Справа № К/9991/26653/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/26653/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги
С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Вінницької
митниці на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 13
грудня 2010 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 21 квітня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Вінницької митниці про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Вінницької митниці
про визнання протиправним та
скасування наказу, поновлення на
посаді, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року, яка залишена без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Вінницької митниці №194-к від
15.09.2010 року про звільнення ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника
відділу митного оформлення №2
Вінницької митниці.

Стягнуто з Вінницької митниці на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначені судові
рішення та ухвалити нове судове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 з 17.02.2008 року
працював на посаді начальника відділу
митного оформлення №2 Вінницької
митниці.

15.09.2010 року позивачем було подано заяву
на ім'я т.в.о. начальника митниці
Буяльського С.В. про звільнення його з
посади начальника відділу митного
оформлення №2 Вінницької митниці за
згодою сторін для подальшого
переведення на посаду з меншим обсягом
роботи.

Наказом Вінницької митниці № 194-к від
15.09.2010 року ОСОБА_2 було звільнено з
митних органів за згодою сторін,
відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України з
15.09.2010 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій дійшли вірного та
обґрунтованого висновку, виходячи з
наступного.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник зобов'язаний
виконувати роботу, визначену цією
угодою, з підляганням внутрішньому
трудовому розпорядкові, а власник
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є угода сторін.

Разом з тим, відповідно до ст. 32 КЗпП
України переведення на іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації, а також переведення на
роботу на інше підприємство, в
установу, організацію або в іншу
місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згодою сторін.

З заяви позивача вбачається, що він
просив звільнити його з займаної
посади за згодою сторін для подальшого
переведення на посаду з меншим обсягом
роботи. Тобто умовою звільнення
працівника із займаної посади було
переведення на посаду з меншим обсягом
роботи. Тому згода працівника на
звільнення, передбачала умову
переведення його на іншу роботу на тому
ж підприємстві.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено різне тлумаченням
сторонами змісту заяви позивача про
його звільнення з посади.

Так, відповідач, ігноруючи зазначені в
заяві позивача вимоги про звільнення
його з посади начальника відділу
митного оформлення №2 Вінницької
митниці, а не з служби у митних органах
та переведення на іншу роботу, звільнив
його з митних органів, вказавши дану
заяву позивача як підставу для
звільнення, передбачену у пункті 1 ст. 36
КЗпП України. Судами було встановлено,
що відповідач діяв не на підставі, не в
межах повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За приписами статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення суду першої
та апеляційної інстанцій постановлені
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги не спростовуються
висновки, викладені в судових рішеннях,
підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Вінницької митниці
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 21 квітня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Вінницької митниці про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу- без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф.Загородній