Справа № 826/20914/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Савченко А.І.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Троян
Н.М.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 26 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області до Державного
підприємства «Конярство України» про
надання дозволу на погашення
заборгованості за рахунок майна, що
перебуває у податковій заставі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року, позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Державного
підприємства «Конярство України» про
надання дозволу на погашення
заборгованості за рахунок майна, що
перебуває у податковій заставі. Свої
позовні вимоги мотивував тим, що
постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва за
адміністративним позовом
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області до Державного
підприємства «Конярство України» про
стягнення податкового боргу ухвалено
стягнути з рахунків у банках
обслуговуючих відповідача та за
рахунок готівки, що належить
останньому податкову заборгованість у
сумі 136816, 32 грн.. Вказана заборгованість
була частково погашена. Для погашення
іншої частини боргу на виконання
постанов суду позивачем вживались
заходи щодо стягнення з рахунків
відповідача податкової
заборгованості, зокрема, виставлялися
платіжні вимоги, проте, вони не
виконані у зв»язку з недостатністю
залишку коштів на рахунках
відповідача.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 26
лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовити.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
Державне підприємство «Конярство
України» зареєстроване органами
державної реєстраційної служби як
суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа.

Наказом Міністерства аграрної
політики України від 01 лютого 2011 року
№33 «Про реорганізацію державних
підприємств, діяльність яких пов'язана
з розвитком конярства» прийнято
рішення щодо проведення реорганізації
державних підприємств, зокрема,
Західного державного регіонального
науково-виробничого
селекційно-технологічного центру по
конярству.

У зв'язку з підписанням 12 серпня 2011 року
передавального акту щодо
правонаступництва відповідача та
прийняття прав і обов'язків ДП
«Західний державний регіональний
науково-виробничий
селекційно-технологічний центр по
конярству», постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 травня 2012 року за результатами
розгляду адміністративного позову
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби до
Державного підприємства «Конярство
України» про стягнення податкової
заборгованості у розмірі 136816,32 грн.,
прийнято рішення про його задоволення
та стягнення з відповідача податкової
заборгованості, яка обліковується за
ДП «Західний державний регіональний
науково-виробничий
селекційно-технологічний центр по
конярству».

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI з наступними змінами та
доповненнями у редакції на час
виникнення спірних правовідносин
визначено право органів державної
податкової служби у випадках,
встановлених законом, звертатися до
суду щодо стягнення податкового боргу.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги.

Відповідно до пункту 87.2 статті 87 ПК
України, джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі ті,
що отримані від продажу майна, а також
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Згідно статті 88 ПК України, з метою
забезпечення виконання платником
податків своїх обов'язків, визначених
цим Кодексом, майно платника податків,
який має податковий борг, передається у
податкову заставу. Право податкової
застави виникає згідно з цим Кодексом
та не потребує письмового оформлення.

Згідно положень, наведених у пункті 89.1
статті 89 ПК України, право податкової
застави виникає у разі: - несплати у
строки, встановлені цим Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної платником податків у
податковій декларації, - з дня, що
настає за останнім днем зазначеного
строку (підпункт 89.1.1); - несплати у
строки, встановлені цим Кодексом, суми
грошового зобов'язання, самостійно
визначеної контролюючим органом, - з
дня виникнення податкового боргу
(підпункт 89.1.2).

Пунктом 89.2 статті 89 ПК України
встановлено, що з урахуванням положень
цієї статті право податкової застави
поширюється на будь-яке майно платника
податків, яке перебуває в його
власності (господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде прав
власності у майбутньому.

Відповідно до наступного пункту
названої статті, майно, на яке
поширюється право податкової застави,
оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне
майно, яке можливо використати як
джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу
здійснюється на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, яке пред'являється платнику
податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється
право податкової застави, складається
податковим керуючим у порядку та за
формою, що затверджені центральним
органом державної податкової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, 04
травня 2012 року заступником начальника
Тернопільської ОДПІ винесено рішення
за №4397/7/19-11 про опис майна у податкову
заставу.

На підставі вказаного рішення
податковим керуючим (призначений
наказом від 10 квітня 2012 року №192) 10
травня 2012 складено акт опису майна за
№5096/7/19-0323.

Орган державної податкової служби
зобов'язаний безоплатно зареєструвати
податкову заставу у відповідному
державному реєстрі (пункт 89.8 статті 89
ПК України).

Так, податкова застава зареєстрована в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна, що підтверджується відповідним
витягом, копія якого міститься в
матеріалах справи.

Відповідно до пунктів 95.1 та 95.2 статті 95
ПК України, орган державної податкової
служби здійснює за платника податків і
на користь держави заходи щодо
погашення податкового боргу такого
платника податків шляхом стягнення
коштів, які перебувають у його
власності, а в разі їх недостатності -
шляхом продажу майна такого платника
податків, яке перебуває у податковій
заставі. Стягнення коштів та продаж
майна платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги.

Згідно пункту 95.3 названої статті,
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Орган державної податкової служби
звертається до суду щодо надання
дозволу на погашення усієї суми
податкового боргу за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного
дозволу є підставою для прийняття
органом державної податкової служби
рішення про погашення усієї суми
податкового боргу. Рішення органу
державної податкової служби
підписується його керівником та
скріплюється гербовою печаткою органу
державної податкової служби. Перелік
відомостей, які зазначаються у такому
рішенні, встановлюється центральним
органом державної податкової служби.

При цьому, процедура стягнення з
платника податків податкового боргу за
рахунок грошових коштів у судовому
порядку передує виникненню права
податкового органу на звернення до
суду щодо надання дозволу на погашення
боргу за рахунок майна, що перебуває у
податковій заставі.

Системний аналіз наведених положень
податкового законодавства України в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, дає підстави
для виокремлення обов'язкових умов
(обставин), наявність яких в своїй
сукупності зумовлює виникнення у
податкового органу права на звернення
до суду із даним позовом, а саме: -
наявність у платника податків боргу зі
сплати податків (зборів, обов'язкових
платежів); - сума заборгованості
платника податків на момент звернення
податкової служби до суду із позовом
про надання дозволу на погашення боргу
за рахунок майна платника має бути
узгодженою у встановленому
законодавством порядку; - відсутність
коштів на рахунках платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків; - наявність майна платника
податків - боржника у податковій
заставі.

Лише сукупність вказаних обставин
наділяє податковий орган правом на
звернення до суду із позовом про
надання дозволу на погашення усієї
суми податкового боргу за рахунок
майна платника податків.

Податковий кодекс України встановлює
послідовність звернення до суду з
вимогами щодо погашення податкового
боргу платника. При звернені до суду з
вимогою про надання дозволу на
погашення заборгованості за рахунок
майна платника податків, що перебуває у
податковій заставі, податковий орган
повинен обґрунтувати в першу чергу
недостатність у такого платника
грошових коштів - готівкових чи на
рахунках у банку, достатніх для повного
погашення його боргу перед бюджетом, а
також зазначити, які заходи вжив
податковий орган для того, щоб погасити
борг платника за рахунок належних йому
коштів та чим це підтверджується.

Так, позивач з метою доведення такої
обставини, як відсутність коштів на
рахунках платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника, на
пропозицію суду надав довідку про
діючі (закриті) рахунки відповідача у
фінансових установах та інкасові
доручення (розпорядження) від 29 серпня
2012 року №17437, №17438 та №17442, від 18 вересня
2012 року №19335 та №19336, від 07 грудня 2012
року №27859 та №27855, від 17 грудня 2012 року
№28947 та №28945, від 11 січня 2013 року №45, від
25 січня 2013 року №1975, від 30 січня 2013 року
№2015.

У той же час, відмітки про повернення
інкасових доручень (розпоряджень) у
зв'язку з відсутністю грошових коштів
містяться тільки на інкасових доручень
(розпоряджень) від 29 серпня 2012 року
№17438, від 07 грудня 2012 року №27859, від 17
грудня 2012 року №28945, від 11 січня 2013 року
№45, від 25 січня 2013 року №1975, від 30 січня
2013 року №2015.

Крім того, необхідно звернути увагу, що
наданими позивачем інкасовими
дорученнями (розпорядженнями) не
підтверджено відсутність грошових
коштів на всіх рахунках, відкритих
відповідачем у фінансових установах та
про які відомо позивачу.

Також, необхідно зазначити про не
надання позивачем доказів на
підтвердження відсутності на рахунках
відповідача грошових коштів станом на
час звернення до суду, оскільки
зазначені вище інкасові доручення
датовані кінцем 2012 та початком 2013 року.

З урахуванням вищезазначеного, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що позивачем не доведено
такої обставини, як відсутність коштів
на рахунках платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника, а тому
підстави для задоволення позову
відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 26 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 15
квітня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 10
квітня 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Твердохліб В.А.

Троян Н.М.