Справа № 805/487/13-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/17428/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Винокурова К.С., Ліпського Д.В.,провівши
у порядку касаційного провадження
попередній розгляд адміністративної
справи

за позовом Макіївської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області Державної
податкової служби до
Центрально-Міського районного відділу
державної виконавчої служби
Макіївського міського управління
юстиції про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Макіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 30 січня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 6 березня 2013
року,

встановив:

16 січня 2013 року Макіївська об'єднана
державна податкова інспекція
Донецької області Державної
податкової служби (далі - Макіївська
ОДПІ) пред'явила позов до
Центрально-Міського районного відділу
державної виконавчої служби
Макіївського міського управління
юстиції (далі - Центрально-Міське ВДВС)
про визнання протиправними дій щодо
передачі майна, яке знаходиться у
податковій заставі, на реалізацію та
зобов'язання виключити з акта опису від
30 листопада 2011 року будівлю басейна,
яка знаходиться у податковій заставі.

Позов обґрунтувала тим, що 15 січня 2013
року Центрально-Міським ВДВС
протиправно проведено прилюдні торги
по реалізації арештованого майна -
будівлі басейна (інв. № 5516), що
перебувала на балансі ВП «Шахта ім. В.М.
Бажанова» ДП «Макіїввугілля», оскільки
ця будівля знаходиться у податковій
заставі.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 30 січня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 6 березня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Макіївська ОДПІ
просить скасувати судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову. Скаргу обґрунтовує тим, що
судами безпідставно не взято до уваги
наявність податкової застави на все
майно ДП «Макіїввугілля», яка була
зареєстрована у жовтні 2002 року, а арешт
на все майно цього ж підприємства
Центрально-Міським ВДВС накладено у
серпні 2005 року, що дає Макіївській ОДПІ
пріоритетне право на звернення
стягнення на предмет обтяження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в провадженні
Центрально-Міського ВДВС з 2003 року
знаходиться зведене виконавче
провадження № ЄДРВП 31699307 по стягненню
боргу з ДП «Макіїввугілля».

В ході примусового виконання державним
виконавцем 27 січня 2004 року винесено
постанову про накладення арешту на все
майно ДП «Макіїввугілля» та оголошено
заборону на його відчуження.

Обтяження на все майно ДП
«Макіїввугілля» за наведеною
постановою внесено до Державного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна 5 серпня 2005 року.

30 листопада 2011 року державним
виконавцем складено акт опису й арешту
майна боржника ДП «Макіїввугілля»,
серед якого, зокрема, зазначена будівля
плавального басейна (інв. № 5516).

15 січня 2013 року відбулися прилюдні
торги по реалізації нерухомого
арештованого майна, що є власністю ДП
«Макіїввугілля», а саме, будівлі
плавального басейна (інв. № 5516), про що
Донецькою філією ТОВ «Укрспецторг
Групп» складений протокол № 05-0377/12(А) -
Лот № 1.

Згідно із частиною першою статті 32
Закону України від 21 квітня 1999 року №
606-XIV «Про виконавче провадження» (далі -
Закон № 606-XIV) заходами примусового
виконання рішень, зокрема, є звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб
або належать боржникові від інших осіб.

За приписами частини першої статті 52
Закону № 606-XIV звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Частинами другою та п'ятою статті 57
Закону № 606-XIV визначено, що арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем, зокрема, шляхом:
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження; проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту. Про проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту
державний виконавець складає акт
опису та арешту майна боржника.

Відповідно до частини першої статті 62
Закону № 606-XIV реалізація арештованого
майна, крім майна, вилученого з обігу
згідно із законом, та майна,
зазначеного в частині восьмій статті 57
цього Закону, здійснюється шляхом його
продажу на прилюдних торгах, аукціонах
або на комісійних умовах.

За правилами статті 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною четвертою статті 82 Закону №
606-ХІV встановлено, що рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

У розумінні статті 8 Закону № 606-ХІV
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник.

Макіївська ОДПІ не є стороною
виконавчого провадження, однак, на її
думку, діями і рішеннями
Центрально-Міського ВДВС порушено її
законні права та інтереси.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що даний спір
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства, а
державному виконавцю під час вчинення
виконавчих дій по примусовому
виконанню виконавчих документів
надано право накладати арешт,
описувати майно боржника, передавати
його на реалізацію.

При цьому, посилання Макіївської ОДПІ
на те, що зазначені дії були вчинені
протиправно, оскільки відповідно до
чинного законодавства вона має
пріоритетне право на звернення
стягнення на предмет обтяження є
безпідставними з огляду на таке.

4 жовтня 2002 року в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна зареєстровано
податкову заставу на все рухоме майно
та майнові права ДП «Макіїввугілля».

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону
України від 21 грудня 2000 року № 2181-III
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній станом на жовтень 2002
року, далі - Закон № 2181-III) з метою
захисту інтересів бюджетних
споживачів активи платника податків,
що має податковий борг, передаються у
податкову заставу.

Підпунктом 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону
№ 2181-III встановлено, що з урахуванням
положень цієї статті право податкової
застави поширюється на будь-які види
активів платника податків, які
перебували в його власності (повному
господарському віданні) у день
виникнення такого права, а також на
будь-які інші активи, на які платник
податків набуде прав власності у
майбутньому, до моменту погашення його
податкових зобов'язань або податкового
боргу.

Платник податків має право безоплатно
зареєструвати податкову заставу в
державних реєстрах застав рухомого чи
нерухомого майна, а податковий орган
зобов'язаний безоплатно зареєструвати
податкову заставу в державному реєстрі
застав нерухомого майна за умови
строку дії такої податкової застави
більш як десять календарних днів (пункт
8.3 Закону № 2181-III)

Пунктом 1 спільного наказу
Міністерства юстиції України та
Державної податкової адміністрації
України від 7 лютого 2003 року № 9/5/59 «Про
реєстрацію податкових застав
нерухомого майна» встановлено, що до
створення Державного реєстру
податкових застав реєстрація
податкових застав нерухомого майна
здійснюється в Державному реєстрі
застав рухомого майна в порядку,
установленому Законом України від 18
листопада 2003 року № 1255-IV «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», Порядком ведення
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 5 липня
2004 року № 830, Інструкцією про порядок
ведення Державного реєстру обтяжень
рухомого майна та заповнення заяв,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 29 липня 2004 року №
73/5.

У відповідності до зазначеного,
вбачається, що податкова застава як
щодо рухомого так і щодо нерухомого
майна підлягає реєстрації у Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна.

Рішенням Конституційного Суду України
від 24 березня 2005 року № 2-рп/2005 визнано
неконституційним підпункт 8.2.2 пункту 8.2
статті 8 Закону № 2181-III. Згідно з цим
рішенням, у разі наявності визначених
законом підстав, право податкової
застави автоматично поширюється не на
всі активи боржника, а застосовується з
урахуванням розміру заборгованості,
тобто розмір майна боржника, яке
перебуває у податковій заставі, має
відповідати розміру податкової
заборгованості.

26 червня 2009 року податковим керуючим
Макіївської ОДПІ складено акт № 7
опису активів, на які поширюється право
податкової застави, до якого увійшла і
будівля басейна (інв. № 5516), що
перебувала на балансі ВП «Шахта
ім. В.М. Бажанова» ДП
«Макіїввугілля».

9 липня 2009 року до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна внесено зміни
та додано об'єкти, вказані у актах опису
від 26 червня 2009 року № 6 та 7.

Правовий режим регулювання обтяжень
рухомого майна визначений Законом
України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» (далі - Закон №
1255-IV).

Згідно із статтею 18 Закону № 1255-IV
обмеження (обтяження) майна, що входить
до складу єдиного майнового комплексу
підприємства, підлягає реєстрації в
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно. Пріоритет обмеження (обтяження)
цього нерухомого майна визначається
згідно з правилами, встановленими
законом для визначення пріоритету прав
на нерухоме майно.

Частиною третьою статті 3 Закону
України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» (далі -
Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно,
які підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

При цьому, оскільки Законом № 1952-IV не
встановлено пріоритету обтяжень
нерухомого майна, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про необхідність
застосування Закону 1255-IV за аналогією.

Відповідно до частин першої та другої
статті 14 Закону № 1255-IV, якщо інше не
встановлено цим Законом, зареєстроване
обтяження має вищий пріоритет над
незареєстрованими обтяженнями.
Пріоритет зареєстрованих обтяжень
визначається у черговості їх
реєстрації, за винятками,
встановленими цим Законом. Обтяжувачі,
які зареєстрували обтяження одного і
того ж рухомого майна одночасно, мають
рівні права на задоволення своїх вимог.
Обтяжувач з вищим пріоритетом має
переважне право на звернення стягнення
на предмет обтяження.

За змістом статті 37 Закону № 1255-IV
податкова застава та накладення арешту
на рухоме майно на підставі рішень
уповноважених органів у випадках,
встановлених законом відносяться до
публічних обтяжень. Публічне обтяження
набирає чинності з моменту його
реєстрації в Державному реєстрі.

Статтею 39 Закону № 1255-IV передбачено, що
публічне обтяження підлягає
реєстрації в порядку, встановленому
цим Законом, протягом п'яти днів із дня
винесення відповідного рішення, на
підставі якого воно виникає. Обов'язок
щодо здійснення реєстрації
покладається на уповноважений орган
або на особу, зазначену в рішенні
уповноваженого органу. Пріоритет
публічного обтяження встановлюється з
моменту його реєстрації. Зареєстровані
публічні обтяження не мають пріоритету
над обтяженнями того ж рухомого майна,
які були зареєстровані раніше моменту
реєстрації публічного обтяження, а
також обтяженнями, які мають вищий
пріоритет згідно з правилами,
встановленими розділом III цього Закону.

Таким чином, є обґрунтованим висновок
судів попередніх інстанцій про те, що
оскільки Центрально-Міським ВДВС було
накладено арешт на все нерухоме майно
ДП «Макіїввугілля» і це зареєстровано
у Державному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна 5
серпня 2005 року, а публічне обтяження
(податкову заставу) на це ж майно,
згідно акту опису активів, на які
поширюється право податкової застави
№ 7, зареєстровано у Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна лише 9 липня 2009
року, тобто пізніше, то з огляду на
положення Закону № 1255-IV, зазначене
вказує на наявність саме у виконавчої
служби пріоритету на звернення
стягнення на майно ДП «Макіїввугілля».

Крім того, слід звернути увагу на те, що
визнання протиправними дій органу
державної виконавчої служби не
призведе до відновлення того
становища, яке існувало до проведення
прилюдних торгів, оскільки майно, яке
перебувало у податковій заставі,
відчужено, у зв'язку з чим поновлення
права позивача, яке він вважав
порушеним, є неможливим у заявлений ним
спосіб.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Макіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 30
січня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 6 березня 2013 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Винокуров К.С.
Ліпський Д.В.