідача про
коригування митної вартості товарів
від 07 листопада 2013 року № 100260000/2013/00642 не
відповідає вимогам чинного
законодавства, а тому підлягає
скасуванню.

Підлягає до задоволення, за вказаних
обставин, і вимога щодо визнання
протиправною та скасування картки
відмови в прийняття митної вартості,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 07
листопада 2013 року № 100260000/2013/00642,
оскільки на час прийняття вказаного
рішення були відсутні підстави,
передбачені ч. 6 ст. 54 МК України.

Щодо вимоги про стягнення з Державного
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України на користь позивача
суми надміру сплаченого податку на
додану вартість у розмірі 124 041, 56 грн. та
надміру сплаченого мита у розмірі 29 533,
71 грн. на загальну суму 153 575, 27 грн., суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 301 МК України
повернення помилково та/або надміру
сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової
та/або надмірної сплати митних
платежів орган доходів і зборів не
пізніше одного місяця з дня виявлення
такого факту зобов'язаний повідомити
платника податків про суми надміру
сплачених митних платежів (ч. 2 ст. 301 МК
України).

Частинами третьою та четвертою ст. 301 МК
України передбачено, що помилково
та/або надміру зараховані до
державного бюджету суми митних
платежів повертаються з державного
бюджету в порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.
Якщо надмірна сплата сум митних
платежів сталася внаслідок помилки з
боку посадових осіб органу доходів і
зборів, повернення надміру сплачених
сум митних платежів здійснюється у
першочерговому порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 301 МК України
повернення сум відповідних митних
платежів здійснюється також у разі,
якщо:

1) законом передбачено повернення сум
сплаченого мита при поміщенні товарів
у митний режим реімпорту або у митний
режим реекспорту відповідно до розділу
V цього Кодексу, а також в інших
випадках, визначених цим Кодексом;

2) у випадках та в порядку, визначених
цим Кодексом, здійснюється зміна
раніше заявленого митного режиму, якщо
суми митних платежів, належних до
сплати при поміщенні товарів у новий
митний режим, є меншими, ніж суми митних
платежів, сплачених при поміщенні їх у
попередній митний режим;

3) відновлюється режим найбільшого
сприяння, вільної торгівлі;

4) митну декларацію змінено або визнано
недійсною;

5) у товарах, що ввозяться на митну
територію України або вивозяться за її
межі, виявлено дефекти або вони якимось
іншим чином не відповідають погодженим
специфікаціям, за умови, що ці товари не
ремонтувалися і не використовувалися
відповідно на території України та за
її межами (крім операцій, необхідних
для виявлення дефектів або
невідповідності) і повертаються
протягом строку, визначеного
підпунктом "а" пункту 3 частини другої
статті 78 цього Кодексу;

6) платником податків подано органу
доходів і зборів документи, які
підтверджують наявність у нього на
день подання органу доходів і зборів
митної декларації для митного
оформлення права на звільнення від
сплати митних платежів.

Згідно із ч. 6 ст. 301 МК України
повернення сум митних платежів у
випадках, передбачених частиною п'ятою
цієї статті, здійснюється у тому самому
порядку, що і повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів за заявою платника податків
за умови, що така заява подається не
пізніше одного року з дня, наступного
за днем виникнення обставин, що тягнуть
за собою повернення сплачених сум
митних платежів.

При цьому, суд зазначає, що порядок
повернення вказаних вище платежів
регулюються, зокрема, Порядком
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженим наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 № 618, Порядком повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного та місцевих бюджетів,
затвердженим наказом Міністерством
фінансів України від 03.09.2013 № 787.

Отже, чинним законодавством
передбачено вчинення ряду дій,
спрямованих на повернення надміру
сплачених платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Водночас, п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначено, що позивач - особа, на захист
прав, свобод та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Отже, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ним при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушуються, створено або
створюють перешкоди для реалізації або
мають місце інші ущемлення прав чи
свобод.

Враховуючи те, що позивачем жодних дій,
передбачених Порядком повернення
платникам податків митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами вчинено не було, його право на
отримання надміру сплаченого податку
на додану вартість у розмірі 124 041, 56 грн.
та надміру сплаченого мита у розмірі 29
533, 71 грн. на загальну суму 153 575, 27 грн. з
боку відповідача 2 порушено не було, у
зв'язку із чим відповідна вимога про
стягнення вказаної суми грошових
коштів на його користь задоволена бути
не може.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини першої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, відповідач в
обґрунтування правомірності своїх
висновків не надав достатніх доказів
порушень закону позивачем, а тому
відповідачем 1 не доведено своєї
правоти.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд прийшов
до переконання про часткове
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
на користь позивача підлягають
стягненню здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 78, 03 грн. з
Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру ставка судового збору
складає 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати, а немайнового
характеру - 0,06 розміру мінімальної
заробітної плати.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Таким чином, з урахуванням відсутності
підстав для повного задоволення
позовних вимог майнового характеру з
позивача підлягає стягненню сума
судового збору в розмірі 1 382, 18 грн.

Беручи до уваги часткове задоволення
позову (немайнового характеру та
однієї вимоги майнового характеру), суд
вирішив стягнути з позивача 1 309, 10 грн.
(1 382, 18 грн. - 73, 08 грн.) судового збору.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Дієса»
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів від 07 листопада 2013
року № 100260000/2013/200688/2.

3. Визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийняття митної
вартості, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення від 07
листопада 2013 року № 100260000/2013/00642.

4. В задоволенні решти позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дієса» відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дієса» судовий збір
у розмірі 1 309, 10 грн. на р/р: 4007,
отримувач коштів УДКСУ у Печерському
районі м. Києва, код отримувача (код за
ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у
м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019,
код класифікації доходів бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко