Справа № 826/14876/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкових
повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач - позовом
фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкових повідомлень - рішень, в
якому просив скасувати податкові
повідомлення - рішення ДПІ у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
27.02.2013 року № , № , № , №
, № , від 01.07.2013 року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 листопада 2013 року адміністративний
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій останній
просив скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 листопада 2013 року та прийняти нову, у
задоволенні адміністративного позову
відмовити в повному обсязі. Свої вимоги
апелянт обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

У судове засідання сторони та їх
представники не з'явилися, причини
неявки суду невідомі, про розгляд
справи були повідомлені належним
чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 13 листопада 2013 року -
без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що податкові
повідомлення - рішення ДПІ у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
27.02.2013 року № , № , № , №
, № , від 01.07.2013 року №
,винесені контролюючим органом
протиправно, адже позивачем надано як
до перевірки так і до суду усі належні
докази щодо правомірності ведення ним
господарської діяльності, а саме -
визначення валового доходу (обсягу
виручки) витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу та
оподатковуваного доходу, застосування
реєстраторів розрахункових операцій, в
тому числі, в частині друкування та
зберігання контрольних стрічок, тощо.
Відповідачем натомість, всупереч ч.2 ст.
71 КАС України не доведено
правомірності своїх дій.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів,
фізична особа - підприємець ОСОБА_2
перебуває на обліку в ДПІ в
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві як платник податків.

У період з 25.01.2013 року по 07.02.2013 року
посадовими особами відповідача
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства, правильності
обчислення, повноти та своєчасності
внесення до бюджету держави податків,
зборів та інших платежів фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_7) за період з
01.07.2010 року по 31.12.2011 року.

За результатами проведеної перевірки
посадовими особами відповідача
складено акт перевірки від 14.02.2013 року
№ 81-53/17-20/263505414, яким встановлено
наступні порушення:

- пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 та п. 164.3 ст. 164
Розділу IV Податкового Кодексу України,
а саме: заниження валового доходу за
2011р. на 211011,10 грн. (без ПДВ), яке виявлено
при порівнянні інформації згідно бази
даних результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту де зазначено
контрагентами постачальниками товарів
суми ПДВ та суми поставок товарів,
звітів про використання реєстраторів
розрахункових операцій, книг обліку
розрахункових операцій, податкових
декларацій з податку на додану
вартість, декларації про майновий стан
за відповідний період та пояснення
платника від 31.01.2013 р. де зазначається
залишок не реалізованих товарів станом
на 31.12.2011 р. за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011
р.;

- п.177.2 ст.177 Розділу IV Податкового
Кодексу України, що полягало у
заниженні податкових зобов'язань за
період 01.01.2011 року по 31.12.2011 року на
загальну суму 33845,01 грн.;

- п. 187.1 ст. 187 Розділу V Податкового
Кодексу України, що полягало у
заниженні обсягів постачання товарів
(робіт, послуг) за грудень 2011 року на
суму 211011 грн., що призвело до заниження
зобов'язань по сплаті податку на додану
вартість в сумі 42202 грн.;

- п.200.1 ст.200 Розділу V Податкового
Кодексу України, внаслідок чого
позивачем занижена сума податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету за грудень 2011 рік на загальну
суму 41985,00 грн.;

- п. 1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», що полягало у не проведенні
позивачем за період з 01.01.2011 року по
31.12.2011 року розрахункових операцій
через реєстратори розрахункових
операцій на загальну суму 211011,10 грн.;

- п. 12 ст. 3 розділу 2 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», п.5 «Порядку ведення Книги
обліку доходів та витрат»,
затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001
р. №1269, а саме: фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 за період з 01.07.2010 р.
по 31.12.2011 р. здійснював роздрібну
торгівлю алкогольними напоями, які не
були обліковані у встановленому
порядку у книзі обліку доходів і витрат
на загальну суму 211011,10 грн.;

- п. 10 ст. 3 розділу 2 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», що полягало у не забезпеченні
зберігання контрольних стрічок
протягом трьох років за період з 01.07.2010
року по 31.12.2011 рік, а саме - до перевірки
не надані (відсутні).

На підставі Акту перевірки та за
результатами розглянутих заперечень
позивача, податковим органом прийняті
наступні податкові
повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення - рішення від
01.07.2013 року № , яким позивачу в
порушення вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб (від
підприємницької діяльності) за
штрафним санкціями у розмірі 4229,62 грн.
(донараховано рішенням Міністерства
доходів і зборів України);

- податкове повідомлення - рішення від
27.02.2013 року № , яким позивачу в
порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», з урахуванням рішення
Міністерства доходів і зборів України,
про скасування в частині штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 84404,44 грн.
застосовано суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 422022,20 грн.;

- податкове повідомлення - рішення від
27.02.2013 року № , яким позивачу в
порушення вимог п. 1 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» на підставі п. 1 ст. 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
1,00 грн.;

- податкове повідомлення - рішення від
27.02.2013 року № , яким позивачу в
порушення вимог п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 52481,25 грн., у тому числі за
основним платежем - 41985,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
10496,25 грн.;

- податкове повідомлення - рішення від
27.02.2013 року № , яким позивачу в
порушення вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб на загальну суму
38077,63 грн., у тому числі за основним
платежем - 33845,01 грн., та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 4231,63 грн.;

- податкове повідомлення - рішення від
27.02.2013 року № , яким позивачу в
порушення вимог п. 10 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» на підставі п. 5 ст. 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
170,00 грн.

Вважаючи винесені податкові
повідомлення - рішення протиправними,
позивач звернувся до суду.

Обговорюючи правомірність позовних
вимог, колегія суддів приходить до
наступного.

Стосовно спірного податкового
повідомлення - рішення від 01.07.2013 року №
, яким позивачу в порушення вимог
п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб (від
підприємницької діяльності) за
штрафним санкціями у розмірі 4229,62 грн.
(донараховано рішенням Міністерства
доходів і зборів України), податкового
повідомлення - рішення від 27.02.2013 року №
, яким позивачу в порушення вимог
п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб на
загальну суму 38077,63 грн., у тому числі за
основним платежем - 33845,01 грн., та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 4231,63
грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем у акті перевірки
зазначено, що позивачем за період з
01.07.2010 року по 31.12.2011 року задекларовано
дохід у розмірі 664493,10 грн., а саме: за ІІІ
- ІV квартал 2010 року - 224331,70 грн., згідно
декларації за 2011 рік - 440161,40 грн.
перевіркою встановлено, що позивачем
було реалізовано товар у 2011 році на
загальну суму 651172,50 грн. та не
задекларовано в повному обсязі
отриманий дохід, у зв'язку з
встановленням розбіжності на загальну
суму 211011,10 грн. при порівнянні
інформації згідно бази даних
результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту контрагентами -
постачальниками сум ПДВ та сум
поставок товарів з поясненнями
платника від 31.12.2012 року щодо залишків
не реалізованих товарів станом на
31.12.2011 року.

З наведеного вбачається, що підставою
для винесення спірних податкових
повідомлень - рішень від 01.07.2013 року №
та від 27.02.2013 року № є
висновок відповідача про встановлення
розбіжностей при порівнянні
інформації згідно бази даних
результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту контрагентами -
постачальниками сум ПДВ та сум
поставок товарів.

Проте колегія суддів вважає такий
висновок не обґрунтованим з огляду на
наступне.

Відповідно до п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164
Податкового кодексу України загальний
річний оподатковуваний дохід дорівнює
сумі загальних місячних
оподатковуваних доходів, іноземних
доходів, отриманих протягом такого
звітного податкового року, доходів,
отриманих фізичної особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності згідно зі ст. 177 цього
кодексу та доходів, отриманих фізичною
особою, яка провадить незалежну
професійну діяльність згідно із ст. 178
Податкового кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Згідно п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу
України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на той
факт, що позивачем надано до перевірки
усі первинні бухгалтерські документи
(до яких у відповідача не було жодних
заперечень) для підтвердження
правомірності відображення
оприбуткування товару та декларування
в повному обсязі отриманого доходу.

Відповідач, в свою чергу, жодних
доказів на підтвердження
правомірності винесення вказаних
податкових повідомлень - рішень не
надав.

Окрім того, посилання на наявність
розбіжностей при порівнянні
інформації згідно бази даних
результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту контрагентами -
постачальниками сум ПДВ та сум
поставок товарів не може братися судом
до уваги, адже нормами ПК України
встановлено персональну
відповідальність платників податків, а
тому порушення норм податкового,
валютного законодавства контрагентами
позивача не може бути підставою для
застосування штрафних санкцій до
іншого суб'єкта господарювання.

Щодо спірного податкового
повідомлення - рішення від 27.02.2013 року №
, яким позивачу в порушення вимог
п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України
збільшено суму грошового зобов'язання
з ПДВ на загальну суму 52481,25 грн., у тому
числі за основним платежем - 41985,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
- 10496,25 грн., колегія суддів зазначає
наступне.

Як встановлено посадовими особами
відповідача в акті перевірки за період
з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року позивачем
задекларовано ПДВ, що підлягає сплаті
до бюджету, в сумі 2332,00 грн., чим
порушено вимоги п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України, а саме: позивачем
занижена сума ПДВ, що підлягає сплаті
до бюджету за грудень 2011 року на
загальну суму 41985,00 грн.

Відповідно до вимог п.п 7.7.1 п. 7.7. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», що діяв на момент виникнення
спірних відносин, сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
періоду та сумою податкового кредиту
такого звітного податкового періоду.

Згідно вимог п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного періоду та сумою податкового
кредиту такого звітного (податкового)
періоду.

Відповідно до вимог п.п. 7.3.1 п. 7.3. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», що діяв на момент виникнення
спірних відносин, датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки
товарів (робіт, послуг) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: дата
зарахування коштів від покупця
(замовника) на банківський рахунок
платника податку як оплата товарів
(робіт, послуг), що підлягають поставці,
а в разі поставки товарів (робіт,
послуг) за готівкові кошти - дата їх
оприбуткування в касі платника
податку, а при відсутності такої - дата
інкасації готівкових коштів у
банківській установі, що обслуговує
платника податку.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідач згідно акту перевірки
посилається на те, що позивачем
сформовано податкові зобов'язання за
рахунок суми доходу, отриманого
готівкою за реалізований товар із
застосуванням РРО. Перевіркою
встановлено, що позивач не в повному
обсязі задекларував зобов'язання. Дане
порушення встановлено при порівнянні
інформації згідно бази даних
результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту, де зазначено,
що контрагентами-постачальниками
товарів суми ПДВ та суми поставок
товарів, звітів про використання РРО,
книг обліку розрахункових операцій,
податкових декларацій з ПДВ,
декларації про майновий стан за
відповідний період та пояснення
платника від 31.01.2013 року, де
зазначається залишок не реалізованих
товарів станом на 31.12.2011 року. В зв'язку
з неможливістю встановлення подій, що
сталися раніше, зобов'язання платника
ПДВ зараховуються в останній звітний
місяць календарного року.

За період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року
позивачем задекларовано податкового
кредиту з ПДВ на суму 129656,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснює діяльність з
роздрібної торгівлі напоями в
неспеціалізованих магазинах, згідно
ліцензій № 171318 надано право роздрібної
торгівлі алкогольним напоями та
торгівлі тютюновими виробами. З
наданих первинних документів
вбачається, що позивачу контрагентами
постачались чай, нектар, сік, вина,
горілка, коньяк, інші алкогольні напої,
тютюнові вироби, а також послуги по
наданню торгового місця, по
забезпеченню електроенергією.

Відповідно до вимог п.п 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», », що діяв на момент
виникнення спірних відносин,
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається, виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податків за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового
кодексу України, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку та придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтвердженні
митними деклараціями.

Колегія суддів звертає увагу на той
факт, що ухвалою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
07.10.2013 року відповідача зобов'язано
надати у разі заперечення проти позову,
письмові заперечення та всі матеріали,
що були або мали бути прийняті ним до
уваги при прийнятті рішення, вчиненні
дії, допущенні бездіяльності, з приводу
яких подано позов. У зв'язку з
невиконанням ухвали від 07.10.2013 року
судом повторно ухвалою від 23.10.2013 року
зобов'язано відповідача надати
інформацію щодо контрагентів -
постачальників, за якими було
встановлено розбіжності на суми ПДВ
згідно акту перевірки від 14.02.2013 року №
81-53/17-20/4; розрахунок податкових
зобов'язань та штрафних санкцій до
податкових повідомлень-рішень від
27.02.2013 року № , № , № , №
, № , від 01.07.2013 року № .

Витребування у відповідача вказаних
доказів обумовлене тим, що з акту
перевірки від 14.02.2013 року №
81-53/17-20/4, який став підставою для
винесення спірних податкових
повідомлень-рішень, не вбачається, з
якими саме
контрагентами-постачальниками було
встановлено розбіжності з
декларування сум ПДВ.

З наданих відповідачем на виконання
вимог ухвал суду документів не
вбачається, з якими саме
контрагентами-постачальниками було
встановлено розбіжності з
декларування сум ПДВ, у зв'язку з чим
позивачем долучено до матеріалів
справи копії первинних документів, що
стали підставою для включення сум ПДВ
до складу податкового кредиту та
податкових зобов'язань з усіма
контрагентами.

В судових засіданнях суду першої
інстанції представники відповідача
також не змогли надати пояснення з
приводу того, з якими саме
контрагентами-постачальниками було
встановлено розбіжності з
декларування сум ПДВ. Не надано таких
доказів та пояснень і в суді
апеляційної інстанції.

Позивач, натомість, на підтвердження
неправомірності винесення спірного
податкового повідомлення-рішення
27.02.2013 року № , надав копії
податкових накладних, на підставі яких
ним було сформовано суми податкового
кредиту та податкових зобов'язань за
період діяльності фізичної особи -
підприємця.

Крім того, позивачем на підтвердження
реальності здійснення господарських
операцій з контрагентами,
правомірності нарахування ним сум ПДВ
долучено до матеріалів справи копії
договорів, укладених з контрагентами,
копії видаткових накладних на
підтвердження отримання товарів від
контрагентів.

Також, позивачем долучено до
матеріалів справи копії декларації з
ПДВ та уточнюючих розрахунків на
підтвердження правомірності включення
відповідних суд ПДВ.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Київського апеляційного
адміністративного суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
податкове повідомлення - рішення від
27.02.2013 року № є протиправним та
підлягає скасуванню.

Стосовно спірного податкового
повідомлення - рішення від 27.02.2013 року №
, яким позивачу в порушення вимог
п. 12 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», з урахуванням рішення
Міністерства доходів і зборів України
про скасування в частині штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 84404,44 грн.,
згідно якого до позивача застосовано
суму штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 422022,20 грн., колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 6 вказаного закону передбачено,
що облік товарних запасів фізичною
особою - підприємцем ведеться в
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою - у
порядку, визначеному відповідним
національним положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Крім цього, згідно з пунктами 1 та 5
Порядку ведення книги обліку доходів і
витрат, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 р.
N 1269, визначено, що книга обліку доходів
витрат (далі - книга) ведеться
суб'єктами підприємницької діяльності
фізичними особами, оподаткування
доходів яких здійснюється згідно із
законодавством з питань оподаткування
суб'єктів малого підприємництва (у тому
числі шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку), а також
особами, які мають пільговий торговий
патент для продажу товарів (крім
підакцизних) (надання послуг)
відповідно до законодавства з питань
патентування деяких видів
підприємницької діяльності, якщо такі
особи не є платниками податку на додану
вартість згідно із законодавством
(далі - суб'єкти підприємницької
діяльності).

Суб'єктом підприємницької діяльності
до книги заносяться такі відомості:
порядковий номер запису; дата
здійснення операції, пов'язаної з
проведеними витратами і/або отриманим
доходом; сума витрат за фактом їх
здійснення, в тому числі заробітна
плата найманого працівника; сума
вартості товарів, отриманих для їх
продажу (надання послуг); сума виручки
від продажу товарів (надання послуг) - з
підсумком за день.

Відповідно до статті 20 Закону до
суб'єктів господарювання, що
здійснюють реалізацію товарів, які не
обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів, які не
обліковані за місцем реалізації та
зберігання, за цінами реалізації, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідачем в акті перевірки
зазначено, що позивач в порушення вимог
п. 12 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», п. 5 Порядку ведення книги
обліку доходів та витрат, затвердженої
Постановою КМУ від 26.09.2001 року № 1269 за
період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року
здійснював роздрібну торгівлю
алкогольними напоями, які не були
обліковані у встановленому порядку у
книзі обліку доходів і витрат на
загальну суму 211011,10 грн.

Позивачем долучено до матеріалів
справи копію книги доходів та витрат, з
якої вбачається, що позивачем
дотримано порядок її ведення.

Відповідачем, в свою чергу, не наведено
жодних доказів на підтвердження того,
що позивачем порушено порядок ведення
книги обліку доходів та витрат, у
зв'язку з чим суд вважає, що податкове
повідомлення - рішення від 27.02.2013 року №
прийняте неправомірно та
підлягає скасуванню.

Стосовно спірного податкового
повідомлення - рішення від 27.02.2013 року №
, яким позивачу в порушення вимог
п. 1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» на підставі п. 1 ст. 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
1,00 грн., варто зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 17 за порушення
вимог цього 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» до суб'єктів господарювання,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів доходів і зборів
застосовуються фінансові санкції у
таких розмірах: 1) у разі встановлення
протягом календарного року в ході
перевірки факту: проведення
розрахункових операцій з
використанням реєстраторів
розрахункових операцій або
розрахункових книжок на неповну суму
вартості проданих товарів (наданих
послуг); непроведення розрахункових
операцій через реєстратори
розрахункових операцій з фіскальним
режимом роботи; невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, зазначеній у
денному звіті, а в разі використання
розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня;
нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки на
окремому господарському об'єкті такого
суб'єкта господарювання: вчинене
вперше - 1 гривня; вчинене вдруге - 100
відсотків вартості проданих з
порушеннями, встановленими цим
підпунктом, товарів (послуг); за кожне
наступне вчинене порушення - у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих з порушеннями, встановленими
цим підпунктом, товарів (послуг).

Позивачем на підтвердження
використання реєстраторів
розрахункових операцій або
розрахункових книжок долучено до
матеріалів справи копії звітів про
використання РРО та книг обліку
розрахункових операцій (розрахункових
книжок) за встановленою формою № 3ВР-1,
окрім того, судом скасоване податкове
повідомлення - рішення, за порушення
норм Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а тому
застосування штрафних санкцій за дане
порушення є також протиправним, у
зв'язку з чим податкове повідомлення -
рішення від 27.02.2013 року № , яким
позивачу в порушення вимог п. 1 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» на підставі п. 1
ст. 17 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
1,00 грн. підлягає скасуванню.

Стосовно спірного податкового
повідомлення - рішення 27.02.2013 року №
, яким позивачу в порушення вимог
п. 10 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» на підставі п. 5 ст. 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
170,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 10 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
друкувати або створювати в електронній
формі на реєстраторах розрахункових
операцій (за виключенням автоматів з
продажу товарів (послуг) контрольні
стрічки і забезпечувати їх зберігання
протягом трьох років.

Позивачем вибірково долучено до
матеріалів справи копії контрольних
стрічок на підтвердження їх наявності
на зберігання.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення від 27.02.2013 року №
, яким позивачу в порушення вимог
п. 10 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» на підставі п. 5 ст. 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
170,00 грн. також є протиправним та
підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
вірну оцінку дослідженим доказам, а
тому колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 листопада 2013 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 71, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 листопада 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.