Справа № 2а-1886/09/0670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Київ К-36370/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Овруцької
міжрайонної державної податкової
інспекції на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
02.10.2009 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.10.2010 у справі № 2а-1886/09/0670

за позовом Державного
підприємства "Овруцьке лісове
господарство"

до Овруцької міжрайонної
державної податкової інспекції

про часткове скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Підприємство звернулась до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції про скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.03.2009 №
/0 в частині донарахування
позивачу податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на прибуток у сумі 98
944,00 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено: оспорюване податкове
повідомлення - рішення визнано
протиправним та скасовано в частині
донарахування податку на прибуток в
сумі 69 232,00 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 29 712,00 грн.

Не погодившись із судовими рішеннями,
держаний податковий орган подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального
права, просить зазначені судові
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким позивачу у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Як установлено судами, державними
податковим органом було проведено
планову виїзну перевірку Підприємства
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2007 по 30.09.2008, за наслідками
якої складено акт від 27.02.2009.

У ході вказаної перевірки працівниками
Державної податкової інспекції було
встановлено ряд порушень у
Підприємства, в тому числі і порушення
пп. 7.4.1, пп. 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", що полягало у занижені
податку на прибуток внаслідок
невключення до валового доходу різниці
між фактурною вартістю товару та
вартістю цієї продукції за звичайними
цінами (митною вартістю), що діяли на
дату такого продажу (експорту) товару.
Тобто, на думку державного податкового
органу, платник податків при
визначенні бази оподаткування
податком на прибуток операцій з
реалізації на експорт товару повинен
був врахувати обмеження щодо рівня
звичайної ціни, яка відповідає митній
вартості цього товару, зазначеній у
вантажно - митних деклараціях, а не
застосовувати договірну ціну.

На підставі Акту перевірки податковим
органом було ухвалено оскаржуване в
частині податкове повідомлення -
рішення.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що
у державного податкового органу не
було підстав для донарахування
позивачу податку на прибуток, оскільки
відповідачем було порушено процедуру
визначення звичайної ціни, яка
відповідає справедливій ринковій ціні
(договірній), та не надано переконливих
доказів щодо визначення звичайної ціни
на рівні митної вартості.

Так, згідно пп. 1.20.1 п. 20 ст. 1 Закон
України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств"
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведено зворотне,
вважається, що така ціна відповідає
рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (за їх відсутності -
однорідних) товарів (роботи, послуги).

Отже, законом встановлено, що база
оподаткування - це договірна
(контрактна) ціна, визначена за
вільними цінами, які не можуть бути
нижчими за звичайні ціни.

Пунктом 1.20.8 ст. 1 Закону № 334/94-ВР
зазначено, що обов'язок доведення того,
що ціна договору не відповідає рівню
звичайної ціни у випадках, визначених
цим Законом, покладається на
податковий орган у порядку,
встановленому законом. При проведенні
перевірки платника податку податковий
орган має право надати запит, а платник
податку зобов'язаний обґрунтувати
рівень договірних цін або послатися на
норми абзацу першого підпункту 1.20.1
цього пункту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій відповідачем не було
направлено відповідні запити до
позивача на обґрунтування рівня
договірних цін на відвантажену на
експорт продукції, як не було проведено
й інших дій, спрямованих на
встановлення рівня звичайних цін
відвантаженого товару.

Таким чином, з огляду на наведене можна
дійти висновку, що при визначенні бази
оподаткування операцій з реалізації
платником податку товару на експорт,
звичайна ціна та митна вартість, що є
умовною розрахунковою величиною, яка
розраховується відповідно до положень
Митного кодексу України і
застосовується при переміщенні
товарів через митний кордон України
(зокрема для ведення митної
статистики), не є тотожними і не можуть
бути порівнюваними.

Отже, висновок державного податкового
органу у справі, яка розглядається, про
те, що база оподаткування зазначених
операцій має обмежуватися митною
вартістю експортованого товару, яка
відповідає його звичайній ціні, не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства і є помилковим.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Овруцької
міжрайонної державної податкової
інспекції відхилити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 02.10.2009 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.10.2010 у
справі № 2а-1886/09/0670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко