Справа № 826/1420/14
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

в порядку письмового провадження

м. Київ

02 квітня 2014 року № 826/1420/14

За позовомОСОБА_1доДержавної
пенітенціарної служби Українипро
визнання рішення незаконним та
зобов'язання вчинити дії

Головуючий суддя: Кротюк О.В.

Судді: Власенкова О.О.

Головань О.В.

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної пенітенціарної
служби України та просить суд:

- визнати незаконним рішення
№2/2/1-370/141П-і3о від 21.01.2014;

- зобов'язати відповідача в подальшому
не перешкоджати участі позивача в
Полтавському окружному
адміністративному суді.

Відповідач заперечив проти позовних
вимог в усній формі.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Державної
пенітенціарної служби України із
заявою від 26.12.2013, у якій повідомляв, що
близько місяця тому він звернувся до
Управління ДПтС України в Полтавській
області про надання можливості 10.12.2013
брати участь у судовому засіданні
Полтавського окружного
адміністративного суду та отримав
відповідь про те, що
нормативно-правовими актами не
передбачено його перебування в залі
судового засідання (згідно із змістом
вказаної заяви). Також у зазначеній
заяві просив провести працівникам
Управління ДПтС України в Полтавській
області курс лекцій з поглибленим
вивченням ст.6 Європейської конвенції з
прав людини та ст.9 Конституції України,
зачитати рішення Європейського суду з
прав людини у справі Жук проти України.

Листом від 21.01.2014 №2/2/1-370/-141П-і3о,
адресованим Крюковській виправній
колонії, Державна пенітенціарна служба
України просила повідомити
засудженого ОСОБА_1 про те, що при
розгляді судами адміністративних
справ законодавство не передбачає
обов'язкового етапування осіб,
засуджених до позбавлення волі, у
судове засідання. Засуджений ОСОБА_1
може брати участь в адміністративному
процесі через представника у порядку,
встановленому статтями 56, 58 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив про те, що відповідач
оскаржуваним рішенням порушив його
право на справедливий суд, оскільки за
наслідком відсутності позивача було
порушено принцип рівності сторін під
час розгляду справи. А бездіяльність
відповідача суперечить п.1 ст.6
Європейської конвенції з прав людини.

Аналізуючи вищевикладені обставини,
суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст.9 Конституції України,
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР
ратифіковано Конвенцію про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року
передбачено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Судове рішення
проголошується публічно, але преса і
публіка можуть бути не допущені в зал
засідань протягом усього судового
розгляду або його частини в інтересах
моралі, громадського порядку чи
національної безпеки в демократичному
суспільстві, якщо того вимагають
інтереси неповнолітніх або захист
приватного життя сторін, або - тією
мірою, що визнана судом суворо
необхідною, - коли за особливих
обставин публічність розгляду може
зашкодити інтересам правосуддя.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні
кримінального правопорушення,
вважається невинуватим доти, доки його
вину не буде доведено в законному
порядку.

Кожний обвинувачений у вчиненні
кримінального правопорушення має
щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально
поінформованим зрозумілою для нього
мовою про характер і причини
обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для
підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи
використовувати юридичну допомогу
захисника, вибраного на власний розсуд,
або - за браком достатніх коштів для
оплати юридичної допомоги захисника -
одержувати таку допомогу безоплатно,
коли цього вимагають інтереси
правосуддя;

d) допитувати свідків обвинувачення або
вимагати, щоб їх допитали, а також
вимагати виклику й допиту свідків
захисту на тих самих умовах, що й
свідків обвинувачення; (ратифіковано
із застереженнями);

e) якщо він не розуміє мови, яка
використовується в суді, або не
розмовляє нею, - одержувати безоплатну
допомогу перекладача.

Порядок здійснення адміністративного
судочинства визначено Кодексом
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України).

Справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень (ст.3
КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.56 КАС України,
сторона, а також третя особа в
адміністративній справі можуть брати
участь в адміністративному процесі
особисто і (або) через представника.

Частиною 4 статті 122 КАС України
передбачено, що особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.

Таким чином, КАС України передбачена
можливість розгляду справи як за
участі сторін, так і за їх відсутності.
При цьому, сторона може брати участь в
адміністративному процесі особисто і
(або) через представника.

Як вбачається з листа відповідача від
21.01.2014 року № 2/21-370-144п-130 ОСОБА_1 є
засудженим.

У відповідності до ч.2. ст. 7
Кримінально-виконавчого кодексу
України (№ 1129-IV від 11.07.2003, далі - КВК),
засуджені користуються всіма правами
людини та громадянина, передбаченими
Конституцією України, за винятком
обмежень, визначених цим Кодексом,
законами України і встановлених
вироком суду.

Режим у виправних і виховних колоніях -
це встановлений законом та іншими
нормативно-правовими актами порядок
виконання і відбування покарання, який
забезпечує ізоляцію засуджених;
постійний нагляд за ними; виконання
покладених на них обов'язків;
реалізацію їхніх прав і законних
інтересів; безпеку засуджених і
персоналу; роздільне тримання різних
категорій засуджених; різні умови
тримання засуджених залежно від виду
колонії; зміну умов тримання
засуджених (ч.1 ст. 102 КВК).

Засуджені, які відбувають покарання у
виді позбавлення волі, мають право в
порядку, встановленому цим Кодексом і
нормативно-правовими актами
Міністерства юстиції України, зокрема,
одержувати правову допомогу від
адвокатів або інших фахівців у галузі
права, які за законом мають право на
надання правової допомоги особисто чи
за дорученням юридичної особи (ч.1. ст. 197
КВК).

Для одержання правової допомоги за
письмовою заявою засуджених, їхніх
близьких родичів, громадських
організацій засудженим надається
побачення з адвокатом або іншим
фахівцем у галузі права, який за
законом має право на надання правової
допомоги особисто чи за дорученням
юридичної особи. За бажанням
засудженого або адвоката чи іншого
фахівця в галузі права, який за законом
має право на надання правової допомоги
особисто чи за дорученням юридичної
особи, побачення можуть надаватися
наодинці. Побачення надається
адміністрацією колонії при
пред'явленні адвокатом ордера або
договору про надання правової
допомоги, а іншим фахівцем у галузі
права, який за законом має право на
надання правової допомоги особисто чи
за дорученням юридичної особи, іншого
відповідного документа, а також
документів, що посвідчують їх особу.
Кількість і тривалість таких побачень
не обмежена (ч.3. ст. 110 КВК).

Аналіз вказаних вище норм надає суду
підстав дійти висновку, що особа, яка
має статус засудженого і відбуває
покарання у вигляді позбавлення волі, в
силу закону і змісту покарання
реалізує свої права на участь у судових
засіданнях через представника.

Зазначене не суперечить та не може
суперечити вимогам ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, оскільки вказана норма
не передбачає обов'язкової безумовної
особистої участі особи у судовому
розгляді справи (судовому засіданні).

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За наслідком розгляду справи судом не
встановлено порушення оскаржуваним
рішенням вищевказаних вимог. Тому,
підстави для визнання незаконним
рішення №2/2/1-370/141П-і3о від 21.01.2014
відсутні.

В частині вимог про зобов'язання
відповідача в подальшому не
перешкоджати участі позивача в
Полтавському окружному
адміністративному суді суд вважає
необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійснені ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Тобто, виходячи зі змісту норми ч. 1 ст. 2
КАС України, захисту підлягає вже
порушене право, а не те, яке може бути
порушено в майбутньому і щодо якого
невідомо, буде воно порушене чи ні.

Право на звернення до
адміністративного суду з позовом не
завжди співпадає з правом на судовий
захист, яке закріплене у ст. 6 КАС
України. Для того, щоб було надано
судовий захист, суд повинен встановити,
що особа дійсно має право, свободу чи
інтерес, про захист яких вона просить, і
це право, свобода чи інтерес порушені
відповідачем у публічно-правових
відносинах.

З огляду на зазначене вимоги щодо
зобов'язання відповідача в подальшому
не перешкоджати участі позивача в
Полтавському окружному
адміністративному суді задоволенню не
підлягають, оскільки у даному випадку
відсутнє порушене право позивача, а
йдеться про те, яке може бути порушено в
майбутньому.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач в силу положень частини 2
статті 71 КАС України спростував
покликання позивача і довів
відповідність оскаржуваного рішення
вимогам ч.3. ст.2 КАС України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС
України повинен довести ті обставини,
на яких ґрунтуються його вимоги, проте
всупереч вказаній нормі не довів суду
належними доказами наявність обставин,
що обґрунтовують його позовні вимоги.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України. Постанова може бути оскаржена
до Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги в порядку і строки,
встановлені ст.186 КАС України.

Головуючий суддя
О.В. Кротюк

судді
О.О. Власенкова

О.В. Головань