Справа № К/9991/39516/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/39516/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради
Вінницької області на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01 червня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради
Вінницької області, голови
Могилів-Подільської міської ради
Саволюка О.М. про визнання протиправним
та скасування розпорядження,
поновлення на посаді, стягнення
коштів,-

встановила:

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради
Вінницької області, міського голови
Саволюка М.О. про надання щорічної
відпустки та стягнення компенсації за
невикористані відпустки.

У квітні 2010 ОСОБА_2 подав до суду інший
позов з вимогами про поновлення його на
посаді, стягнення за час вимушеного
прогулу коштів та відшкодування
моральної шкоди.

Ухвалою суду вищезазначені позови були
об'єднані в одне провадження.

Постановою Чернівецького районного
суду Вінницької області від 09 лютого 2011
року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
розпорядження Могилів - Подільського
міського голови Саволюка М.О. № 37-к від
29 березня 2010 року про звільнення ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді керуючого
справами виконкому
Могилів-Подільської міської ради.

Зобов'язано Виконавчий комітет
Могилів-Подільської міської ради
прийняти трудову книжку ОСОБА_2 та
скасувати в ній запис № 21 від 17 червня
2009 року про звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП
України.

Стягнуто з виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради на
користь ОСОБА_2 заробітну плату за час
вимушеного прогулу в розмірі 50327,40 грн.,
компенсацію за час ненадання щорічної
основної відпустки у розмірі 11847,50 грн.,
компенсацію за час ненадання щорічної
додаткової відпустки як батькові, що
виховує сина без матері у розмірі 9478
грн., компенсацію за час ненадання
щорічної додаткової відпустки у
розмірі 7108,50 грн., допомогу на
оздоровлення при наданні щорічної
основної відпустки у розмірі 10190 грн.,
моральної щкоди у розмірі 8000 грн,
судові витрати по страві в сумі 1000 грн.
за надання правової допомоги, а всього
97951,60 грн.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01 червня 2011
року скасовано постанову суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
часткове задоволення позову.

Визнано протиправним та скасувано
розпорядження Могилів-Подільського
міського голови Саволюка М.О. № 37-к від
29.03.2010 року про звільнення ОСОБА_2 з
посади керуючого справами виконкому
Могилів-Подільської міської ради.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді керуючого
справами виконкому
Могилів-Подільської міської ради з
29.03.2010 року.

Стягнуто з виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради на
користь ОСОБА_2 заробітну плату за час
вимушеного прогулу в сумі 76171,20 грн.

Стягнуто з виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 1000 грн. та судові витрати,
понесені позивачем на оплату правової
допомоги у розмірі 400 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Виконавчий комітет
Могилів-Подільської міської ради
Вінницької області, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та направити справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що рішенням
Могилів-Подільської міської ради № 9
від 14.04.2006 року ОСОБА_2 затверджено
керуючим справами виконавчого
комітету Могилів - Подільської міської
ради.

Розпорядженням Могилів-Подільського
міського голови Саволюка М.О. №37-к від
29.03.2010 року позивача звільнено з посади
29.03.2010 року на підставі ст. 11 Закону
України "Про службу в органах місцевого
самоврядування" за порушення присяги
посадової особи місцевого
самоврядування.

Підставою для винесення даного
розпорядження було звернення до
апарату міської ради та виконкому
16.03.2010 року громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6
щодо дій, керуючого справами виконкому
ОСОБА_2, які мали місце у кафе "Шатро"
23.02.2010 року та не сприяють турботі про
високий рівень культури, спілкування і
поведінки, авторитету Могилів -
Подільської міської ради, її органів та
посадових осіб.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд апеляційної інстанції вірно
послався на наступне.

Відповідно до статті 11 Закону України
"Про службу в органах місцевого
самоврядування" (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
громадяни України, які вперше
приймаються на службу в органи
місцевого самоврядування (за винятком
посад, зазначених в абзаці другому
частини першої статті 10 цього Закону) у
день прийняття відповідного рішення
складають Присягу.

Стаття 20 зазначеного Закону визначає,
що крім загальних підстав,
передбачених Кодексом законів про
працю України, служба в органах
місцевого самоврядування припиняється
на підставі і в порядку, визначених
Законом України "Про місцеве
самоврядування в Україні", цим та
іншими законами України, а також у разі:
порушення посадовою особою місцевого
самоврядування Присяги, передбаченої
статтею 11 цього Закону; порушення умов
реалізації права на службу в органах
місцевого самоврядування (стаття 5
цього Закону); неподання відомостей або
подання посадовою особою місцевого
самоврядування неправдивих відомостей
щодо її доходів у встановлений термін
(стаття 13 цього Закону); виявлення або
виникнення обставин, що перешкоджають
перебуванню на службі, чи недотримання
вимог, пов'язаних із проходженням
служби в органах місцевого
самоврядування (стаття 12 цього Закону).

Судом апеляційної інстанції було
встановлено, що службового
розслідування, як того передбачає
Постанова № 950 КМУ "Про порядок
проведення службового розслідування"
не проводилось, будь-яких пояснень по
даному факту у позивача не відбиралось.

Крім не дотримання процедури
звільнення, відповідачем також не були
враховані положення ст.147-1 КЗпП
України, відповідно до яких,
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника. Позивач був
затверджений на посаду рішенням
міської ради і звільнення мало бути
здійснено цим же органом.

Згідно з частиною 1ст. 235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до полоень частини 2 ст.235
КЗпП України, при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи.

Відповідно до Постанови КМУ № 100 від
08.02.1995 року "Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати", середній заробіток за час
вимушеного прогулу обчислюється за 2
останніх повних місяці роботи.

Заробітна плата ОСОБА_2 за останні 2
місяці складала у травні 2009 року 4 958
грн. 89 коп., у лютому 2010 року - 4 335грн. 63
коп. За вказаний період позивач
відпрацював 41 робочий день, тобто
середньоденна заробітна плата
становить 226 грн.70 коп.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, якщо
заява про поновлення на роботі
розглядається більше одного року , не з
вини працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6.11.1992 року № 9 "Про
практику розгляду судами трудових
спорів" (зі змінами) визначено, що при
частковій вині працівника оплата
вимушеного прогулу за період понад
один рік може бути відповідно зменшена.
Висновок суду про наявність вини
працівника (не з'явився на виклик суду,
вчиняв інші дії по зволіканню розгляду
справи) або її відсутності, про межі
зменшення розміру виплати має бути
мотивованим.

Апеляційним судом встановлено, що
справа розглядалась судами понад один
рік при частковій вині самого позивача,
а саме - неодноразові заяви про відвід
головуючим, зупинення провадження у
справі з підстав знаходження позивача
на лікуванні строком на 4 місяці 24 дні.
Зважаючи як і на поважність причин, так
і на недоведеність необхідності їх
значної тривалості, апеляційним судом
обґрунтовано обраховано час
вимушеного прогулу строком один рік та
стягнуто на користь позивача заробітну
плату за час вимушеного прогулу в сумі
76 171 грн. 20 коп.

Апеляційним судом також вірно
зазначено, що записи до трудової книжки
повинні вноситися відповідно до
Інструкцією № 58 від 29.07.1993 року "Про
порядок ведення трудових книжок".

Відмовляючи у задоволенні вимог про
стягнення з відповідача компенсації за
невикористану основну та додаткову
відпустки, суд апеляційної інстанції
враховував норми ст. 24 Закону України
"Про відпустки", відповідно до яких
працівникові грошова компенсація за
всі невикористані ним дні щорічної
відпустки та допомога на оздоровлення,
а також додаткової відпустки
працівникам, які мають дітей
виплачується лише у разі його
звільнення. Оскільки звільнення
позивача було неправомірним, він
підлягає поновленню на роботі, то
відповідно позивач не має права на цю
компенсацію.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995
року № 4 у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Відповідно до пункту 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 року № 4 Розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Враховуючи обставини справи, ступінь
моральних страждань позивача, колегія
суддів вважає, що апеляційний суд
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що відшкодуванню підлягає моральна
шкода у розмірі 1000 грн. Таке рішення
суду, по переконанню колегії суддів, є
справедливим, відповідає принципам
розумності та виваженості.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ і порядок їх
компенсації за рахунок держави"
визначено, що граничний розмір витрат,
пов'язаних з правовою допомогою
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, не має перевищувати
суму, що обчислюється виходячи з того,
що зазначеній особі виплачується 40 %
розміру мінімальної заробітної плати
за годину її роботи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
обгрунтовно стягнув на користь
позивача компенсацію витрат,
пов'язаних з розглядом справи в розмірі
400 грн.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального
чи процесуального права, що призвело
або могло б призвести до невірного
вирішення спору, а тому оскаржуване
судове рішення є законним та
обґрунтованим і підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради
Вінницької області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 01 червня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради
Вінницької області, голови
Могилів-Подільської міської ради
Саволюка О.М. про визнання протиправним
та скасування розпорядження,
поновлення на посаді, стягнення коштів
- без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
О.І. Гаманко

Судді:
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній