Справа № 872/15003/13
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"23" січня 2014 р.справа № 804/9057/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів:
Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

за участю секретаря судового
засідання: Новоженіна І.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електропласт» на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 06
серпня 2013 року в адміністративній
справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електропласт»

до Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

ТОВ «Електропласт» у вересні 2013 року
звернулося до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення №№ ,
від 27.05.2013, винесені ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 06
серпня 2013 року у задоволені позову
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити. Апеляційна скарга
ґрунтується на тому, що судом першої
інстанції не надано належної оцінки
нормам чинного законодавства та його
висновки не відповідають обставинам
справи, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області у період з 01.04.2013 по 08.04.2013 було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Електропласт»
щодо дотримання вимог податкового
законодавства в частині своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинам з ТОВ «Таурус Голд»
за період червень 2012 року, за
результатами якої складено Акт №
1062/22-6/32737343 від 09 квітня 2013 року та
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 27 травня 2013
року - № , яким ТОВ
«Електропласт» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
на суму 16480,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 4120,00
грн. та № , яким ТОВ
«Електропласт» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем на суму
38069,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 9517,25 грн.

Підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень стали
висновки, викладені в акті перевірки,
згідно з якими угоди, укладені ТОВ
«Електропласт» з ТОВ «Таурус Голд», не
були спрямовані на реальне настання
правових наслідків, в результаті чого
підприємством у періоді, що
перевірявся, занижено податок на
прибуток на суму 38069,00 грн. та занижено
податок на додану вартість на суму
16480,00 грн.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не підтверджено факту
реального здійснення господарських
операцій з ТОВ «Таурус Голд», оскільки
зустрічною звіркою контрагента
позивача, проведеною ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська, встановлено
відсутність у останнього об'єктів
оподаткування, а також встановлено
неможливість реального здійснення
даним платником податків
господарських операцій за червень 2012
року у зв'язку з відсутністю основних
фондів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів тощо.

Проте суд апеляційної інстанції
знаходить необґрунтованими такі
висновки суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності,
зокрема, включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Положеннями підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів (послуг) або
дата отримання платником податку
товарів (послуг), що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи між
ТОВ «Електропласт» та ТОВ «Таурус
Голд» було укладено договір на
вантажно-розвантажувальні роботи (№ 65-1
ПР від 04.05.2012), договір на виготовлення
поліграфічної продукції (№ 83-РК від
01.06.2012), договір купівлі-продажу
електроізоляційних матеріалів (№ 63-12
від 05.06.2012, № 8867-12 від 21.05.2012).

На виконання вказаних договорів були
виписані податкові та видаткові
накладні, акти прийняття-передачі
виконаних робіт, рахунки-фактури,
рахунки на оплату, товарно-транспортні
накладні, довіреності на отримання ТМЦ,
а також проведено оплату товару (робіт,
послуг), що підтверджується платіжними
дорученнями, які містяться в
матеріалах справи.

Придбаний позивачем у ТОВ «Таурус
Голд» товар в подальшому було
реалізовано контрагентам-покупцям, що
підтверджується договорами поставки,
купівлі-продажу, податковими та
видатковими накладними, рахунками на
оплату, які також містяться в
матеріалах справи.

При цьому колегія суддів встановила, що
вказані первинні документи складені
відповідно до вимог чинного
законодавства, що також не
спростовується відповідачем.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції доходить висновку, що факт
здійснення ТОВ «Електропласт»
господарських операцій з ТОВ «Таурус
Голд» підтверджується належними та
достатніми первинними документами
бухгалтерського обліку, що є підставою
для віднесення сум витрат по вказаним
угодам до витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
віднесення сум ПДВ, сплачених в ціні
товару, до податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Висновки суду першої інстанції щодо не
підтвердження позивачем
транспортування товару у зв'язку з тим,
що надані до перевірки
товарно-транспортні накладні складені
з порушенням вимог чинного
законодавства, що в свою чергу не дає
змоги встановити факт переміщення та
отримання товару ТОВ «Електропласт»,
колегія суддів також знаходить
необґрунтованими та зазначає, що
згідно з підпунктом 11.1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України № 363 від 14.10.1997,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20 лютого 1998 року за №
128/2568, визначено, що основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Згідно з пунктом 1 вказаних
Правил товарно-транспортна накладна -
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704, визначено, що
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Пунктами 2.1 та 2.2 вказаного
Положення встановлено, що первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, тобто факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідальність за несвоєчасне
складання первинних документів і
регістрів бухгалтерського обліку та
недостовірність відображених у них
даних несуть особи, які склали та
підписали ці документи.

Аналіз наведених норм права дає змогу
дійти висновку, що неподання ТТН в
сукупності з іншими доказами може
лягти в основу висновків про
недоведеність поставки товару, тоді як
складання ТТН з певними недоліками є
лише порушенням ведення
бухгалтерського обліку.

Спростовуючи доводи представника
відповідача стосовно відсутності
складських приміщень у позивача для
зберігання придбаного товару як
свідчення безтоварності господарських
операцій, укладених з ТОВ «Таурус
Голд», позивачем доведено, що частина
придбаного товару одразу була
реалізована позивачем
контрагентам-покупцям, інша ж частина
зберігалась в гаражі, який належить на
праві приватної власності керівнику
ТОВ «Електропласт», що підтверджується
доказами, які містяться в матеріалах
справи.

Додатково суд апеляційної інстанції
зазначає, що неналежне виконання
податкових зобов'язань контрагентами
позивача тягне відповідальність та
негативні наслідки саме для цих осіб.
Зазначені обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
віднесення вартості отриманих послуг
до складу витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, коли
останній має необхідні документальні
підтвердження понесених витрат так
само як і позбавлення платника податку
права на відшкодування податку на
додану вартість у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Враховуючи викладене колегія суддів
зазначає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, судом порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
вбачаються підстави для скасування
постанови та ухвалення нового судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електропласт»
задовольнити.

Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 06 серпня 2013
року в адміністративній справі №
804/9057/13-а скасувати.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Електропласт»
задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 27.05.2013 і № від 27.05.2013,
прийняті Державною податковою
інспекцією в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складання в
повному обсязі.

Повний текст постанови складений 28
січня 2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Т.І. Ясенова