Справа № 805/2563/14
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 р.
Справа № 805/2563/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Толстолуцька
М.М розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.
Маріуполя до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України у м. Маріуполі в
Донецькій області про стягнення
витрат на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві на суму 450, 00 гривень.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
судом належним чином рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
поштового відправлення.

Представник відповідача у судове
засідання з'явився, надав заяву про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

За таких обставин суд, враховуючи
вимоги частини четвертої статті 122,
частини шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представників
сторін в порядку письмового
провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
звернулось до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання України у м.
Маріуполі в Донецькій області про
стягнення витрат на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві на суму 450, 00 гривень.

Позовні вимоги Управління Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
Маріуполя області мотивовані тим, що
відповідно до статей 21, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
встановлено обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'ю або в разі
його смерті, виплачувати йому або
особам, які перебували на його
утриманні, пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з настанням
нещасного випадку, пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Пенсійний фонд не
повинен нести витрати на виплату
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, т.я. такі виплати
покладені на Фонд. Отже, право
Пенсійного фонду на відшкодування
понесених витрат виникає після
призначення і виплати пенсій.
Позивачем була сплачена пенсія
громадянці ОСОБА_1 загальну суму 450,00
гривень за жовтень- грудень 2013 року,
які підлягають відшкодуванню
відповідачем.

Представником відповідача суду надано
заперечення на позов в яких він
зазначив, що діючим законодавством
України передбачено порядок
відшкодування - Постанова від 04.03.2003
№ 5-4/4 «Порядок відшкодуванням Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання», але
зазначений порядок передбачає лише
проведення взаємозвірки між
управліннями ПФУ та робочими
органами Фонду соціального
страхування на місцях. Відповідно до
п.7 Порядку відшкодування зазначених
сум пенсій провадиться лише на
центральному рівні. Що стосується
питання про відшкодування то ні в ст. 7
ні в статтях Закону України «Про
страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не зазначено, що саме
органи виконавчої дирекції Фонду
проводять відшкодування органам ПФУ
сум сплачених пенсій. В задоволені
позову просив відмовити.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач -
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя є
юридичною особою публічного права,
територіальним органом Пенсійного
фонду України, який у спірних
правовідносинах здійснює
повноваження, покладені на нього
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Положенням про Пенсійний
фонд України, затвердженим Указом
Президента України від 6 квітня 2011 року
N 384/2011

Відповідач - Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України у м. Маріуполі в
Донецькій області є юридичною особою
публічного права, територіальним
органом Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України,
який у спірних правовідносинах
здійснює повноваження, покладені на
нього Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 №1105.

Згідно зі ст. 1 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (надалі
- Основи), загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є системою прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає
надання соціального захисту, що
включає матеріальне забезпечення
громадян у разі хвороби, повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом, за
рахунок грошових фондів, що формуються
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також бюджетних
та інших джерел, передбачених законом.

Згідно ст. 4 Основ на Україні, залежно
від виду страхового випадку,
передбачені відповідні види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, які
регулюються окремими законами,
прийнятими згідно цих Основ. У ст. 25
Основ викладений перелік соціальних
послуг та матеріального забезпечення.

На підставі ч. 4 ст. 26 Основ, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Пенсійне забезпечення громадян
України відповідно до ст. 10 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

Ст. 81 цього закону визначено, що
призначення пенсій і оформлення
документів для їх виплати здійснюється
органами Пенсійного фонду України.

З набранням чинності Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (надалі - Закон)
обов'язок відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров`я або у разі
його смерті при настанні страхового
випадку, покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Відповідно до п. 5 ст. 24 Закону, якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, мають
право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, якщо втратили джерело
засобів до існування.

До членів сім'ї, які вважаються такими,
що були на утриманні померлого
годувальника, відносяться особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
якщо вони: були на повному утриманні
померлого годувальника та одержували
від померлого годувальника допомогу,
що була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування.

Пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Ст. 33 Закону передбачено, що у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

З матеріалів справи вбачається, що
призначення Управлінням Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
Маріуполя пенсії ОСОБА_1
обґрунтовується наявністю Акта № 16
про нещасний випадок на виробництві,
який стався з ОСОБА_2 10.02.1987 року на
шахті «Україна» м. Українськ Донецької
області.

На момент смерті чоловіка, ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, досягла 58 років та не
працювала. Тобіш, з урахуванням
наведених вище положень законодавства
ОСОБА_1 мала право на страхові виплати
у разі смерті потерпілого.

З огляду на зазначене, Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя має
право на відшкодування сум пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які були ним сплачені,
оскільки існують правові підстави для
їх відшкодування, відповідно позовні
вимоги вважаються обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та
керуючись Основами законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від 14
січня 1998 року N 16/98-ВР, Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року N
1105, Законом України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року N
1788, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року N 1058,
ст. 2, 7-12, 69-72, 87-98, 122-163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Управління Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
Маріуполя до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України у м. Маріуполі в
Донецькій області про стягнення
витрат на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві на суму 450, 00 гривень -
задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України у м. Маріуполі в
Донецькій області на Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя суму
витрат, пов'язаних з виплатою пенсії в
розмірі 450, 00 гривень.

Постанову прийнято у нарадчій кімнаті
10 квітня 2014 року.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Толстолуцька М.М.