Справа № 159/989/14-а
Суддя: Восковська О. А.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/989/14-а
Провадження № 2-а/159/33/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
08 квітня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області під головування

судді
Восковської О.А,

за участю секретаря
Горішної Н.В.

позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ковелі в залі суду справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Ковельської
міської ради про визнання нечинним
рішення суб»єкта владних повноважень, -

в с
т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з
адміністративним позовом до
виконавчого комітету Ковельської
міської ради про визнання нечинним
рішення виконавчого комітету
Ковельської міської ради від 14.11.2013
року № 366 «Про взяття громадян на
квартирний облік для отримання житла,
зняття з квартирного обліку» в частині
зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку для
отримання житла на підставі п.26 пп.1
«Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов і
надання їм жилих приміщень».
Адміністративний позов мотивовано тим,
що ОСОБА_1 з 18.03.1994 року за
розпорядженням Ковельської міської
ради перебувала на квартирному обліку
для отримання житла, з вказаного
періоду за вимогою відповідача
поновлювала документи для продовження
перебування її на такому обліку,
оскільки проживала та була
зареєстрована в гуртожитку по АДРЕСА_2
разом з дочкою - ОСОБА_3 та сином ОСОБА_1
Вказує, що на даний час вона
зареєстрована та проживає в квартирі
АДРЕСА_1, яка у 1991 році була подарована
її дочці ОСОБА_3 і житлова площа такої
квартири становить 19,4 кв.м., при цьому,
вона не є членом сім»ї своєї дочки, яка
зареєстрована та постійно проживає в
іншому місті разом з сім»єю і власного
житла позивач не має. Однак, рішенням
від 14.11.2013 року відповідач зняв її з
квартирного обліку в зв»язку з
поліпшенням житлових умов, внаслідок
якого відпали підстави для надання
іншого житлового приміщення, хоча, як
вказує позивач, такі підстави не
відпали, оскільки вона продовжує
проживати в квартирі своєї дочки на
підставі договору найму житла та не є
членом сім»ї власника такого житла,
являється інвалідом 2-ї групи, не має
власного помешкання та потребує
покращення житлових умов. Вважає
оскаржуване рішення відповідача таким,
що суперечить вимогам закону та
просить визнати його нечинним.

Позивач ОСОБА_1 у судовому
засіданні повністю підтримала
заявлені нею позовні вимоги з підстав,
викладених у адміністративному позові
та пояснила суду наступне. У 1994 році
вона разом зі своїми неповнолітніми
дочкою та сином проживала в гуртожитку
по вул. Відродження, 2 в м. Ковелі та була
поставлена на квартирний облік, як
така, що потребувала покращення
житлових умов і з того часу
періодичного поновляла документи
квартирного обліку, однак, у минулому
році у Ковельській міській раді їй
повідомили, що оскільки вона одна
зареєстрована в квартирі своєї дочки і
така квартира належить дочці на праві
приватної власності, то для поновлення
документів квартирного обліку їй
потрібно зареєструвати в даному
помешканні інших членів сім»ї,
оскільки в іншому випадку вона втрачає
право перебувати на квартирному обліку
в зв»язку з поліпшенням житлових умов,
так як площа квартири, де вона мешкає
перевищує мінімальну площу
забезпеченості житлом по місту Ковелю.
Не погоджуючись з такими пропозиціями
відповідача, вона пояснила, що дочка,
яка є власником квартири, проживає в
місті Артемівську Донецької області
разом з сім»єю, а вона не є членом сім»є
своєї дорослої дочки та не має
будь-якого іншого житла і проживає в
квартирі дочки за договором найму на
умовах оплати комунальних послуг.
Пояснила також, що на даний час її дочку
звільнено з роботи і вона з сім»єю має
намір повертатись проживати в м. Ковель
в належну їй однокімнатну квартиру, і в
зв»язку з відсутністю власного житла
позивачка не має куди виселитись. Не
зважаючи на це, відповідач в листопаді
2013 року прийняв рішення, яким її було
знято з квартирного обліку, як таку, що
забезпечена житлом. Вважає оскаржуване
рішення відповідача таким, що не
відповідає вимогам закону та просить
визнати його не чинним і скасувати.

Представник позивача ОСОБА_2 у
судовому засіданні повністю
підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 з
підстав, що вище наведені та пояснила
суду, що позивач не являється членом
сім»ї своєї дорослої дочки, яка зі
своєю сім»єю проживає в іншому місті,
не має власного житла, при цьому
являється пенсіонером та інвалідом 2-ї
групи, у квартирі дочки проживає на
підставі договору найму житла,
оплачуючи комунальні послуги за таке
житлове приміщення і будь-які підстави
для зняття позивачки з квартирного
обліку у відповідача не було, у зв»язку
з чим просить визнати нечинним та
скасувати оскаржуване рішення
Ковельської міської ради від 14.11.2013
року.

Представник відповідача -
виконавчого комітету Ковельської
міської ради - в судове засідання не
з»явився, подав суду письмове
заперечення проти позову, в якому
одночасно прохає розглядати справу у
їх відсутності та вказує, що заявлений
адміністративний позов не визнають з
тих підстав, що позивач одна
зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1,
житлова площа якої становить 19,4 кв.м. і
яка має комунальні вигоди та належить
на праві приватної власності дочці
позивача. Як вказує представник
відповідача в запереченні,
покликаючись на ст.64 ЖК України,
позивач є членом сім»ї своєї дочки,
договору найму житла з останньою не
укладала і, відповідно до пп.1 п.26
«Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов і
надання їм жилих приміщень в
Українській РСР» ОСОБА_1 була знята з
квартирного обліку рішенням
виконавчого комітету Ковельської
міської ради №366 від 14.11.2013 року у
зв»язку з поліпшенням житлових умов,
оскільки відпали підстави для надання
їй іншого жилого приміщення. Вважає
заявлений ОСОБА_1 адміністративний
позов безпідставним, а оскаржуване
рішення таким, що відповідає вимогам
закону та просить відмовити у
задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення
позивача та її представника,
дослідивши письмові докази у справі,
приходить до висновку, що
адміністративний позов підгялає до
задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.34 ЖК України,
потребуючими поліпшення житлових умов
визнаються громадяни, забезпечені
жилою площею нижче за рівень, що
визначається в порядку, встановленому
Радою Міністрів Української РСР і
Українською республіканькою радою
професійних спілок.

Відповідно до пп.1 п.13 «Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР»,
затверджених постановою Ради
Міністрів УРСР та Укрпрофради від
11.12.1984 року № 470, «Потребуючими
поліпшення житлових умов визнаються
громадяни, забезпечені жилою площею
нижче за рівень, що визначається
виконавчими комітетами обласних,
Київської і Севастопольської міських
Рад народних депутатів разом з радами
профспілок. Цей рівень періодично
переглядається вказаними органами.».

Як убачається з облікової
справи квартирного обліку, станом на
28.12.1988 року позивач разом зі своїми
неповнолітніми дітьми та іншими родича
(усього 7 осіб) проживали та були
зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2, при
цьому, позивач з дітьми проживала
одній з кімнат вказаного помешкання
на підставі договору піднайму житла, а,
починаючи з 16.08.1994 року позивач з
неповнолітніми на той час дітьми -
дочкою ОСОБА_3,1982 р.н. та сином ОСОБА_1,1980
р.н., проживали та були зареєстровані в
кімнаті АДРЕСА_2 та на підставі
розпорядження Ковельської міської
адміністрації від 18.03.1994 року № 213-р
була поставлена на квартирний облік
для отримання державної квартири,
відповідно до поданої нею письмової
заяви(а.с.62-83) та з урахуванням того, що у
м. Ковелі середня забезпеченість
житловою площею на одну особу
становить 7 кв.м.(згідно постанови
виконкому Волинської обласної ради
народних депутатів, президії
Волинської обласної ради профспілок
«Про правила обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умові
надання їм житлових приміщень і
Українській РСР»).

Згідно договору дарування від
18.12.1991 року дочка позивача ОСОБА_3
отримала в дар однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 30,6 кв.м. та
житловою площею 19,4 кв.м. і право
власності ОСОБА_3 на вказане житло
підтверджено реєстраційним
посвідченням №4755 від 27.12.1991
року(а.с.8,66,67).

Як убачається з довідок №1632 від
10.11.2010 року, № 754 від 18.07.2012 року та № 1161
від 05.03.2014 року, починаючи з 2010 року у
вище згаданій квартирі зареєстрована
та проживає лише ОСОБА_1, інші особи у
вказаному житлі не
зареєстровані(а.с.65,62,56). Ці ж обставини
підтверджені і записами в будинковій
книзі для прописки громадян,
проживаючих в кв.АДРЕСА_1, згідно яких,
власник квартири ОСОБА_3 знята з
реєстрації місця проживання 22.03.2010 року
і з вказаного періоду інші особи, окрім
позивача, у вказаному житлі не
проживають та не
зареєстровані(а.с.27-31,40-45).

Разом з тим, як пояснили суду
позивач та її представник, власник
вищезгаданої квартири ОСОБА_3 вступила
в шлюб та з 2010 року проживає разом з
сім»єю в місті Артемівську, що
підтверджується свідоцтвом серії
НОМЕР_2 від 08.08.2008 року про укладення
шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який було
зареєстровано відділом РАЦС по м.
Артемівську Артемівського МРУЮ 08.08.2008
року(а.с.94). Факт постійного проживання
ОСОБА_3 в АДРЕСА_3 підтверджено записом
у паспорті серії НОМЕР_1, виданому
Ковельським МРВ УМВС України у
Волинській області 02.12.2008 року, про
реєстрацію останньої за вказаною
адресою з 12.05.2010 року(а.с.54-55). Крім того,
як убачається з записів з трудової
книжки ОСОБА_3, виданої 08.10.2004 року,
остання, починаючи з 19.11.2004 року і по
даний час постійно працювала на різних
посадах в різних організаціях в м.
Артемівську Донецької області і на
даний час працює менеджером логістики
Луганського РДС ВАТ «Світ
електроніки»(а.с.49-53).

Таким чином, судом встановлено,
що, починаючи з 08.08.2008 року власник вище
згаданої квартири ОСОБА_3 вступила в
шлюб, з 19.11.2004 року постійно проживала
та працювала в м. Артемівську Донецької
області, а з 22.03.2010 року була знята з
реєстрації по АДРЕСА_1, де
зареєстрована та проживає позивач.

Відповідно до ст.64 ЖК України,
члени сім»ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов»язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім»ї несуть солідарну з
наймачем майнову відповідальність за
зобов»язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім»ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім»ї наймача
може бути визнано і інших осіб, якщо
вони постійно проживають з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Як установлено судом вище,
позивач не проживає разом з власником
(наймачем) квартири, розташованої по
АДРЕСА_1, не пов»язана з нею спільним
побутом і власник такого житла має іншу
сім»ю, з якою постійно мешкає та
зареєстрована в іншому населеному
пункті.

Таким чином, відповідач
помилково прийшов висновку про те, що
позивач та власник помешкання, в якому
вона проживає, є членами однієї сім»ї.

Крім того, як убачається з
договорів найму житла від 20.11.2004 року,
від 22.03.2010 року та від 10.02.2014 року, а
також актів приймання-передачі
житлового приміщення(квартири) згідно
вказаних договорів найму, між
власником квартири, розташованої по
АДРЕСА_1 ОСОБА_5.(як наймодавцем) та
ОСОБА_1(як наймачем) були укладені
договори найму такого житла і за
користування вказаним житлом позивач
зобов»язана була вносити щомісячну
плату в розмірі оплати за комунальні
послуги(а.с.32-37). Факт оплати позивачем
(як наймачем за такими договорами)
комунальних послуг підтверджено
квитанціями ПриватБанку про оплату
послуг (телекомунікаційних,
Ковельської РФ ПАТ «Волиньобленерго»,
Ковельського УВКГ) за період
січень-березень 2014 року(а.с.57).

Такі договори найму житла, хоч і
не є зареєстрованими у виконавчому
комітеті Ковельської міської ради,
відповідно до вимог ст.158 ЖК України,
однак, із урахуванням положень ст.ст.
810,811 ЦК України, які визначають поняття
договору найму житла та передбачають
обов»язкову письмову форму такого
договору(без подальшої його
реєстрації), відповідно до ч.1 ст.210 ЦК
України та з урахуванням Ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 16.02.2011 року №6-1512св10, є
належним та допустимим доказом
існування договірних відносин між
позивачкою та ОСОБА_3.(як власником
квартири) щодо найму житлового
приміщення, його умов та строку дії
такого найму. Крім того, вище згадані
договори не визнані недійсними у
встановленому законом порядку і
доказів, які б спростовували
виникнення між наймодавцем та наймачем
правовідносин за такими договорами,
стороною відповідача суду не надано.

Відтак, відповідач передчасно
прийшов до висновку про відсутність
договору найму житла між його
власником та позивачем і не врахував
зазначених обставин при прийнятті
оскаржуваного рішення.

Згідно облікової справи
квартирного обліку ОСОБА_1 та
матеріалів адміністративного позову, у
позивачки відсутнє на праві
користування чи на праві приватної
власності будь-яке житло(а.с.9). Дана
обставина не оспорюється і сторонами у
справі.

Як убачається з оскаржуваного
рішення виконавчого комітету
Ковельської міської ради від 14.11.2013
року №366, ОСОБА_1 була знята з
квартирного обліку на підставі пп.1 п.26
«Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов і
надання їм жилих приміщень»(а.с.88-93).

Відповідно до пункту 26 «Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР»,
затверджених постановою Ради
Міністрів УРСР та Укрпрофради від
11.12.1984 року № 470, «Громадяни перебувають
на квартирному обліку до одержання
жилого приміщення, за винятком
випадків, передбачених у цьому пункті.
Громадяни знімаються з квартирного
обліку у випадках: 1) поліпшення
житлових умов, внаслідок якого відпали
підстави для надання іншого жилого
приміщення;».

Як установлено судом вище,
будь-якого поліпшення житлових умов
позивачки у 2013 році не відбулось,
остання не має в користуванні чи у
власності житлового приміщення в м.
Ковелі в межах норм, визначених для
даного населеного пункту (7 кв.м.) і
підстави для зняття ОСОБА_1 з
квартирного обліку, на якому вона
перебуває з 1994 року, відсутні.

Крім того, як убачається з
пенсійного посвідчення НОМЕР_3,
виданого 30.09.2011 року, серія НОМЕР_4,
позивач є інвалідом 2-ї групи
загального захворювання довічно(а.с.10).

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб»єкта владних
повноважень обов»язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Відповідно до ст.70 КАС України,
докази повинні бути належними та
допустимими.

Відповідачем у даній справі не
надано суду належних та допустимих
доказів, які б спростовували наведені
вище встановлені у справі обставини,
разом з тим, як установлено судом вище,
заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є
підставними та підлягають до
задоволення, а оскаржуване рішення
виконавчого комітету Ковельської
міської ради підлягає до скасування.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.5-12,70,71,72,158-163,167 КАС
України, ст. ст.34,64 ЖК України,
ст.ст.210,810,811 ЦК України, відповідно до
«Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов і
надання їм жилих приміщень в
Українській РСР», затверджених
постановою Ради Міністрів УРСР та
Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470, суд, -

П
О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити повністю.

Визнати нечинним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Ковельської міської ради від 14.11.2013
року № 366 «Про взяття громадян на
квартирний облік для отримання житла,
зняття з квартирного обліку» в частині
зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку для
отримання житла на підставі п.26 пп.1
«Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов і
надання їм жилих приміщень».

Постанова може бути оскаржене до
Львівського апеляційного
адміністративного суду Волинської
області через Ковельський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

ГоловуючаО. А. Восковська