Справа № 2а-7309/12/1370
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Справа №
11838/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Кушнерика М.П.

суддів
Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2013р. по справі за позовом ОСОБА_1
до Міністерства культури України,
треті особи: Громадська організація
«Територіальна Асоціація «Центр
правозахисної діяльності і правової
інформації «Захист і сприяння»
ім.ген.УНР В.Сікевича», Львівська
міська рада про визнання протиправними
та скасування припису, -

В С Т А Н О В И
Л А:

16.08.2012р. позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить визнати
протиправним та скасувати припис
Міністерства культури України від
04.07.2012 року про припинення будівельних
робіт за адресою: АДРЕСА_1 та надання
копії всієї проектної та дозвільної
документації на будівництво об'єкта за
вказаною адресою, на підставі якої
проводяться роботи.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
підставою видання оскаржуваного
припису зазначено проведення
будівельних робіт без погодження
проектної документації та надання
дозволу на проведення будівельних
робіт в історичному ареалі м.Львова
центральним органом виконавчої влади у
сфері охорони культурної спадщини.
Вказаний припис позивач вважає
необгрунтованим, оскільки з набранням
чинності Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
центральний орган виконавчої влади у
сфері охорони культурної спадщини
позбавлений повноважень по погодженню
проектів будівництва об'єктів. Крім
того, проект будівництва по АДРЕСА_1 не
підлягав погодженню центральним
органом виконавчої влади відповідно до
пункту 14 ст.5 Закону України «Про
охорону культурної спадщини», оскільки
земельна ділянка по АДРЕСА_1 до пам'яток
національного значення не віднесена.
Як вбачається з рішення Львівської
міської ради №1311 від 09.12.2005 року
земельна ділянка охоплюється межами
території пам'ятки місцевого значення,
а тому згідно з пунктом 7 частини 2
статті 6 Закону України «Про охорону
культурної спадщини», повноваження
щодо надання висновків по проектах
будівництва на пам'ятках місцевого
значення належить до компетенції
охорони культурної спадщини місцевого
самоврядування. З листа №04/4001 від 12.12.2007
року Управління охорони історичного
середовища Львівської міської ради
погоджено робочий проект
будівництва. Затвердженні рішенням
Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005
року межі історичного ареалу м.Львова
відповідачем не погоджувались, а
Держбудом не затверджувались, тому
межі історичного ареалу м.Львова,
вважає не визначеними та
встановленими, не встановлено і
обмеження господарської діяльності на
території історичного ареалу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21 серпня
2013р. в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржила дану постанову, з
підстав неповного з'ясування обставин
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що у відповідності до
п.12 Постанови Кабінету Міністрів
України від 13 березня 2002 р. N318 «Про
затвердження Порядку визначення меж та
режимів використання історичних
ареалів населених місць, обмеження
господарської діяльності на території
історичних ареалів населених місць»,
визначені науково-проектною
документацією межі історичних ареалів
погоджуються відповідним органом
місцевого самоврядування, Мінкультури
або уповноваженим ним органом охорони
культурної спадщини та затверджуються
Держбудом або уповноваженим ним
органом охорони культурної спадщини.

Враховуючи, що затверджені рішенням
Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005
року межі історичного ареалу м.Львова
Мінкультури не погоджувались, а
Держбудом не затверджувались, такі
межі є невизначеними, а тому не можна
говорити про необхідність погоджень
будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1
відповідачем, як центральним органом.

Щодо необхідності погодження проекту
будівництва із відповідачем, то слід
зазначити, що п.19 ч.1 ст.5 Закону України
«Про охорону культурної спадщини»
містить лише повноваження
відповідного органу погоджувати
проекти будівельних робіт в історичних
ареалах населених місць. Проте
випадків, коли таке погодження є
обов'язковим, а також процедури такого
погодження (хто повинен звернутися,
перелік документів що потрібно додати,
строки погодження, підстав відмови в
погодженні) законом невизначено.

Законодавством (чинним на момент
погодження проекту) не було
передбачено обов'язку для фізичних чи
юридичних осіб погоджувати проекти
будівництва із центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони
культурної спадщини.

У відповідності до п.9.1 та п.9.2. ДБН
«Проектування. Склад, порядок
розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва ДБН А.2.2-3-2004»,
затверджені Наказом Держбуду України
20.01.2004 року N8 (чинні на момент
погодження проекту будівництва)
робочий проект погоджуються з
місцевими органами містобудування та
архітектури відповідно до місцевих
правил забудови. За наявності
особливих умов розташування об'єкта
(історичні зони міст, зсувонебезпечні
території та ін.) необхідно за
вказівкою органів містобудування та
архітектури погодити проектну
документацію з відповідними
організаціями.

Робочий проект багатоквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.Львові
було погоджено з урахуванням вказаних
вимог. Зокрема проект було погоджено
листом №04/4001 від 12.12.2007 року Управління
охорони історичного середовища
Львівської міської ради.

Статтею 8 КАС України встановлено, що
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Відповідно до зазначеного принципу,
позивач при умові належного виконання
ним вимог законодавства, не може нести
відповідальність за не належне
виконання обов'язків, покладених на
органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування (зокрема за
ненадання відповідних вказівок, щодо
погодження проекту чи неналежного
погодження).

Щодо здійснення будівництва без
дозволу відповідача, то будівництво
розпочалося на підставі декларації про
виконання будівельних робіт від 20.10.2011
року та продовжилося на підставі
дозволу на виконання будівельних робіт
від 06.01.2012 року. Вказані документи були
зареєстровані/видані на підставі
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності». До
отримання вказаних документів
будівництво не проводилося. Викладене
встановлено Постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
05.01.2012 року у справі №2а-13552/11/1370.

У відповідності до ст.ст.36, 37 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», за
наявності зареєстрованої декларації
про початок виконання будівельних
робіт або наявності дозволу на
виконання будівельних робіт отримання
замовником та генеральним підрядником
чи підрядником (у разі якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) інших документів
дозвільного характеру для виконання
будівельних робіт та видалення зелених
насаджень у межах будівельного
майданчика не вимагається.

Відповідно до п.2 ч.1 Розділу
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», закони та інші
нормативно-правові акти, прийняті до
набрання чинності цим Законом, діють у
частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, на початок будівельних робіт та
отримання відповідних дозвільних
документів - дозволу відповідача не
було потрібно.

Вважає безпідставним покликання суду
першої інстанції на те, що листом №04-69
від 20.01.2012 року Управлінням охорони
історичного середовища Львівської
міської ради було відкликано
попередній лист №04/4001 від 12.12.2007 року
щодо погодження робочого проекту
будівництва, а також на те, що згідно
листа Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
від 10.04.2012 року №35-вих.-895 районною
адміністрацією відкликано дозвіл №6-9
на влаштування будівельного
майданчика.

Так, оскаржуваний припис обґрунтовано
іншими обставинами, а саме: будівельну
роботи здійснюються в межах
історичного ареалу м.Львова та не
погоджені відповідачем.

Дослідження інших обставин в межах
даної справи є неможливим для суду,
вони не стосуються спору та неповинні
бути включені до постанови.

Окрім того, судом не враховано, що
станом на 20.01.2012 року та 10.04.2012 року
позивачем отримано дозвіл на виконання
будівельних робіт, влаштовано
будівельний майданчик та розпочато
будівельні роботи. На час затвердження
проекту та отримання дозволу на
виконання будівельних робіт вказані
погодження та дозвіл на влаштування
будівельного майданчика були чинними.

Не враховано судом також Рішення
Конституційного суду від 16.04.2009 року
№7-рп/2009 по справі №1-9/2009 з якого
вбачається, що не нормативні правові
акти органу місцевого самоврядування є
актами одноразового застосування,
вичерпують свою дію фактом їхнього
виконання, тому вони не можуть бути
скасовані чи змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Дозвіл на влаштування будівельного
майданчика від 15.09.2011 року є дозволом на
порушення благоустрою, а його
отримання, станом на 15.09.2011 року, було
передбачено виключно Правилами
благоустрою м.Львова, затвердженими
Ухвалою Львівської міської ради № 376
від 21.04.2011 року.

У відповідності до приписів ст.16 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» виконувати роботи без дозволу
на об'єктах благоустрою забороняється
лише в разі, якщо обов'язковість
отримання дозволу передбачена законом.

Закону України «Про благоустрій
населених пунктів» та іншими законами
України станом на 15.09.2011 року отримання
відповідного дозволу не передбачалося.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів»,
правила благоустрою не можуть
передбачати обов'язок фізичних і
юридичних осіб щодо отримання
будь-яких дозволів, погоджень або інших
документів дозвільного характеру, а
також повноважень органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб,
підприємств, установ, організацій,
утворених такими органами, видавати
зазначені документи.

У відповідності до ч.4 ст.9 КАС України, у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Судом не дано відповідної оцінки листу
№04-69 від 20.01.2012 року та листу від 10.04.2012
року №35-вих.-8 95 з огляду на наведені
положення законодавства.

Також, суд розглянув справу у її
відсутності та представника.

Просить скасувати постанову та
прийняти нову, якою позов задоволити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника позивача, який просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, представників третьої
особи, які просять залишити без змін
рішення суду першої інстанції,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем 04.07.2012 року №22-1727/21 видано
припис (а.с.6) згідно якого Міністерство
культури України, діючи в межах
повноважень, визначених ст.5 Закону
України «Про охорону культурної
спадщини», Положення про Міністерство
культури України, затвердженим Указом
Президента України від 06.04.2011 року
№388/2011, вимагає невідкладно припинити
будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1,
що проводяться без погодження
проектної документації та надання
дозволу на проведення будівельних
робіт в історичному ареалі м.Львова
центральним органом виконавчої влади у
сфері охорони культурної спадщини. У
триденний термін з дня отримання цього
припису позивача зобов'язано надати
письмове підтвердження про припинення
робіт та копію всієї проектної та
дозвільної документації на
будівництво об'єкта за вказаною
адресою, на підставі якої проводяться
роботи.

Рішенням Львівської міської ради від
12.09.2005 року №1311 затверджено межі
історичного ареалу та зони регулювання
забудови міста Львова. Зокрема,
топографічною схемою та переліком
вулиць зазначених у Додатку №2 до
рішення виконкому від 09.12.2005 року №1311,
які визначають межі історичного
ареалу, підтверджується входження
АДРЕСА_1 до встановлених меж
історичного ареалу міста Львів.
оскільки АДРЕСА_1 є частиною
історичного ареалу, відповідне
погодження проекту будівництва та
рішення про надання дозволу на
проведення будівельних робіт
приймається центральним органом
виконавчої влади, яким є Міністерство
культури України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що дії
відповідача є правомірними, оскільки
відповідно до ст.1 Закону України „Про
центральні органи виконавчої влади"
систему центральних органів
виконавчої влади складають
міністерства України (далі -
міністерства) та інші центральні
органи виконавчої влади. Міністерства
забезпечують формування та реалізують
державну політику в одній чи декількох
сферах, інші центральні органи
виконавчої влади виконують окремі
функції з реалізації державної
політики. Повноваження міністерств,
інших центральних органів виконавчої
влади поширюються на всю територію
держави.

Також згідно пункту 1 Положення про
Міністерство культури України:
Міністерство є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України.
Мінкультури України є головним органом
у системі центральних органів
виконавчої влади щодо формування
державної політики у сфері
кінематографії, формування та
забезпечення реалізації державної
політики у сферах культури та мистецтв,
охорони культурної спадщини,
вивезення, ввезення і повернення
культурних цінностей, державної мовної
політики, а також спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері
міжнаціональних відносин, релігії та
захисту національних меншин України.

Таким чином, Міністерство відноситься
до системи центральних органів
виконавчої влади і є головним органом у
даній системі по охороні культурної
спадщини.

Оскільки адреса АДРЕСА_1 є частиною
історичного ареалу, то рішення про
надання дозволу на проведення
будівельних робіт має надаватися
Міністерством відповідно до пункту 22
статті 5 Закону України «Про охорону
культурної спадщини», до повноважень
центрального органу центрального
органу виконавчої влади належить:
надання дозволів на проведення робіт
на пам'ятках національного значення,
їхніх територіях та в зонах охорони, на
охоронюваних археологічних
територіях, в історичних ареалах
населених місць. Такий дозвіл на
проведення робіт за адресою м.Львів
АДРЕСА_1 Міністерством не надавався, а
отже розпочате будівництво є
незаконним і розпочате без одержання
відповідних дозволів.

Посилання позивача на отримане
погодження проекту будівництва
управлінням охорони історичного
середовища міста Львова не
заслуговують на увагу, оскільки дане
погодження отримується центральним
органом виконавчої влади у сфері
захисту культурної спадщини, а саме -
Міністерством. Тому наявний у позивача
та погоджений управлінням охорони
історичного середовища проект
будівництва не може бути підставою для
проведення будівництва.

Згідно із частиною 3 статті 32 Закону
України «Про охорону культурної
спадщини», на охоронюваних
археологічних територіях, у межах зон
охорони пам'яток, історичних ареалів
населених місць, занесених до Списку
історичних населених місць України,
забороняються містобудівні,
архітектурні чи ландшафтні
перетворення, будівельні,
меліоративні, шляхові, земляні роботи
без дозволу відповідного органу
охорони культурної спадщини.

П.12 постанови Кабінету Міністрів
України від 13 березня 2001 №318 «Про
затвердження Порядку визначення меж та
режимів використання, обмеження
господарської діяльності на території
історичних ареалів», в редакції, що
діяла з 13.03.2002р. по 23.12.2011р. зазначає, що
межі історичних ареалів погоджуються
відповідним органом місцевого
самоврядування, Мінкультури або
уповноваженим ним органом охорони
культурної спадщини та затверджується
Держбудом.

Посилання позивача на
відсутність погоджених (затверджених)
меж історичного ареалу м.Львова
Держбудом, суд не приймає до уваги,
оскільки такі визначені рішенням
Львівської міської ради, як органом
місцевого самоврядування, і є
обов»язкові для виконання, законність
і обов»язковість виконання якого не
оспорюється в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з «Загальної пояснювальної
записки» Робочого проекту
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_1 в м.Львові», проект
будівництва затверджено Головним
архітектором м.Львова 24.11.2008 року, що
свідчить про протиправність та
самовільність розпочатого будівництва
позивачем.

Крім того, листом №04-69 від 20.01.2012 року, у
зв'язку із втратою чинності рішення
виконавчого комітету ЛМР від 07.04.2006
року №570 «Про проектування та
будівництво гр.ОСОБА_1 15-ти поверхового
житлового будинку на АДРЕСА_1»,
Управлінням охорони історичного
середовища Львівської міської ради
відкликано попередній лист №04/4001 від
12.12.2007 року щодо погодження робочого
проекту будівництва багатоповерхового
житлового будинку на АДРЕСА_1 та
Франківською районною адміністрацією
Львівської міської ради відкликано
дозвіл №6-9 на влаштування будівельного
майданчика за адресою: АДРЕСА_1,
виданого ОСОБА_1 15.09.2011р. (лист від 10.04.2012
року №35-вих.-895 (а.с.102)

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Щодо посилання апелянта на розгляд
справи у її та відсутності
представника, то колегія суддів вважає,
що таке не вплинуло на правильність
прийнятого рішення.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, то воно не може
бути скасоване чи змінене з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2013р. по справі № 2а-7309/12/1370 - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст.160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
М.П.Кушнерик

Судді:
О.І.Мікула

А.Р.Курилець

Повний текст виготовлено 11.04.2014р.