Справа № 819/2799/13-а
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
Справа №
876/15406/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Тернопільського міського комітету
Комуністичної партії України на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року у справі за позовом виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
до Тернопільського міського комітету
Комуністичної партії України про
встановлення заборони на проведення
масових заходів,-

В С Т А Н О В И В :

виконавчий комітет Тернопільської
міської ради звернувся в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до Тернопільського міського комітету
Комуністичної партії України в якому
просив встановити обмеження на масове
зібрання в м. Тернополі, заборонивши
відповідачу проведення з 27.11.2013 року по
08.12.2013 року на Театральному майдані в м.
Тернополі мирних заходів, мітингів, на
підтримку вступу України до Митного
Союзу.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року позовні вимоги задоволено,
встановлено обмеження щодо реалізації
права на мирні зібрання, шляхом
встановлення заборони Тернопільському
міському комітету Комуністичної
партії України проводити мирні заходи
(мітинг) на підтримку вступу України до
Митного Союзу у період з 27 листопада 2013
року по 08 грудня 2013 року на
Театральному майдані міста Тернополя.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції Тернопільський
міський комітет Комуністичної партії
України оскаржив його в апеляційному
порядку, вважає, що постанова винесена
з порушенням норм закону.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідно до ст. 39 Конституції України
громадяни мають право збиратися мирно,
без зброї і проводити збори, мітинги,
походи і демонстрації, про проведення
яких завчасно сповіщаються органи
виконавчої влади чи органи місцевого
самоврядування. Обмеження щодо
реалізації цього права може
встановлюватися судом відповідно до
закону і лише в інтересах національної
безпеки та громадянського порядку - з
метою запобігання заворушенням чи
злочинам, для охорони здоров'я
населення або захисту прав і свобод
інших людей. Відповідно до положень
статті 68 Конституції України кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися
Конституції та законів України.

Конвенція про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
ратифіковані Верховною Радою України
згідно із законом України від 17 липня
1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», гарантує кожній особі,
серед інших прав і свобод, право на
свободу зібрань та об'єднання. Зокрема,
частиною першою статті 11 Конвенції
передбачено право кожного на свободу
мирних зібрань і свободу об'єднання з
іншими особами, включаючи право
створювати профспілки та вступати до
них для захисту своїх інтересів.

Статтею 21 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права,
ратифікованого ще Указом президії
Верховної Ради Української РСР від 19
жовтня 1973 року № 2148- VІІІ, також
визнається право на мирні збори.
Зазначена стаття визначає, що
користування цим правом не підлягає
ніяким обмеженням, крім тих, які
накладаються відповідно до закону і
які є необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах державної чи
суспільної безпеки, громадського
порядку, охорони здоров'я і моральності
населення або захисту прав та свобод
інших осіб.

Мирні зібрання можна розтлумачити як
масові заходи громадян, відкриті й
доступні кожному, хто бажає взяти у них
участь. Мирні заходи найчастіше
проводяться з метою вираження
ставлення тих чи інших груп, об'єднань
громадян до суспільних явищ та проблем,
привернення уваги органів влади до них
та є однією із форм безпосередньої
демократії. Основною рисою мирних
зібрань є мирний характер їх
проведення.

При винесенні постанови суд посилалася
на те, що Комуністична партія України в
особі Тернопільського міського
Комітету КПУ має протилежні
ідеологічні розбіжності з іншими
громадськими інституціями, які в той
час також проводять чи проводитимуть
мирні зібрання, і приходить до висновку
про існування реальної загрози
громадського порядку, а саме: існування
реальної небезпеки виникнення
протистояння та конфліктних ситуацій
між учасниками масових заходів, які
можуть призвести до різкого
загострення ситуації, заворушень чи
злочинів, або навіть відкритих
протистоянь, загрози здоров'ю
населення або правам і свободам інших
людей.

При цьому судом не враховано те, що
протягом багатьох років, в тому числі і
під час неодноразових передвиборчих
компаній, які передували різного роду
виборам, Тернопільським міським
комітетом КП України проводилися мирні
зібрання, збори, тощо на одній і тій же
території, місці, що і так звані
ідеологічні опоненти, і при цьому
жодної загрози громадській і
національній безпеці не виникали.

На підставі викладеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно повідомлення за вх.№ 790/7/07/13-10
від 25.11.2013 року Тернопільський міський
комітет Комуністичної партії України
(в особі першого секретаря
Тернопільського міського комітету
Комуністичної партії України -
Прошкіна В.В.) повідомив Голову
Тернопільської міської ради про те, що
у період з 27 листопада 2013 року по 08
грудня 2013 року з 10 год. 00 хв. по 16 год. 00
хв. на Театральному майдані міста
Тернополя Тернопільським міським
комітетом Комуністичної партії
України будуть проводитись мирні
заходи (мітинг) на підтримку вступу
України до Митного Союзу. Мета заходу:
надання інформації громадянам про
переваги вступу України до Митного
Союзу. Запланована кількість
учасників: 300 осіб. Відповідальний -
Прошкін Веніамін Володимирович. Крім
того у період з 22.11.2013 року по 26.11.2013 року
на адресу Голови Тернопільської
міської ради надійшли і інші
повідомлення про проведення на
Театральному майдані міста Тернополя
масових зібрань, а саме: повідомлення
керівника ініціативної групи
Корольчука С.В. за вх.№6345/1/020/13-ф від
22.11.2013 року про проведення на
Театральному майдані міста Тернополя
довгострокової інформаційної кампанії
«Україна за Європу» зі встановленням
наметів; повідомлення Тернопільської
молодіжної організації «Студентська
Свобода» за вх.№6354/1/020/13-ф від 22.11.2013
року - про проведення на Театральному
майдані міста Тернополя безстрокової
акції інформаційної акції, метою якої є
популяризації Європейських цінностей
в Україні, в рамках якої передбачено
встановлення наметів, із запланованою
кількістю учасників близько 10000 осіб.
Окрім того, судом також встановлено, що
25.11.2013 року депутат Тернопільської
обласної ради Барна С.С. повідомив
Голову Тернопільської міської ради про
проведення з 25.11.2013 року по 28.11.2013 року з
09 год. 00 хв. безстрокового прийому
громадян на Театральному майдані міста
Тернополя. 26.11.2013 року аналогічне
повідомлення про проведення з 26.11.2013
року з 09 год. 00 хв. на Театральному
майдані міста Тернополя прийому
громадян з використанням громадських
приймалень - було подане і народним
депутатом України -О.П. Кайдою, у
відповідності до статей 7, 17 Закону
України «Про статус народного депутата
України»

Розглядаючи спір суд першої інстанції
правильно вказав, що відповідно до
вимог статті 38 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
відання виконавчих органів міських рад
належить вирішення відповідно до
закону питань про проведення зборів,
мітингів, маніфестацій і демонстрацій,
спортивних, видовищних та інших
масових заходів; здійснення контролю
за забезпеченням при їх проведенні
громадського порядку.

Реалізація права на мирні зібрання в
Україні регулюється актами
національного та міжнародного
законодавства. У відповідності до
статті 11 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
ратифікованої Верховною Радою України
згідно із Законом України від 17 липня
1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», - кожен має право на свободу
мирних зібрань і свободу об'єднання з
іншими особами, включаючи право
створювати профспілки та вступати до
них для захисту своїх інтересів.
Здійснення цих прав не підлягає жодним
обмеженням, за винятком тих, що
встановлені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної або
громадської безпеки, для запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони
здоров'я чи моралі або для захисту прав
і свобод інших осіб. Ця стаття не
перешкоджає запровадженню законних
обмежень на здійснення цих прав
особами, що входять до складу збройних
сил, поліції чи адміністративних
органів держави. Статтею 21
Міжнародного пакту про громадянські і
політичні права, ратифікованого ще
Указом президії Верховної Ради
Української РСР від 19 жовтня 1973 року №
2148-VІІІ, також визнається право на мирні
збори. Зазначена стаття визначає, що
користування цим правом не підлягає
ніяким обмеженням, крім тих, які
накладаються відповідно до закону і
які є необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах державної чи
суспільної безпеки, громадського
порядку, охорони здоров'я і моральності
населення або захисту прав та свобод
інших осіб. Відповідно до статті 39
Конституції України громадяни мають
право збиратися мирно, без зброї і
проводити збори, мітинги, походи і
демонстрації, про проведення яких
завчасно сповіщаються органи
виконавчої влади чи органи місцевого
самоврядування. Обмеження щодо
реалізації цього права може
встановлюватися судом відповідно до
закону і лише в інтересах національної
безпеки та громадського порядку - з
метою запобігання заворушенням чи
злочинам, для охорони здоров'я
населення або захисту прав і свобод
інших людей.

У даній спірній ситуації судом
з'ясовано, що повідомлення першого
секретаря Тернопільського міського
комітету комуністичної партії України,
адресоване голові Тернопільської
міської ради, про намір проведення з
27.11.2013 року по 08.12.2013 року з 10 год. 00 хв. по
16 год. 00 хв. мирних заходів (мітингу) на
підтримку вступу України до Митного
Союзу на Театральному майдані
М.Тернополя - було датоване 25.11.2013 року,
та цього ж дня - зареєстроване
управлінням організаційно-правової
роботи Тернопільської міської ради.
Тому суд першої інстанції правильно
вважав, що дане звернення відповідача
було подано вчасно.

Крім того суд першої інстанції
правильно зазначив, що з огляду на
приписи статей 39, 68 Конституції України
та рішення Конституційного Суду
України у від 19 квітня 2001 року №4-рп/2001 у
справі №1-30/2001, - при здійсненні
передбачених статтями 39, 44 Конституції
України прав і свобод не повинно бути
посягань на права і свободи, честь і
гідність інших людей, тому строк
завчасного сповіщення про заплановані
мирні зібрання має бути достатнім і для
того, щоб органи виконавчої влади чи
органи місцевого самоврядування могли
визначитися, наскільки проведення
таких зібрань відповідає закону, та в
разі потреби, згідно з частиною другою
статті 39 Конституції України,
звернутися до суду для вирішення
спірних питань.

Згідно ст. 1 Закону України «Про основи
національної безпеки України»
національна безпека - це захищеність
життєво важливих інтересів людини і
громадянина, суспільства і держави, за
якої забезпечуються сталий розвиток
суспільства, своєчасне виявлення,
запобігання і нейтралізація реальних
та потенційних загроз національним
інтересам у різних сферах державного
управління при виникненні негативних
тенденцій до створення потенційних або
реальних загроз національним
інтересам. Відповідно до статті 3 цього
Закону об'єктом національної безпеки є
людина і громадянин - їхні
конституційні права і свободи,
суспільство, держава.

Суд першої інстанції правильно вважав,
що умовою можливого обмеження щодо
реалізації права на мирні зібрання є
створення реальної небезпеки
заворушень чи злочинів, загрози
здоров'ю населення або правам і
свободам інших людей через проведення
зборів, мітингів, походів, демонстрацій
чи інших зібрань та лише в інтересах
національної безпеки та громадського
порядку.

Згідно із статтею 11 Конвенції про
захист прав людини і основних свобод
кожен має право на свободу мирних
зібрань і свободу об'єднання з іншими
особами, включаючи право створювати
профспілки та вступати до них для
захисту своїх інтересів.

Частино 2 цієї статті передбачено, що
здійснення цих прав не підлягає жодним
обмеженням, за винятком тих, що
встановлені законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної або
громадської безпеки, для запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони
здоров'я чи моралі або для захисту прав
і свобод інших осіб. Ця стаття не
перешкоджає запровадженню законних
обмежень на здійснення цих прав
особами, що входять до складу збройних
сил, поліції чи адміністративних
органів держави.

Згідно ч. 5 ст. 182 КАС України суд
задовольняє вимоги позивача в
інтересах національної безпеки та
громадського порядку в разі, якщо
визнає, що проведення зборів, мітингів,
походів, демонстрацій чи інших зібрань
може створити реальну небезпеку
заворушень чи злочинів, загрозу
здоров'ю населення або правам і
свободам інших людей. Конституційний
Суд України у пункті 1 резолютивної
частини Рішення від 01.12.2004 року №18-рп/2004
у справі N 1-10/2004 в частині розуміння
визначення права та інтересу зазначив,
що поняття «охоронюваний законом
інтерес», що вживається в частині
першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений - загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загально правовим засадам. Нормами
міжнародного публічного права та
практикою Європейського суду з прав
людини, що є джерелом національного
права України, - визначено зобов'язання
держави не тільки забезпечити
ефективне використання громадянами та
іншими особами права на мирні зібрання,
а й вжити заходи щодо захисту і безпеки
всіх осіб, які реалізують своє право на
такі мирні зібрання.

Виконавчі комітети місцевих рад
народних депутатів, місцеві державні
адміністрації здійснюють повноваження
щодо організації та контролю за
забезпеченням охорони громадської
безпеки, громадського порядку під час
проведення мирних зібрань, а органи
міліції - безпосередньо забезпечують
громадський порядок, безпеку
дорожнього руху, безпеку громадян тощо
на таких заходах.

При цьому суд вірно зазначив, що мирні
зібрання є одною із форм
безпосередньої демократії та мають на
меті вираження свого ставлення до
суспільних проблем та явищ тощо. Усі
учасники мирних зібрань мають рівні
права щодо реалізації свого права, тому
не є достатнім для встановлення
обмежень щодо реалізації права на
мирні зібрання одночасне проведення
масових заходів учасниками, які мають
протилежні інтереси. Держава повинна
вжити всіх можливих заходів до
забезпечення здійснення свого права
усіма учасниками громадських акцій.
Чинне законодавство не встановлює
пріоритету у проведенні одних масових
заходів над іншими формами зібрання.
Єдиною правовою підставою для
задоволення позову органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування про обмеження щодо
реалізації права на мирні зібрання є
визнання судом того факту, що
проведення такого заходу може створити
реальну небезпеку заворушень чи
злочинів, загрозу здоров'ю населення
або правам і свободам інших людей. Така
небезпека не повинна бути уявною, а
ґрунтуватися на конкретних фактах чи
даних про наявність реальної загрози
інтересам національної безпеки та
громадського порядку.

У даній спірній ситуації суд вірно
врахував, що зі змісту повідомлень, які
надійшли на адресу голови
Тернопільської міської ради від
керівника ініціативної групи
Корольчука С.В. (за вх.№6345/1/020/13-ф від
22.11.2013 року - про проведення
довгострокової інформаційної кампанії
«Україна за Європу» зі встановленням
наметів), від представника
Тернопільської молодіжної організації
«Студентська Свобода» (за вх.№6354/1/020/13-ф
від 22.11.2013 року - про проведення
безстрокової акції щодо популяризації
Європейських цінностей в Україні, в
рамках якої передбачено встановлення
наметів, із запланованою кількістю
учасників близько 10000 осіб) та
повідомлення Тернопільського міського
комітету Комуністичної партії України
(від 25.11.2013 року за вх.№790/7/07/13-10)
вбачається, що вказані повідомлення
подані уповноваженими особами різних
ідеологічних напрямків. При цьому, всі
визначені у вищенаведених
повідомленнях акції заплановано
проводити протягом тривалого часу в
одному і тому ж місці - на Театральному
майдані міста, та, фактично, в один і той
самий період, тобто, у час, який також
збігатиметься.

Оскільки проведення масових заходів
передбачається за участю
представників різних політичних
напрямів, які збігаються у часі та
місці їх проведення, то суд першої
інстанції підставно вважав, що
існувала реальна загроза громадського
порядку, а саме: існування реальної
небезпеки виникнення протистояння та
конфліктних ситуацій між учасниками
масових заходів, які можуть призвести
до різкого загострення ситуації,
заворушень чи злочинів, або навіть
відкритих протистоянь, загрози
здоров'ю населення або правам і
свободам інших людей.

З огляду на це суд прийшов до
правильного висновку про наявність
правових підстав для обрання способу
обмеження реалізації конституційного
права громадян на мирні зібрання за
зверненням відповідного суб'єкта
владних повноважень, який був би
адекватним (найменшим) за встановлених
небезпеки чи загроз і забезпечував би
досягнення мети такого обмеження -
запобігання заворушенням чи злочинам,
охороні здоров'я населення, захисту
прав і свобод інших людей, саме шляхом
задоволення позовних вимог
заборонивши відповідачу,
Тернопільському міському комітету
Комуністичної партії України,
здійснювати заплановане ним мирне
зібрання у період, визначений у
поданому ним повідомленні на
Театральному майдані міста Тернополя.

Враховуючи викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Тернопільського
міського комітету Комуністичної
партії України - залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року по справі № 819/2799/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин