Справа № 815/1587/14
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1587/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Потоцької Н.В.

за участю секретаря
Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача
Пашковського М.І.

представників відповідача
Чабаненко Є.Б., Стебловської І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом державного підприємства
«Український науково - дослідний
інститут радіо і телебачення» до
Державної фінансової інспекції в
Одеській області про визнання
протиправною та скасування вимоги в
частині,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось державне
підприємство «Український науково -
дослідний інститут радіо і
телебачення» (надалі ДП «УНДІРТ») до
Державної фінансової інспекції в
Одеській області про визнання
протиправною та скасування Державної
фінансової інспекції в Одеській
області від 11.02.2014 р. за №15-06-23-14/1431
«Вимога щодо усунення виявлених в ході
ревізії порушень», в частині:
відрахування (за наявністю заяв
працівників) 128 868,0 грн. зайво
виплачених коштів, з осіб, які їх
отримали безпідставно: заступник
начальника з наукової роботи - ОСОБА_4 -
44 464,98 грн.; головний бухгалтер - ОСОБА_5 -
57 200,80 грн.; начальник випробувального
центру - ОСОБА_6 - 27 202,24 грн. (додатки №
27/1, 27/2, 27/3 до Висновків на заперечення
ревізії); в іншому випадку,
відшкодувати порушення за рахунок
відповідальних осіб: директора ОСОБА_7,
головного бухгалтера ОСОБА_5, що
допустили зайві грошові витрати; а
також провести перерахунок та
відповідні звірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та повернути
зайво сплачені кошти в сумі 42 845,25 грн.
(зарахувати в рахунок майбутніх
платежів); проведення відшкодування
зайво виплачених коштів директору
Підприємства ОСОБА_7 в сумі 8 614,02 грн.,
шляхом утримання цих коштів з його
заробітної плати.

В судовому засіданні представником
позивача були підтримані позовні
вимоги в повному обсязі, з підстав,
викладених в позовній заяві та наданих
в судовому засіданні поясненнях.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог з підстав,
викладених в запереченнях та наданих в
судовому засіданні поясненнях.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представників відповідача та
дослідивши наявні в справі письмові
докази суд встановив наступні факти і
обставини.

Відповідно до п.1.1.4.2 Плану
контрольно-ревізійної роботи
Державної фінансової інспекції в
Одеській області на 4 квартал 2013 року.
на підставі направлень на проведення
ревізії проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства «Український
науково - дослідний інститут радіо і
телебачення», за період з 01.01.2011 року по
31.10.2013 року.

За результатами ревізії складено акт
ревізії від 10.01.2014 року №06-11/1, який
підписано із запереченнями (а.с.15-65).

20.01.2014 року (вих.№57/1) на адресу
відповідача були подані заперечення на
акт ревізії від 10.01.2014 року
№06-11/1(а.с.73-90).

07.02.2014 року за вих.№ 15-06-23-14/1246
відповідачем було надано висновок на
зауваження (заперечення) до акту
ревізії від 10.01.2014 року №06-11/1(а.с.106-151).

Не погодившись з вищезазначеним
висновком, позивачем надіслано 14.02.2014
року за вих. №142/1 додаткові
заперечення.

На адресу позивача листом від 11.02.2014
року за вих. № 15-06-23-14/1431 направлено
вимогу, зокрема, щодо усунення порушень
шляхом відрахування (за наявністю заяв
працівників) 128 868,0 грн. зайво
виплачених коштів, з осіб, які їх
отримали безпідставно: заступник
начальника з наукової роботи - ОСОБА_4 -
44 464,98 грн.; головний бухгалтер - ОСОБА_5 -
57 200,80 грн.; начальник випробувального
центру - ОСОБА_6 - 27 202,24 грн. (додатки №
27/1, 27/2, 27/3 до Висновків на заперечення
ревізії); в іншому випадку,
відшкодувати порушення за рахунок
відповідальних осіб: директора ОСОБА_7,
головного бухгалтера ОСОБА_5, що
допустили зайві грошові витрати; а
також провести перерахунок та
відповідні звірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та повернути
зайво сплачені кошти в сумі 42 845,25 грн.
(зарахувати в рахунок майбутніх
платежів); проведення відшкодування
зайво виплачених коштів директору
Підприємства ОСОБА_7 в сумі 8 614,02 грн.,
шляхом утримання цих коштів з його
заробітної плати.

Оцінюючи оскаржений акт суб`єкта
владних повноважень, суд, з урахуванням
приписів ч.3 ст.2 КАС України, приходить
до висновку про його не відповідність
закону з наступних підстав.

Щодо вимоги про відрахування (за
наявністю заяв працівників) 128 868,0 грн.
зайво виплачених коштів, з осіб, які їх
отримали безпідставно: заступник
начальника з наукової роботи - ОСОБА_4 -
44 464,98 грн.; головний бухгалтер - ОСОБА_5 -
57 200,80 грн.; начальник випробувального
центру - ОСОБА_6 - 27 202,24 грн. (додатки №
27/1, 27/2, 27/3 до Висновків на заперечення
ревізії); в іншому випадку,
відшкодувати порушення за рахунок
відповідальних осіб: директора ОСОБА_7,
головного бухгалтера ОСОБА_5, що
допустили зайві грошові витрати; а
також провести перерахунок та
відповідні звірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та повернути
зайво сплачені кошти в сумі 42 845,25 грн.
(зарахувати в рахунок майбутніх
платежів), суд зазначає наступне.

Вищезазначена вимога відповідача
вмотивована тим, що в порушення ст. 5
Закону України «Про колективні
договори та угоди» від 01.07.1993 № 3356-ХІІ,
п. 3.3 Колективного договору, ст. 15 Закону
України «Про оплату праці» від 24.03.1995
№ 108/95- ВР та пп. 6.1 п. 6 Статуту
Підприємства, затвердженого наказом
Уповноваженого органу управління від
17.10.2012 № 585, внаслідок встановлення 3-м
працівникам посадових окладів вищих за
передбачені в штатних розписах, а саме
заступнику начальника з наукової
роботи - ОСОБА_4 (44 464,98 грн.), головному
бухгалтеру - ОСОБА_5 (57 200, 80 грн.) та
начальнику випробувального центру -
ОСОБА_6 (27 202,24 грн.), за період 1.12.2012 року
по 31.10.2013 року загальна сума
необґрунтовано нарахованої та
сплаченої заробітної плати склала 128
868,0 грн., нарахування до державних
цільових фондів склали 42845,25 гривень.

Внаслідок допущеного порушення
Підприємству завдано матеріальної
шкоди (збитків) на суму 171 713,25 грн.

Суд не погоджується з таким
твердженням відповідача, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
оплату праці», організація оплати
здійснюється на підставі законодавчих
та інших нормативних актів;
генеральної на державному рівні;
галузевих, регіональних угод;
колективних договорів; трудових
договорів.

Статтею 15 Закону України «Про оплату
праці» передбачено, що форми і система
оплати праці, у тому числі умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами у колективному
договорі з дотриманням норм і гарантій,
передбачених законодавством,
генеральною та галузевою
(регіональними) угодами.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
колективні договори і угоди», умови
колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного
законодавства, є обов'язковими для
підприємств, на які вони поширюються.

Крім того, статтею 16 КЗпП України
встановлено, що умови колективного
договору, що погіршують порівняно з
чинним законодавством і угодами
становище працівників, є недійсними, і
забороняється включати договорів і
угод.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 Бюджетного
кодексу України, до повноважень
органів державного фінансового
контролю з контролю за дотриманням
бюджетного законодавства належить
здійснення контролю за: цільовим та
ефективним використанням коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів (включаючи проведення
державного фінансового аудита);
цільовим використанням і своєчасним
поверненням кредитів (позик), одержаних
державні (місцеві) гарантії;
достовірністю визначення потреби в
бюджетних коштах при складанні
планових бюджетних показників;
відповідністю взятих бюджетних
зобов'язань розпорядниками бюджетних
коштів звідним бюджетним асигнуванням,
паспорту бюджетної програми (у разі
застосування програмно-цільового
методу у бюджетному процесі); веденням
бухгалтерського обліку, а також
складанням фінансової і бюджетної
звітності, паспортів бюджетних програм
та звітів про їх виконання (у разі
застосування програмно-цільового
методу у бюджетному процесі),
кошторисів та інших документів, що
застосовуються в процесі виконання
бюджету; станом внутрішнього контролю
та внутрішнього аудита у розпорядників
бюджетних коштів.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
встановлено, що головними завданнями
органу державного фінансового
контролю є: здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону,
інспектування здійснюється органом
державного фінансового контролю у
формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб.

Згідно з пунктами 1, 7 частини першої
статті 10 цього Закону, органу
державного фінансового контролю
надається право: перевіряти в ході
державного фінансового контролю
грошові та бухгалтерські документи,
звіти, кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо);
пред'являти керівникам та іншим особам
підприємств, установ та організацій, що
контролюються, обов'язкові до
виконання вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами,
установами та організаціями кошти
і позички використовуються з
порушенням чинного законодавства.

Таким чином, у ст. 10 Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
вказано вичерпний перелік прав органів
державного фінансового контролю, у
якому компетенція органів державного
фінансового контролю у і трудових
відносин не визначена.

Отже, суд приходить до висновку, що у
відповідача відсутня компетенція у
сфері трудових відносин і посадові
особи відповідача не мають компетенції
робити за результатами проведених ним
ревізій висновки щодо порушення або
додержання керівником підконтрольної
установи вимог законодавства про
працю, зокрема норм КЗпП України.

Вказаний висновок суду узгоджується
також із практикою Вищого
адміністративного суду України (ухвала
від 23.02.2012 р. по справі № К/9991/64936/11) щодо
відсутності у державної фінансової
інспекції компетенції перевіряти до
тримання вимог законодавства про
працю, оскільки це виходить за межі її
повноважень.

Крім того, суд зазначає, що оскаржувана
вимога ґрунтується на висновку Акту
ревізії від 10.01.2014 року №06-11/1, в якому
зокрема зазначено, що після погодження
розписів Головою державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації, директором підприємства
щоразу додатково встановлювались
додаткові коефіцієнти 1,8 до вже
погоджених та затверджених посадових
окладів по вищевказаним 3-м посадам та
уточненій у п.п. 8, 9 Висновку на
заперечення позиції відповідача, що
вказане обґрунтування стосується лише
періоду з 01.12.2012 року по 31.10.2013 року.

Судом встановлено, що підпунктом 3.3
Колективного договору на 2011-2014 роки
державного підприємства «Український
науково - дослідний інститут радіо і
телебачення», передбачено право
позивача встановлювати місячні оклади
вищі за діючі щодо відповідної посади
(а.с.186).

Таким чином, для того, щоб реалізувати
вказане право та визначити підвищений
оклад працівникам підприємства в
період з 14.11.2012 року по 05.03.2013 року
позивачу необхідно було попередньо
визначити та погодити (через
погодження штатного розпису) звичайний
(ординарний) оклад щодо відповідної
посади, а потім вже здійснювати
розрахунок та встановлення
підвищеного окладу.

Крім того, позивачем надано суду копію
наказу №61-К від 05.03.2013 року, в якому
зазначено, що у зв'язку із змінами до
Статуту ДП «УНДІРТ», зареєстрованого
05.02.2013 року та згідно із пунктом 3.3.
розділу 3 «Трудові відносини. Оплата
праці» Колективного договору ДП
«УНДІРТ» на 2011-2014 роки, встановлено
повишені посадові оклади працівникам
інституту зайнятим на особливо
складних і відповідальних роботах з
05.03.2013 року, а саме: заступнику
директора ОСОБА_4, начальнику
випробувального центру ОСОБА_6 та
головному бухгалтеру ОСОБА_5 (а.с.212).
Зазначений наказ був направлений
відповідачу листом від 14.02.2014 року
вих.№142/1.

Отже, відповідачем при розрахунку
зайво виплачених коштів, з осіб, які
отримали їх безпідставно, не було
враховано вищезазначений наказ, яким
було введено зміни до штатного розпису
після змін до Статуту ДП «УНДІРТ»
зареєстрованого 05.02.2013 року.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України, ст. 7
Закону України «Про колективні
договори і угоди» зміст колективного
договору визначається сторонами.

Згідно з п. 6 ст. 6 України Закону України
«Про колективні договори і угоди»,
забороняється будь-яке втручання, яке
може обмежити законні права
працівників та їх представників або
заборонити їх здійснення, з боку
органів представницької і виконавчої
влади та господарського управління,
політичних партій, роботодавців при
укладенні та виконанні колективних
зорів, угод.

Таким чином, позивач при встановленні
повишених окладів вищезазначеним
працівникам діяв у межах та у спосіб,
передбачений Колективним договором ДП
«УНДІРТ» на 2011-2014 роки та на підставі
приписів Закону України «Про
колективні договори і угоди».

Щодо вимоги відповідача провести
відшкодування зайво виплачених коштів
директору ДП «УНДІРТ» ОСОБА_7 в сумі
8614,02 грн., шляхом утримання коштів з
його заробітної плати.

Зазначена вимога відповідача
ґрунтується на висновку про те, що в
порушення статті 12 Закону України «Про
відпустки» від № 504/96ВР, вимог п 3, п. 7
Порядку № 100 директору підприємства
ОСОБА_7 при нарахуванні та здійсненні
виплат заробітної плати за знаходження
у відпустці, а також при виплаті
компенсації за невикористану
відпустку зайво нараховано та
виплачено коштів заробітної плати на
загальну суму 11 994,11 грн., чим
завдано матеріальної шкоди (збитків)
Підприємству на відповідну суму.

Питання виплат заробітної плати за час
знаходження у відпустці, а також виплат
компенсації за невикористану
відпустку відносяться до сфери
трудових відносин.

Отже, як вже було встановлено судом
раніше у ст.10 Закону України «Про
державну контрольну-ревізійну службу в
Україні» вказаний вичерпний перелік
прав органів Державної
контрольно-ревізійної служби в
Україні, у якому компетенція
контрольно-ревізійних органів у сфері
трудових відносин не визначена.

Крім того, суд звертає увагу на таке.
При складанні Акту мають місце інші
помилки з ревізорів, що є порушенням
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" , Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнобов'язкове державне соціальне
страхування", Постанови Кабінету
Міністрів ни від 8 лютого 1995 р. № 100 Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати, сума якої
використовується при розрахунках
відпускних та лікарняних.

Аналогічно при проведенні розрахунку
нарахувань та виплаченої заробітної
плати за період з 01.01.2011 по 01.11.2013 року
всупереч Закону України «Про Державний
бюджет України на 2012 рік», було
використано інші значення мінімальної
заробітної плати.

Так, статтею 13 вказаного Закону,
мінімальна заробітна плата у місячному
розмірі: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня -
1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1
жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134
гривні.

Сума нарахувань до державних цільових
фондів не відповідає дійсності та
суперечить пп. 1 ст. 1 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", так
як розрахована шляхом множення
нарахованої заробітної плати на 36,9% -
без урахування максимальної величини
бази нарахування єдиного внеску, що
дорівнює сімнадцяти розмірам
прожиткового мінімуму для
працездатних осіб, встановленого
законом, на яку нараховується єдиний
внесок.

Крім того, Постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100
затверджено Порядок обчислення
середньої заробітної плати, сума якої
використовується при розрахунках
відпускних та відряджень. Так п. 3
Порядку, визначено, що "при обчисленні
середньої заробітної плати у всіх
випадках її збереження включаються: ...
винагорода за підсумками річної роботи
та вислугу років тощо".

Листами Міністерства праці та
соціальної політики України від 24.06.2008
р. №411/13/84-08 та від 26.01.2007 р. № 49/13/155-07
визначено, що "Порядком чітко визначені
умови врахування одноразових
винагород, у т. ч. і винагороди за
підсумками роботи за рік, обчисленні
середньої заробітної плати. Такою
умовою є її нарахування в поточному
році за попередній календарний рік
(абзац 2 п. 3 Порядку)".

Положення №100 не мітить посилань на те,
що розрахунковим періодом при
розрахунку середньої заробітної плати
за відпустку є календарний рік, а тому
всі виплати, які можуть попасти у
розрахунковий період, в тому числі
одноразова винагорода за підсумками
роботи за рік, яка враховується, як 1/12
кожного місяця розрахункового періоду.

Як встановлено в судовому засіданні,
ДФІ в Одеській області 24.12.2014 р. (лист
№15-06-23-14/1986) звернулась до Департаменту
праці та соціального захисту населення
Одеської області про надання
розяснення щодо включення в розрахунок
середньої заробітної плати, винагороди
за ефективне управління державним
майном (за рік) в повному обсязі, а не
шляхом додавання 1/12 винагороди до
заробітку кожного місяця
розрахункового періоду. А також
фінансова інспекція направила
розрахунок нарахування заробітної
плати за час відпустки директора
державного підприємства "УНДФІРТ" для
підтвердження обгрунтованості.

Оцінюючи вказану обставину, суд
приходить до висновку, що ДФІ в
Одеській області сама поставила під
сумнів зазначені розрахунки, оскільки
"Вимога щодо усунення виявлених в ході
ревізії порушень датована 11.02.2014 р., а
24.02.2014 року ДФІ в Одеській області,
звертається за роз'ясненням щодо
пунктів вже винесеної вимоги. Вказаний
факт свідчить про неповноту з'ясування
обставин справи відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
відповідачем не доведено суду
правомірність та обґрунтованість
свого рішення.

Таким чином, суд вважає позов
обгрутнованим та задовольняє його в
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної фінансової інспекції
в Одеській області від 11.02.2014 р. за
№15-06-23-14/1431 «Вимога щодо усунення
виявлених в ході ревізії порушень», у
частині, що стосується вимог:

1) відрахувати (за наявністю заяв
працівників) 128 868,0 грн. зайво
виплачених коштів, з осіб, які їх
отримали безпідставно: заступник
начальника з наукової роботи -ОСОБА_4 - 44
464,98 грн.; головний бухгалтер - ОСОБА_5 - 57
200,80 грн.; начальник випробувального
центру - ОСОБА_6 - 27 202,24 грн. (додатки №
27/1, 27/2, 27/3 до Висновків на заперечення
ревізії); в іншому випадку,
відшкодувати порушення за рахунок
відповідальних осіб: директора ОСОБА_7,
головного бухгалтера ОСОБА_5, що
допустили зайві грошові витрати; а
також провести перерахунок та
відповідні звірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та повернути
зайво сплачені кошти в сумі 42 845,25 грн.
(зарахувати в рахунок майбутніх
платежів);

2) провести відшкодування зайво
виплачених коштів директору
Підприємства ОСОБА_7 в сумі 8 614,02 грн.,
шляхом утримання цих коштів з його
заробітної плати.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови з одночасним поданням її
копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя
Потоцька Н.В.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної фінансової інспекції
в Одеській області від 11.02.2014 р. за
№15-06-23-14/1431 «Вимога щодо усунення
виявлених в ході ревізії порушень», у
частині, що стосується вимог:

1) відрахувати (за наявністю заяв
працівників) 128 868,0 грн. зайво
виплачених коштів, з осіб, які їх
отримали безпідставно: заступник
начальника з наукової роботи -ОСОБА_4 - 44
464,98 грн.; головний бухгалтер - ОСОБА_5 - 57
200,80 грн.; начальник випробувального
центру - ОСОБА_6 - 27 202,24 грн. (додатки №
27/1, 27/2, 27/3 до Висновків на заперечення
ревізії); в іншому випадку,
відшкодувати порушення за рахунок
відповідальних осіб: директора ОСОБА_7,
головного бухгалтера ОСОБА_5, що
допустили зайві грошові витрати; а
також провести перерахунок та
відповідні звірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та повернути
зайво сплачені кошти в сумі 42 845,25 грн.
(зарахувати в рахунок майбутніх
платежів);

2) провести відшкодування зайво
виплачених коштів директору
Підприємства ОСОБА_7 в сумі 8 614,02 грн.,
шляхом утримання цих коштів з його
заробітної плати.

07 квітня 2014 року.