Справа № 2а-99/09
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Справа №
137264/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів
Матковської З.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Дубровицькому районі
Рівненської області на постанову
Дубровицького районного суду
Рівненської області від 14 липня 2009 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області про стягнення недоплаченої
щомісячної допомоги «дітям війни», -

В С Т А Н О В И В :

28.01.2009 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області (далі - УПФУ), в якому просить
відновити пропущений строк звернення
до суду за захистом порушених прав,
свобод та інтересів за період з 01.01.2006
р., зобов'язати відповідача нарахувати
і виплатити на його користь
недоплачену їй як дитині війни
щомісячну надбавку за 2006-2008 роки.

Постановою Добровицького районного
суду Рівненської області від 14 липня 2009
року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії відповідача.
Зобов'язано УПФУ нарахувати і
виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну
соціальну грошову допомогу як дитині
війни на підставі ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» в
30% мінімальної пенсії за віком з з 02.04.2006
року по 31.12.2008 року з врахуванням
виплачених сум.

Зазначена постанова мотивована тим, що
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» дітям
війни пенсії або довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії підвищується на 30% мінімальної
пенсії за віком, вимоги позивача є
законними, а тому судом першої
інстанції відновлено порушене право
останнього.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, УПФУ подало апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що Закон
України «Про соціальний захист дітей
війни» передбачає, що фінансування
виплат по даному Закону проводиться із
Державного бюджету України, який
затверджується Верховною радою
України, а не із бюджету Пенсійного
фонду України, який затверджується
Кабінетом Міністрів України, тому
будь-яких порушень законодавства з
боку відповідача не вбачається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на підвищення до
пенсії на 30% мінімальної пенсії за
віком відповідно до вимог ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». У зв'язку з тим, що рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008 було визнано неконституційними
окремі положення Законів України про
Державний бюджет України на 2007-2008 роки,
якими було зупинено і обмежено право на
отримання спірних доплат, то суд першої
інстанції прийшов до переконання, що
відмова УПФУ у проведенні нарахування
і виплати позивачу підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком є протиправною.

Такі висновки суду першої інстанції на
думку колегії суддів частково
відповідають обставинам справи та є
вірними.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач є дитиною війни
та відповідно до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин та вирішення
даного спору судом, мала право на
підвищення виплачуваної їй УПФУ пенсії
за віком.

Рішенням Конституційного суду України
від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України
положення п.12 ст.71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
якими було зупинено на 2007 рік дію ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України
(в редакції до 07.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що судом першої інстанції не
враховано тієї обставини, що позивач
пропустив строк звернення до суду,
оскільки звернувся з позовом лише
28.01.2009 року, а відповідачем заявлено
клопотання про застосування річного
строку звернення до суду.

Посилання суду на застосування до
спірних правовідносин ст.87 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» на
думку колегії суддів є
необгрунтованим.

Так, оскільки Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року
прийнятий пізніше ніж Закон України
«Про пенсійне забезпечення», то він має
пріорітет над останнім, а тому у
вказаних правовідносинах
застосовуються положення ст.46 Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
яким пенсія виплачується за минулий
час лише нарахована.

Колегія суддів зазначає, що оскільки
стосовно ненарахованих пенсій ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин слід застосовувати
річний строк звернення до суду.

Колегія суддів приходить до висновку
про необхідність застосування строку
звернення до суду, визначеного ст.99 КАС
України та відмови у задоволенні
позовних вимог позивача в частині
нарахування та виплати підвищення до
пенсії як дитині війни за 2007 рік та за
період до 22.05.2008 року.

Рішенням Конституційного суду №10-рп/2008
від 22.05.2008 року нова редакція ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», відповідно до якої дітям війни
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни,
визнана неконституційною, а тому з
22.05.2008 року почала діяти колишня
редакція ст.6 вищенаведеного Закону.
Таким чином з 22.05.2008 року позовні вимоги
щодо нарахування та виплати
підвищення до пенсії як дітям війни
підлягають до задоволення.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком, а
тому доводи апелянта в цій частині є
необгрунтованими.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування ним обставин, які
мають значення для справи та
невідповідність його висновків
дійсним обставинам справи, що призвело
до неправильного вирішення спору по
суті. Відтак, оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям
нової, якою позовні вимоги слід
задовольнити частково.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, п.1,3,4 ч.1
ст.202, ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області задовольнити частково.

Постанову Дубровицького районного
суду Рівненської області від 14 липня 2009
року у справі № 2а-99/09 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області в частині відмови в
нарахуванні та виплаті на користь
ОСОБА_1 підвищення до пенсії.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Дубровицькому районі
Рівненської області нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з урахуванням ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» за
період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року
включно, з врахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
З.М. Матковська

суддя
В.С. Затолочний