Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/29012/11

К/9991/29866/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Національного банку
України про визнання неправомірними
дії та зобов'язання вчинити певні дії,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційними скаргами ОСОБА_3 та
Національного банку України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 листопада 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2011
року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Національного банку
України про визнання неправомірними
дії та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2011
року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
Національного банку України щодо
несвоєчасного надання відповіді на
адвокатський запит від 10 вересня 2010
року. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій в
частині відмови у задоволенні позову
скасувати та прийняти в цій частині
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Національний банк України
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3, який діє
відповідно до свідоцтва про право на
зайняття адвокатською діяльністю від
21 березня 2003 року №1783 на підставі
Закону України «Про адвокатуру»
10 вересня 2010 року звернувся з
адвокатським запитом до Національного
банку України в якому просив надати
відомості щодо того, чи передбачає
вжиття заходів, направлених на
скорочення чисельності працівників та
штату банку наданий тимчасовим
адміністратором ВАТ КБ «НАДРА»
попередній звіт тимчасового
адміністратора, план дій тимчасового
адміністратора, надана тимчасовим
адміністратором програма фінансового
оздоровлення банку та звіти
тимчасового адміністратора про їх
виконання, а також документи: належним
чином засвідчену копію попереднього
звіту тимчасового адміністратора ВАТ
КБ «НАДРА», план дій тимчасового
адміністратора ВАТ КБ «НАДРА», надану
тимчасовим адміністратором ВАТ КБ
«НАДРА» програму фінансового
оздоровлення та звіти тимчасового
адміністратора про їх виконання в
частині, що передбачає скорочення
чисельності працівників та штату банку
(витяги).

Листом від 28 вересня 2010 року №54-113/4460,
Національний банк України відмовив
ОСОБА_3 у наданні витребуваних ним
документів, оскільки згідно статті 60
Закону України «Про банки і банківську
діяльність» вищевказані документи є
банківською таємницею.

Статус Національного банку України
визначений спеціальним Законом «Про
Національний банк України» від 20
травня 1999 року № 679-XIV, згідно статті 2
якого, Національний банк України (далі -
Національний банк) є центральним
банком України, особливим центральним
органом державного управління,
юридичний статус, завдання, функції,
повноваження і принципи організації
якого визначаються Конституцією
України, цим Законом та іншими законами
України.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року №
2657-ХІІ, термін вивчення запиту на
предмет можливості його задоволення не
повинен перевищувати десяти
календарних днів. Протягом вказаного
терміну державна установа письмово
доводить до відома запитувача, що його
запит буде задоволено або що
запитуваний документ не підлягає
наданню для ознайомлення. Задоволення
запиту здійснюється протягом місяця,
якщо інше не передбачено законом.
Аналогічний термін розгляду
встановлюється і щодо запиту про
надання письмової інформації.

Згідно частини 7 статті 30 Закону
України «Про інформацію», до таємної
інформації належить інформація, що
містить відомості, які становлять
державну та іншу передбачену законом
таємницю, розголошення якої завдає
шкоди особі, суспільству і державі.

Відповідно до статті 37 Закону України
«Про інформацію», не підлягають
обов'язковому наданню для ознайомлення
за інформаційними запитами офіційні
документи, які містять у собі
інформацію, що не підлягає
розголошенню згідно з іншими
законодавчими або нормативними актами.
Установа, до якої звернуто запит, може
не надавати для ознайомлення документ,
якщо він містить інформацію, яка не
підлягає розголошенню на підставі
нормативного акта іншої державної
установи, а та державна установа, яка
розглядає запит, не має права
вирішувати питання щодо її
розсекречення; інформацію фінансових
установ, підготовлену для
контрольно-фінансових відомств.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про
інформацію» передбачено, що не
підлягають розголошенню відомості, що
становлять державну або іншу
передбачену законодавством таємницю.

Згідно статті 66 Закону України «Про
Національний банк України», службовцям
Національного банку забороняється
розголошувати інформацію, що становить
державну таємницю, банківську таємницю
або іншу конфіденційну інформацію, яка
стала відома їм у зв'язку з виконанням
службових обов'язків, і в разі
припинення роботи в Національному
банку, крім випадків, передбачених
законодавством України.

Відповідно до статті 62 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
інформація щодо юридичних та фізичних
осіб, яка містить банківську таємницю,
розкривається банками на письмовий
запит або з письмового дозволу
власника такої інформації; на письмову
вимогу суду або за рішенням суду. Особи,
винні в порушенні порядку розкриття та
використання банківської таємниці,
несуть відповідальність згідно із
законами України.

Згідно статті 6 Закону України «Про
адвокатуру», при здійсненні
професійної діяльності адвокат має
право ознайомлюватися на
підприємствах, в установах і
організаціях з необхідними для
виконання доручення документами і
матеріалами, за винятком тих, таємниця
яких охороняється законом.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що Національний
банк України не мав правових підстав
для розкриття позивачу запитуваної ним
інформації та надання копій
документів.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтею 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та
Національного банку України залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 листопада 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 квітня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: