Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/52400/12

К/9991/52471/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач),
Олендера І.Я. , Штульман І.В.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Чернівецької обласної
митниці, Державної митної служби
України про визнання протиправним та
скасування наказу, поновлення на
посаді, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,

в с т а н о в и в :

У лютому 2012 року позивач звернувся до
суду із даним позовом, в якому просив
визнати протиправним і скасувати
наказ Державної митної служби України
№107-К від 25.01.2012 року в частині
припинення перебування на державній
службі в митних органах та поновити
його на посаді головного інспектора
митного поста «Мамалига» Чернівецької
обласної митниці з 26.01.2012 року з
виплатою середнього заробітку за час
вимушеного прогулу зі стягненням
моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. і
понесених на правову допомогу витрат.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2012,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 26 липня 2012 року, позов задоволено
частково.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Державної митної служби України
№107-К від 25.01.2012 року в частині
припинення перебування позивача на
державній службі в митних органах і
поновлено його на посаді головного
інспектора митного поста «Мамалига»
Чернівецької обласної митниці з 26.01.2012
року з виплатою середнього заробітку
за час вимушеного прогулу з 26.01.2012 року
по день поновлення на посаді, а також
стягнуто моральну шкоду в розмірі1000, 00
грн. та понесені на правову допомогу
витрати у розмірі 800,00 грн.

В касаційних скаргах Чернівецька
обласна митниця і Державна митна
служба України, посилаючись на
порушення судами першої і апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення цих судів і
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що з 1993 року
позивач проходив державну службу в
митних органах України, де працював на
різних посадах та прийняв Присягу
державного службовця.

З 20.01.2012 року позивач займав посаду
головного інспектора митного поста
«Мамалига» Чернівецької обласної
митниці.

Протягом проходження служби в митних
органах позивач не мав жодних
стягнень, а навпаки, заохочувався за
сумлінну службу.

На підставі наказу Державної митної
служби України від 13.01.2012 року №35 було
проведено аналіз стану роботи
Чернівецької обласної митниці, за
результатами якого встановлено
несумлінне виконання позивачем
службових обов'язків при здійсненні
митного контролю та митного оформлення
товарів за вантажно-митною декларацією
про що складено доповідну записку на
ім'я Голови Державної митної служби
України.

З урахуванням зазначених в доповідній
записці фактів порушення посадовими
особами митниці вимог законодавства та
враховуючи пропозиції, викладені в цій
записці, наказом Державної митної
служби України №107-к від 25.01.2012 року «По
особовому складу Чернівецької
обласної митниці» за порушення Присяги
державного службовця, відповідно до п.6
ч.1 ст.30 Закону України «Про державну
службу» (далі - Закон №3723ХІІ)
припинено перебування позивача з 26.01.2012
року на державній службі в митних
органах.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 Митного кодексу
України (чинного на час виникнення
спірних відносин; далі - МК) особи, які
вперше зараховуються на посади
державної служби у митних органах,
спеціалізованих митних установах та
організаціях, приймають Присягу
державного службовця.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 30 Закону № 3723-XII
передбачено, що державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої у статті 17 цього
Закону.

Текст Присяги наведено у ч. 2 ст. 17
Закону №3723-XII: «Повністю усвідомлюючи
свою високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки».

Виходячи зі змісту тексту
Присяги, можна дійти висновку, що в
основі поведінки державного службовця
закладені етичні, правові та
службово-дисциплінарні норми
поведінки, недодержання яких утворює
факт порушення Присяги, а тому,
складаючи Присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
Присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Тобто, як порушення Присяги, так і
дисциплінарне правопорушення можуть
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) норм, а
дисциплінарне правопорушення
пов'язується лише з порушенням
правових вимог щодо проходження
публічної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону
№3723-XII за невиконання чи неналежне
виконання службових обов'язків,
перевищення своїх повноважень,
порушення обмежень, пов'язаних з
проходженням державної служби, а також
за вчинок, який порочить його як
державного службовця або дискредитує
державний орган, в якому він працює, до
державного службовця застосовуються
дисциплінарні стягнення.

Частиною другою цієї статті
передбачено, що до службовців, крім
дисциплінарних стягнень, передбачених
чинним законодавством про працю
України, можуть застосовуватися такі
заходи дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

Відповідно до частини другої ст. 9
Закону №3723-XII регулювання правового
становища державних службовців, що
працюють в апараті органів митного
контролю, здійснюється згідно з цим
Законом, якщо інше не передбачено
законами України.

Згідно зі ст. 408 МК правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом і
лише в частині, що ним не регулюється -
Законом №3723-XII.

Відповідно до частини другої ст.
410 МК у митній службі України діє
Дисциплінарний статут, який
затверджується законом.

В абзаці першому преамбули
Статуту зазначено, що цей Статут
визначає суть службової дисципліни,
права та обов'язки посадових осіб
митної служби України, яким присвоєно
спеціальні звання, у тому числі
керівників митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, щодо забезпечення та
додержання дисципліни, а також види та
порядок застосування заохочень і
дисциплінарних стягнень.

При цьому в абзаці другому
преамбули Статуту зазначено, що
регулювання правового становища
державних службовців, що працюють у
митних органах, здійснюється з
урахуванням вимог Закону № 3723-XII.

Відповідно до ст. 21 Статуту
порушення службової дисципліни - це
протиправне, винне (умисне чи
необережне) діяння (дія чи
бездіяльність) посадової особи митної
служби, тобто невиконання урочистого
зобов'язання посадових осіб митної
служби, зокрема невиконання або
неналежне виконання нею своїх
службових обов'язків, перевищення
повноважень, порушення обмежень і
заборон, установлених законодавством з
питань проходження служби в митних
органах, або вчинення інших дій, які
дискредитують не тільки посадову особу
митної служби, а й митну службу України.

Згідно ст. 22 Статуту до діянь, які
є порушеннями службової дисципліни,
належать: порушення вимог законів та
інших нормативно-правових актів
України з питань митної справи,
державної служби, а також наказів та
розпоряджень безпосередніх та/або
прямих керівників; порушення порядку
здійснення митного контролю та митного
оформлення предметів, що переміщуються
через митний кордон України.

Системний аналіз спеціальних і
загальних норм, наведених у ст. 21 ч. 1 ст.
22 Статуту, ст.ст.14, 17, 30 Закону №3723-XII,
свідчить, що за вчинення посадовими
особами митної служби України порушень
службової дисципліни, дисциплінарних
правопорушень допускається
застосування дисциплінарних стягнень,
визначених у ч. 2 ст.22 Статуту, ч. 2 ст. 9
Закону №3723-XII, найбільш суворим з яких є
звільнення. У пункті 6 частини першої
статті 30 Закону №3723-XII визначено не
окремий вид відповідальності
державних службовців за порушення
Присяги, а спеціальну підставу для
припинення державної служби. Саме ж
припинення державної служби
відбувається у формі звільнення.

Отже, як порушення Присяги, так і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням Присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером одне до одного
дисциплінарного або іншого
правопорушення.

Припинення державної служби за
порушення Присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, які,
задовольняючи позов, правильно
виходили з того, що несумлінне
виконання своїх посадових обов'язків
не може бути підставою для припинення
державної служби, оскільки припинення
державної служби на підставі п.6 ч.1 ст. 30
Закону № 3723-ХІІ є крайнім заходом
відповідальності державного
службовця, який виходить за межі
дисциплінарної відповідальності.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
також вважає правильними висновки
судів попередніх інстанцій стосовно
відшкодування позивачу моральної
шкоди, оскільки судами в повній мірі
досліджено обставини та встановлено
ступінь нанесення моральної шкоди.

Доводи касаційних скарг зроблених цими
судами висновків не спростовують, а
тому підстав для скасування чи зміни
оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230,231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційні скарги Чернівецької
обласної митниці і Державної митної
служби України залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 18
квітня 2012 та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 26 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

І.Я.Олендер

І.В.Штульман