Справа № 809/1873/13-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р.
К/800/65900/13(К/800/3527/14)

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М., Рецебуринського Ю.Й.,

за участю секретаря судового засідання
Малини Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області, ОСОБА_4 на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 грудня 2013 року по справі №
809/1873/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Регіонального відділення
Фонду державного майна України по

Івано-Франківській
області

треті особи начальник
Регіонального відділення Фонду
державного майна України

по Івано-Франківській
області Присяжнюк Микола Васильович,

Івано-Франківський
міський центр зайнятості

про визнання дій
неправомірними, скасування наказу,
поновлення на роботі,

зобов'язання провести
нарахування та виплату середньої
заробітної

плати за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області, треті
особи начальник Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Івано-Франківській області
Присяжнюк Микола Васильович,
Івано-Франківський міський центр
зайнятості про визнання наказу від 24
липня 2009 року № 34-к «Про звільнення
ОСОБА_4» протиправним, запису в
трудовій книжці № 16 від 24 липня 2009 року
«звільнена з займаної посади у зв'язку
з відмовою від переведення її на іншу
посаду» недійсним; визнання дій щодо
звільнення позивача з посади
начальника юридичного відділу за
пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України),
формулювання підстав звільнення в
наказі від 24 липня 2009 року № 34-к та
запису в трудовій книжці
неправомірними; зобов'язання виправити
формулювання підстави звільнення у
наказі від 24 липня 2009 року № 34-к та
трудовій книжці; поновлення позивача
на посаді начальника юридичного
відділу; зобов'язання виплатити
заробітну плату за час вимушеного
прогулу; стягнення з відповідача 2000
грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_4 мотивує
тим, що в Регіональному відділенні
Фонду державного майна України по
Івано-Франківській області працює з 20
лютого 1995 року. З 2 лютого 2002 року
займала посаду начальника юридичного
відділу. 15 травня 2009 року
вона була ознайомлена з наказом про
реорганізацію відповідача, якою було
ліквідовано юридичний відділ та
створено юридичний сектор.

У зв'язку з цим ОСОБА_4 було
запропоновано ряд посад в
Регіональному відділенні Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області, крім
начальника юридичного сектора.

Оскільки вона відмовилась від
запропонованих посад, 24 липня 2009 року
її було звільнено з роботи.

ОСОБА_4 вважає таке звільнення
протиправним, так як їй не
запропонували рівнозначну вакантну
посаду начальника юридичного сектора.
Вказує на те, що звільнення проведено з
порушенням трудового законодавства,
невірно сформульовані підстави
звільнення як в наказі, так і в трудовій
книжці. Зазначає, що внаслідок такого
неправомірного звільнення їй слід
виплатити заробіток за час вимушеного
прогулу, а внаслідок незаконних дій
відповідача відшкодувати моральну
шкоду.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду
від 24 жовтня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 грудня 2013 року, позов задоволено
частково.

Визнано протиправними дії
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області щодо
формулювання підстав звільнення
ОСОБА_4 з державної служби в наказі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області від 24 липня
2009 року № 34-к та в записі її трудової
книжки (порядковий № 16).

Змінено формулювання підстави
звільнення ОСОБА_4 з державної служби в
наказі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області від 24
липня 2009 року № 34-к та в її трудовій
книжці на: «звільнити у зв'язку зі
змінами в організації виробництва і
праці (пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП
України)».

Стягнуто з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Івано-Франківській області на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в сумі 22905,36 грн. з
утриманням з цієї суми податку на
доходи фізичних осіб та єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Івано-Франківській області
подало касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанції та змінити
постанову суду першої інстанції
скасувавши її в частині стягнення на
користь ОСОБА_4 з
регіонального відділення 22905,36 грн.

ОСОБА_4 також подано касаційну скаргу, в
якій, вказуючи на порушення судами норм
матеріального та процесуального,
просить скасувати рішення першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційних скарг, суд
касаційної інстанції вважає, що скарга
ОСОБА_4 підлягає частковому
задоволенню, а скарга
відповідача - задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 20
лютого 1995 року перебувала на державній,
тобто публічній службі в Регіональному
відділенні Фонду державного майна
України по Івано-Франківській області.

З 2 грудня 2002 року ОСОБА_4 займала посаду
начальника юридичного відділу
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області.

Відповідно до пункту 8 Положення про
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 15 червня 1994 року
№ 412 (із змінами та доповненнями), на
виконання листа Фонду державного майна
України від 7 травня 2009 року № 10-9-6358, а
також враховуючи лист Фонду державного
майна України від 13 травня 2009 року №
10-09-06613, розроблено перелік змін № 2 до
штатного розпису регіонального
відділення на 2009 рік.

15 травня 2009 року відповідно до
зазначених змін у штатному розписі
відбулася реорганізація відповідача
внаслідок якої ліквідовано юридичний
відділ, відділ господарського
обслуговування та
матеріально-технічного забезпечення, а
також відбулася зміна в організації
праці відділу організаційно-кадрової
роботи та зв'язків із громадськістю,
який перейменовано та передано йому
функції відділу господарського
обслуговування та
матеріально-технічного забезпечення.
Створено юридичний сектор. Зазначений
факт підтверджується копією наказу від
15 травня 2009 року № 20-к «Про
реорганізацію регіонального
відділення».

На виконання наказу від 15 травня 2009
року № 20-к відповідачем цього ж дня
оголошено працівникам, в тому числі й
позивачу про реорганізацію РВ ФДМ
України по Івано-Франківській області,
що підтверджується копією протоколу
наради від 15 травня 2009 року
(а.с.86). ОСОБА_4 вручено повідомлення №
18-13-01176, яким запропоновано посаду
головного спеціаліста-юрисконсульта
юридичного сектору, а також роз'яснено
порядок припинення трудового договору.

9 червня 2009 року відповідачем
запропоновано позивачу ряд вакантних
посад у Регіональному відділенні Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області про що
видано відповідний наказ № 26-к (а.с.89), а
саме: головного спеціаліста відділу
управління корпоративними правами,
державним майном та реформування
власності, головного спеціаліста
відділу оцінки та приватизації
державного майна, головного
спеціаліста контрольно-ревізійного
відділу, провідного спеціаліста
контрольно-ревізійного відділу,
спеціаліста 1 категорії
контрольно-ревізійного відділу,
заступника начальника відділу оренди
державного майна (на період відпустки
по догляду за дитиною ОСОБА_8),
спеціаліста 1 категорії відділу оренди
державного майна (на період відпустки
по догляду за дитиною ОСОБА_6, (ОСОБА_7),
провідного спеціаліста відділу оренди
державного майна, провідного
спеціаліста відділу
організаційно-кадрової роботи,
зв'язків з громадськістю та
матеріально-технічного забезпечення.

Наказом регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Івано-Франківській області від 24
липня 2009 року № 34-к ОСОБА_4 з 24 липня 2009
року звільнено з посади начальника
юридичного відділу у зв'язку з
реорганізацією Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Івано-Франківській області,
зміною в організації праці, відмовою
від переведення на іншу роботу, за
пунктом 1 статті 40 КЗпП України. При
звільненні позивачу виплачено грошову
компенсацію за невикористану
відпустку та вихідну допомогу.

Правові, організаційні, економічні та
соціальні умови реалізації
громадянами України права на державну
службу врегульовані Законом України
від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про
державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ).

Зі змісту частини 1 статті 30 Закону №
3723-ХІІ вбачається, що підстави
припинення державної служби можуть
бути загальними, тобто передбаченими
Кодексом законів про працю України та
спеціальними, які наведені в цьому
Законі.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників. При
цьому, як то встановлено правилами
частини другої цієї статті, звільнення
із зазначених підстав допускається,
якщо неможливо перевести працівника за
його згодою, на іншу роботу.

З наданих суду документів відповідача,
а саме: копії наказу № 20-к
від 15 травня 2009 року «Про
реорганізацію регіонального
відділення», копій листів Фонду
державного майна України від 7 травня
2009 року № 10-9-6358 та
від 13 травня 2009 року № 10-9-6613, копій
штатного розпису РВ ФДМ України по
Івано-Франківській області та переліку
№ 2 змін до штатного розпису на 2009 рік,
затверджених 20 лютого 2009 року та 21
травня 2009 року Фондом державного майна
України вбачається, що реорганізація
юридичного відділу, відділу
господарського обслуговування та
матеріально-технічного забезпечення,
відділу
організаційно-кадрової роботи та
зв'язків із громадськістю відповідача
в інші структурні підрозділи
супроводжувалося скороченням
чисельності та штату працівників
вказаних відділів.

Частиною 2 статті 41 КЗпП України
визначено, що звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Позивач від переведення на
запропоновані відповідачем посади
відмовилась, оскільки їй, як вона
вважає, через упереджене ставлення до
неї, не було запропоновано вакантної
посади начальника юридичного сектору,
що підтверджено листом
від 24 липня 2009 року.

Представниками відповідача під час
розгляду справи зазначено, що посада
начальника юридичного сектору ОСОБА_4
не пропонувалась у зв'язку з системними
порушеннями позивачем трудової та
виконавської дисципліни, повною
недовірою керівництва до виконання нею
своїх службових обов'язків.

Отже, при звільненні ОСОБА_4 з роботи
відповідачем дотримано, передбачений
статтею 49-2 КЗпП України порядок
вивільнення працівників у випадку
зміни в організації виробництва та
праці.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає
неправомірності припинення державної
служби позивача у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
відповідачем РВ ФДМ України по
Івано-Франківській області.

Доводи позивача щодо неправильного
формулювання підстав для звільнення її
з посади та неможливістю
працевлаштування після звільнення, суд
касаційної інстанції не може вважати
обґрунтованим, оскільки відповідач
провів зміни в організації виробництва
і праці. В наказі від 24 лютого 2009 року №
34-к зазначено, що відбулась
реорганізація регіонального
відділення та вказано про те, що
позивачу запропоновані інші посади від
яких вона відмовилась, внаслідок чого
її було звільнено за пунктом 1 статті 40
КЗпП України (а.с.5).

Посилання позивача на те, що стаття 40
КЗпП України не містить такої підстави
звільнення, як відмова працівника від
переведення на іншу роботу (посаду), не
може бути підставою для поновлення на
роботі, так як підстави для звільнення
позивача є обґрунтованими та викладені
в наказі про звільнення.

Судами встановлено, що позивача
звільнено з посади начальника
юридичного відділу РВ ФДМ України по
Івано-Франківській області у зв'язку зі
змінами в організації виробництва і
праці (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

ОСОБА_4 вважала, що вона мала право
переваги на заняття посади завідуючого
юридичним сектором, але законодавством
не передбачено право на залишення на
роботі і зайнятті посади за бажанням
працівника, питання щодо проведення
перегрупування працівників
відноситься до повноважень
адміністрації установи.

В процесі працевлаштування осіб, які
підлягають звільненню у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці на вакантні посади і робочі
місця, не діють правила про перевагу на
залишення на роботі, передбачені
статтею 42 КЗпП України.

Переважне право на залишення на роботі
не тотожне переважному праву на
працевлаштування на нову посаду і
право за більш кваліфікованими
працівниками за статтею 42 КЗпП України
в такому випадку не визнається.

Таким чином, судом встановлено, що при
звільненні з посади ОСОБА_4
відповідачем дотримано порядку
вивільнення працівників у випадку
зміни в організації виробництва та
праці, передбаченого статтею 49-2 КЗпП
України.

Судом касаційної інстанції перевірено
також доводи позивача що при її
звільненні неправильно були вказані
підстави для звільнення з роботи і
встановлено наступне.

Згідно статті 235 КЗпП України у разі
визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне поновлення
працівника на роботі, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання і вказати в
рішенні причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону. Якщо
неправильне формулювання причини
звільнення в трудовій книжці
перешкоджало працевлаштуванню
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату йому середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
порядку і на умовах, передбачених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 48 КЗпП України
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника. До
трудової книжки заносяться відомості
про роботу, заохочення та нагороди за
успіхи в роботі на підприємстві, в
установі, організації.

Порядок ведення трудових книжок
визначається Кабінетом Міністрів
України.

В Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженій наказом Міністерства
праці України, Міністерством юстиції
України, Міністерством соціального
захисту населення України від 29 липня
1993 року за № 58 (зі змінами й
доповненнями) зазначено, що записи в
трудовій книжці при звільненні або
переведенні

на іншу роботу повинні провадитись у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства і з посиланням
на відповідну статтю, пункт закону. Усі
записи в трудовій книжці про прийняття
на роботу або звільнення повинні точно
відповідати тексту наказу (пункти 2.3, 2.4
Інструкції).

В наказі про звільнення позивача з
посади, підстави для її звільнення
вказані правильно. Невдалий текст
редакції наказу щодо звільнення
позивача з посади не є підставою для
зміни наказу судом та не тягне за собою
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати.

Доказів про неможливість
працевлаштування через невірне
формулювання наказу про звільнення
позивачем суду не надано.

Таким чином, враховуючи викладене,
відсутні підстави для внесення змін у
наказ щодо підстав звільнення з роботи
позивача, стягнення заробітної плати
за час не працевлаштування та
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини встановлені повно та
правильно, але допущена помилка в
застосуванні норм матеріального права,
суд касаційної інстанції, згідно зі
статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасовує рішення
судів першої та апеляційної інстанції
і ухвалює нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 229, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково, а касаційну скаргу
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Івано-Франківській області
задовольнити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду
від 24 жовтня 2013 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у позові
ОСОБА_4 до Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Івано-Франківській області, треті
особи начальник Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Івано-Франківській області
Присяжнюк Микола Васильович,
Івано-Франківський міський центр
зайнятості про визнання дій
неправомірними, скасування наказу,
поновлення на роботі, зобов'язання
провести нарахування та виплату
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, крім як з підстав, у строк та в
порядку, визначеними статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ємельянова В.І.

Судді
Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.