Справа № 757/4688/14-а
Суддя: Пилаєва М. К.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4688/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року cуддя Печерського
районного суду суддя Печерського
районного суду Пилаєва М.К.,
розглянувши в скороченому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Запоріжжя, Пенсійного фонду України,
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим, за участю третьої особи: Держави
України в особі Державної
казначейської служби України про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання призначити та
виплачувати пенсію з 05 грудня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 28.02.2014, направивши позов
поштою, звернулась до суду з вказаним
позовом до відповідачів, просила
визнати за позивачем право на пенсійне
забезпечення в Україні, протиправною
бездіяльність Пенсійного фонду
України щодо незабезпечення
своєчасного та повного фінансування і
виплати пенсії позивачу, визнати
протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя та Управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Сімферополя АР Крим щодо не
призначення, не нарахування і не
виплати пенсії за віком, а також дії
щодо відмови у призначенні пенсії,
просила зобов'язати цих відповідачів
призначити позивачу виплату пенсії за
межі України з 5.12.2013, з проведенням її
індексації і здійсненням компенсації
втрати частини доходу у зв'язку з
несвоєчасною виплатою незаконно
непризначеної, ненарахованої та
невиплаченої пенсії позивачу,
допустити негайне виконання в межах
платежу за 1 місяць.

В обґрунтування позову посилаючись на
те, що позивач 1951 року народження, є
пенсіонеркою за віком, має трудовий
стаж 19 років і 8 днів. У 1995 році виїхала
на постійне місце проживання до
держави Ізраїль, до переїзду проживала
у м. Запоріжжя і пенсія позивачу
призначена не була. Позивач зверталась
до Пенсійного фонду України з заявою
про призначення виплати їй пенсії за
віком у відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року №25-рп/2009, однак останній відмовив
в поновленні виплати пенсії на
загальних підставах. Разом з цим, 05.12.2013
та 20.03.2014 позивач зверталась відповідно
до Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Запоріжжя та до Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим із заявою про призначення пенсії
за віком у відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року №25-рп/2009, останній також відмовив
в поновленні виплати пенсії, у зв'язку з
відсутністю на те законних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.4 ст.183-2 КАС
України суддя розглядає справу в
порядку скороченого провадження
одноособово, без проведення судового
засідання та виклику осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідач Пенсійний фонд України в
особі представника Іванюк В.В. направив
до суду письмові заперечення проти
позову, згідно яких проти позову
заперечував та просив відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.
Зокрема, згідно письмових заперечень,
представник відповідача послався на
безпідставність вимог позивача,
оскільки Пенсійний фонд України
будь-яких рішень відносно позивача не
приймав, згідно чинного законодавства
питання про призначення пенсії
вирішується територіальним
управлінням Пенсійного фонду України
за місцем проживання пенсіонера за
його особистою заявою або через
представника відповідного зразка та
доданими визначеними документами,
разом з тим, такого звернення позивача
до ПФ України не було, вимоги одночасно
до двох управлінь вважаючи
безпідставними.

Крім того представник відповідача по
суті позову зазначив, що
законодавством не визначено процедуру
виплати пенсії громадянам України, які
проживають за її межами в країнах, з
якими не укладено міждержавних угод
стосовно призначення та виплати
пенсій. Одночасно зазначив про
відсутність на даний час міжнародного
договору з питань пенсійного
забезпечення між Україною та державою
Ізраїль, який передбачав би умови
призначення та виплати пенсій, а тому
вважає відсутніми підстави для
призначення пенсії позивачу, яка
проживає за кордоном. При цьому,
пославшись на те, що визнанні
неконституційними положення п.2 ч.1 ст.49,
друге речення ст.51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" регламентують питання
поновлення виплати раніше призначеної
пенсії, а тому не стосуються питання
призначення пенсії позивачу.

Відповідач Управління Пенсійного
фонду України у Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя в особі
представника Бурдик П.С. направив до
суду письмові заперечення у справі,
згідно яких просив відмовити в позові
повністю, посилаючись на відсутність
підстав для призначення пенсії
позивачу за тих же обставин, також
посилаючись на відсутність даних на
доказ громадянства України у позивача
та про місцепроживання в Україні.

Третя особа у справі ДКС України,
повідомлена належним чином своїх
пояснень на позов суду не подала.

Суд, дослідивши письмові докази в
матеріалах справи, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, 1995 року виїхала з України
до Держави Ізраїль на постійне місце
проживання, пенсія останній до цього
часу не призначалась.

В грудні 2013 року Позивач в особі
представника звернулась до Пенсійного
фонду України з заявою про призначення
їй пенсії за віком у відповідності до
Рішення Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року №25-рп/2009.

Листом від 24.12.2013 №18322/д-11 Пенсійний
фонд України повідомив позивачу про
відсутність підстав згідно чинного
законодавства для призначення пенсії
позивачу за межі України, у зв'язку з
відсутністю підстав згідно чинного
законодавства для виплати пенсії за
межі України, у томі числі у зв'язку з
відсутністю даних про місцепроживання
позивача, паспорту позивача та
особистого звернення позивача або
уповноваженого представника.

Листами від 05.12.2013 та від 10.02.2014 через
уповноваженого представника поштою
позивач звернулась відповідно до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя та Управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Сімферополя АР Крим з заявами про
призначення пенсії.

Листами від 10.12.2013 №20623/07 Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя та від 17.02.2014 №54/м-08
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим відповідно відмовили у
призначенні позивачу пенсії у зв'язку з
відсутністю підстав згідно чинного
законодавства для виплати пенсії за
межі України, у томі числі у зв'язку з
відсутністю даних про місцепроживання
позивача та особистого звернення
позивача або уповноваженого
представника.

Оцінюючи дії та бездіяльність
відповідачів щодо відмови позивачу в
призначенні позивачу пенсії, суд
виходить з наступного.

Порядок призначення та виплати пенсії
регламентовано Законом України "Про
пенсійне забезпечення" від 05.11.91р. №
1788-XII, далі - Закон № 1788-XII, та Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Відповідно до ст.1 Закону № 1788-XII
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.
Іноземні громадяни та особи без
громадянства, які проживають в Україні,
мають право на пенсію на рівні з
громадянами України на умовах,
передбачених законодавством або
міжнародними угодами.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено, що
заява про призначення (перерахунок)
пенсії та необхідні документи
подаються до територіального органу
Пенсійного фонду або до уповноваженого
ним органу чи уповноваженій особі в
порядку, визначеному правлінням
Пенсійного фонду за погодженням із
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері праці
та соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсії відповідно до
зазначеного вище Закону, затверджений
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005р. № 22-1,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 27.12.2005р. за № 1566/11846 передбачає,
зокрема ч.2, що заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам
подається заявником особисто
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Судом встановлено, що позивач особисто
або уповноважений представник
позивача особисто як того вимагає
чинне законодавство до Пенсійного
фонду України чи до вказаних Управлінь
Пенсійного фонду України із
відповідною заявою не звернулась,
даних про місцепроживання та на доказ
громадянства не надала.

Таким чином, виходячи з встановлених
обставин справи, за відсутності
поданої у відповідності до вимог
чинного законодавства заяви, без
належного оформленого позивачем
звернення особисто або в особі
уповноваженого представника та
надання передбачених законодавством
документів, відсутні підстави для
призначення пенсії.

Крім того, по суті тверджень позивача
про наявність підстав для призначення
їй виплати пенсії за межі України, слід
зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій
передбачені Законами України "Про
пенсійне забезпечення", "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" передбачено, що іноземні
громадяни та особи без громадянства,
які проживають в Україні, мають право
на пенсію нарівні з громадянами
України на умовах, передбачених
законодавством або міждержавними
угодами.

Пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів (угод)
з іншими державами.

Згідно з приписами ст. 92 цього Закону
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються. Виключення з даного
правила встановлено тільки для пенсій,
призначених внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного Фонду України або
за рішенням суду припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

У статті 51 вказаного закону
передбачено, що у разі виїзду
пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед виїздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 07.10.2009 року № 25-рп/2009
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), вищенаведені
положення пункту 2 частини першої
статті 49, та другого речення статті 51
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що положення визнаних
неконституційними п.2 ч.1 ст.49 та ст.51
вказаного Закону на спірні
правовідносини щодо призначення
пенсії позивачу не поширюються і
стосуються питання виплати
призначеної пенсії за межі України,
разом з тим, питання щодо призначення
та виплати пенсій громадянам України,
які виїхали на постійне місце
проживання за межі України,
регламентовано ст.ст. 1, 92 Закону
України "Про пенсійне забезпечення", що
на час існування спірних правовідносин
та розгляду справи є чинними, так як
неконституційними не визнавалися та є
обов'язковими для всіх громадян,
підприємств, установ та організацій і
підлягають застосуванню на всій
території України.

Виходячи з наведеного, суд надходить до
висновку, про відсутність законних
підстав на час розгляду справи судом
для призначення пенсії позивачу за
межі України.

За вказаних обставин, підстави
стверджувати про бездіяльність
відповідачів в особі відповідачів
щодо відмови в задоволенні заяви
позивача призначенні останній пенсії,
визнання за нею права на пенсію, а
відтак і для зобов'язання вчинити
відповідні дії, відсутні.

Крім того слід зазначити, про
безпідставність вимог позивача до
Пенсійного фонду України, до
повноважень якого не відноситься
вирішення питання про поновлення
пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є безпідставними та
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

У зв'язку з відмовою у позові, понесені
позивачем судові витрати не
відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись
Положенням про Пенсійний Фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року № 384/2011,
Положення про Управління Пенсійного
Фонду України в районах, містах і
районах у містах, затвердженого
постановою правління Пенсійного Фонду
України від 30.04.2002 року № 8-2,
зареєстрованого в Міністерстві
Юстиції України 21 травня 2002 року за №
442/6730, п.15, п.37 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
пенсій відповідно до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 №22-1, ст.ст. 1, 92 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
ст.ст. 2, 6, 9, 11, 71, 94, 99, 158-163, 183-2, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя, Пенсійного фонду України,
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя АР
Крим, за участю третьої особи: Держави
України в особі Державної
казначейської службі України про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання призначити та
виплачувати пенсію з 05 грудня 2013 року, -
відмовити.

Постанова судді, прийнята у
скороченому провадженні, може бути
оскаржена в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на постанову судді
подається Київському апеляційному
адміністративному суду через
Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова судді, прийнята у
скороченому провадженні, набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги. У разі
подання апеляційної скарги постанова
судді, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом, ухвала суду
апеляційної інстанції по такій справі
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Пилаєва М.К.