Справа № 2а-2506/10/0670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/1437/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу
Володарсько-Волинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Житомирської області

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 08.06.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.12.2010

у справі № 2а-2506/10/0670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гама» (ЛТД)

до Володарсько-Волинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Житомирської області

про скасування податкових повідомлень
- рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 08.06.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.12.2010, позов задоволено повністю.

Визнано нечинними та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
04.11.2009 № /0 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в загальній сумі 83045 грн. та №
/0 про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальній сумі 123880 грн.

Володарсько-Волинська міжрайонна
державна податкова інспекція
Житомирської області подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову, обґрунтовуючи такі вимоги
обставинами, з яких податковий орган
виходив при прийнятті оспорюваних
позивачем податкових
повідомлень-рішень та наводив судам
попередніх інстанцій, заперечуючи
проти позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Володарсько-Волинською міжрайонною
державною податковою інспекцією
Житомирської області проведено виїзну
планову документальну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гама» (ЛТД), в
результаті якої складено акт від 27.10.2009
№ 47/5/23-07/13546568.

На підставі висновків, зафіксованих в
акті перевірки від 27.10.2009 № 47/5/23-07/13546568,
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 04.11.2009 №
/0 та № /0 про визначення
позивачеві податкових зобов'язань з
податку на прибуток та податку на
додану вартість.

Підставою для визначення за
податковими повідомленнями-рішеннями
від 04.11.2009 № /0 податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 83045 грн., в тому числі: 59629 грн.
основного платежу та 23416 грн. штрафних
санкцій, та від 04.11.2009 № /0 - з
податку на додану вартість у сумі 123880
грн., в тому числі: 82587 грн. основного
платежу та 41293 грн. штрафних санкцій,
слугували висновки перевірки про
порушення позивачем вимог п. 5.1 п.п. 5.2.1
п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22.05.1997 № 283/97-ВР, п.п.
7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 № 168/97-ВР, що полягали у
неправомірному віднесенні до складу
валових витрат та податкового кредиту
відповідно витрат та податку на додану
вартість за операціями, не пов'язаними
з господарською діяльністю позивача,
зокрема: отримання автомобільних
послуг для перевезення вантажів,
оренда нежитлового приміщення,
обладнання та транспортних засобів,
списання паливно-мастильних
матеріалів на роботи орендованих
транспортних засобів. Висновок щодо
непов'язаності вказаних операцій з
господарською діяльністю позивача
обґрунтовано ненаданням Товариством з
обмеженою відповідальністю «Гама»
(ЛТД) під час перевірки письмових
доказів, які б підтверджували такі
обставини.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, на які посилається відповідач у
касаційній скарзі, та вважає, що судами
повно встановлені обставини у справі,
яким надана правова оцінка на підставі
законодавства, яке врегульовує спірні
відносини.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі
Закону № 168/97-ВР) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР, якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22.05.1997 № 283/97-ВР (далі
Закону № 283/97-ВР) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Пунктом 5.1 та пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5, а також п.
5.11 ст. 5 Закону № 283/97-ВР передбачено, що
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

З аналізу наведених норм вбачається, що
до складу валових витрат та
податкового кредиту можуть
відноситись суми відповідно витрат та
податку на додану вартість за товари
(роботи, послуги), призначені для
використання у власній господарській
діяльності.

Статтею 42 Господарського кодексу
України визначено, що підприємництво -
це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Зі змісту п.п. 1.32 Закону № 283/97-ВР
вбачається, що господарська діяльність
- це будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Враховуючи належне дослідження судами
попередніх інстанцій питання щодо
придбання позивачем послуг з
перевезення, орендних послуг та
списання паливно-мастильних
матеріалів, надання правової оцінки
усім доводам податкового органу, якими
він обґрунтовував власну позицію щодо
неправомірного формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту,
суд касаційної інстанції знаходить
такими, що узгоджуються з вимогами п. 1.32
ст. 1, п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
283/97-ВР та п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
№ 168/97-ВР висновки судів щодо
правомірного формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
за вказаними операціями.

Зокрема судами попередніх інстанцій
достовірно встановлено, що оренда
нежитлового приміщення, обладнання та
транспортних засобів, а також списання
паливно-мастильних матеріалів на
роботи орендованих транспортних
засобів здійснювались задля виконання
зобов'язань з перевезення вантажу
(каменю бутового, блоків гранітних) на
склад за договорами поставки від 12.01.2009
№ 120109, від 28.07.2008 № 280708, від 01.04.2009 № 010409,
від 20.05.2009 № 20 05/2009.

Крім того, судами встановлено, що такі
операції мали реальний характер,
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку, зокрема:
рахунками за транспортні послуги,
рахунками за оренду рухомого та
нерухомого майна, платіжними
дорученнями, актами здачі-приймання
виконаних робіт щодо перевезення
вантажів та надання послуг з оренди.

Зважаючи на підтвердження факту
придбання позивачем послуг з
перевезення, орендних послуг та
списання паливно-мастильних
матеріалів у межах виконання
договірних зобов'язань при здійсненняі
господарської діяльності, суди першої
та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку щодо відсутності у
податкового органу підстав для
винесення податкових
повідомлень-рішень від 04.11.2009 № /0
та № /0.

Враховуючи наведене, касаційна скарга
залишається без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу
Володарсько-Волинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Житомирської області залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
08.06.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.12.2010 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун