Справа № 9101/114940/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"25" жовтня 2013 р. справа № 2а-7085/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

розглянувши у письмовому
провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 вересня 2011 р., прийняту у порядку
скороченого провадження,

у справі № 2а-7085/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська

про визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії,-

встановив:

08.08.2011 року ОСОБА_1 звернувся до
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом, в якому
просив:

- визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги до пенсії за
період з 01.01.2006 року по 23.03.2010 року;

- визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги до пенсії за
період з 01.01.2011 року;

- зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги до
пенсії в подальшому.

Постановою Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 вересня 2011 року у задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач просить
змінити постанову суду першої
інстанції, задовольнивши позов у
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог
позивач посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач, відповідно до
абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" має
статус "дитини війни".

Статтею 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", яка
набрала чинності з 01.01.2006 року,
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідно до якої
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.
Положення ч. 3 вказаної статті не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
статті, мінімального розміру пенсії за
віком.

Іншого державного органу, який
здійснює виплату пенсії, крім
Пенсійного фонду України,
законодавством не визначено. Пенсійний
фонд України діє на підставі Положення
про Пенсійний фонд України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 24.10.2007р. №1261,
відповідно до п. 15 якого Пенсійний Фонд
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", рішення щодо призначення,
донарахування, перерахунок пенсії
приймаються територіальними органами
Пенсійного фонду України за місцем
проживання пенсіонерів.

Відповідно до п. 3 Положення "Про
Пенсійний фонд України", його основними
завданнями є, зокрема, участь у
формуванні і реалізації державної
політики у сфері пенсійного
забезпечення та соціального
страхування, а також забезпечення
своєчасного і в повному обсязі
фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання, інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів
Пенсійного фонду України та інших
джерел, визначених законодавством.
Таким чином, обов'язок по нарахуванню
та виплаті доплати до пенсії позивачу,
передбаченої ст. 6 Закону покладено на
відповідні територіальні управління
за місцем проживання позивача.

Отже, відповідач є належним органом, на
який покладено функції з нарахування,
призначення, виплати пенсій, надбавок,
підвищень та доплат, тому, у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, мав довести правомірність
своєї бездіяльності.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

У 2011 році, а саме по 22.07.2011 року дія ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" не призупинялась, а зміст
цієї статті не змінювався.

Відповідачем, в порушення норми ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", надбавка до пенсії
позивачу, як «дитині війни»,
виплачувалась лише у меншому розмірі
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України "Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян" № 530 від 28.05.2008 року.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку, що
права позивача були порушені.

Відповідно до частини першої статті 99
КАС України адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Частиною другою вказаної
статті визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

Клопотання про поновлення строку
звернення до суду позивач не подавав.

Відповідно до ст.94 Конституції України
Закон набирає чинності через десять
днів з дня його офіційного
оприлюднення, якщо інше не передбачено
самим законом, але не раніше дня його
опублікування. Закон України "Про
соціальний захист дітей війни"
прийнято 18 листопада 2004 року, а набрав
чинності, відповідно до ч.1 розділу IV
даного закону, з 01 січня 2006 року.
Закони, інші нормативно-правові
акти, судові рішення є
загальнодоступними для ознайомлення
всіма громадянами. Виплати підвищення
до пенсії є щомісячними, а відтак,
позивач знав розмір цих виплат і в разі
не згоди мав право звернутися до суду у
встановлений ч.2 ст. 99 КАС України строк.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права
в частині, що оскаржується позивачем.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205,
ст.206 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний
суддів, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 вересня
2011 року у справі № 2а-7085/11 залишити без
змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ч.10
ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
Чередниченко В.Є.

Суддя:
А.О. Коршун