Справа № 2а-14932/12/2670
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2014 р. м. Київ
К/800/31706/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальності «ТНК-Транс»

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2013

та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.12.2012

у справі № 2а-14932/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальності «ТНК-Транс»

до Окружної державної податкової
служби - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальності «ТНК-Транс»
звернулось до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Окружної державної податкової служби -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків Державної
податкової служби від 10.08.2012 № , №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.12.2012, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2013, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
планової виїзної перевірки ТОВ
«ТНК-Транс» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010,
складено акт № 727/41-20/32489155 від 24.07.2012, в
якому зафіксовано порушення: п. 5.1 ст. 5,
пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п. 2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 № 88, п. 138.2
ст. 138 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 228 476 грн.; пп.
пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», пп. 192.1.1 п.
192.1, п. 192.3 ст. 192, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 213 291
грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 10.08.2012 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 231 073 грн., в
т.ч.: 213 291 грн. основного платежу та 17 782
грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 242 000 грн., в т.ч.: 228 476
грн. основного платежу та 13 524 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Як зазначено вищевказаним актом
перевірки зазначені порушення є
наслідком завищення витрат та
податкового кредиту по господарським
операціям між ТОВ «ТНК-Транс» та ДП
«Укрпетролеум-Конотоп» ТОВ
«Укрпетролеум», ФОП ОСОБА_2, які є
нікчемними; неналежного оформлення
податкових накладних, виданих ПП
«Біо-Актив» та ТОВ «Вімпел»; невизнання
витрат на отримання послуг від ТОВ
«Агентство безпеки КУБ», як таких, що
пов'язані з господарською діяльністю
позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що позивачем включено
до складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість по
операціям з придбання товару у ПП
«Біо-Актив» та ТОВ «Вімпел» на підставі
податкових накладних, оформлених з
порушенням вимог законодавства;
позивачем не надано до суду доказів,
які б фіксували факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та вищезазначеними контрагентами.

Однак, висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними та такими, що
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин у справі.

Статтею 69 КАС України передбачено, що
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

Так, відповідно до п. 1.7. ст. 1, пп. 7.5.1 п. 7.5
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит -
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим законом; датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Підставою для нарахування податкового
кредиту згідно пп. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 цього
Закону є видана платником податку на
вимогу покупця податкова накладна із
заповненням всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пп. 7.2.1. п. 7.2.
ст. 7 вказаного Закону.

Згідно з пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 названого
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1, абз. 1 пп. 7.2.4 п. 7.2
ст. 7 вказаного Закону платник податку -
особа, яка згідно з цим Законом
зобов'язана здійснювати утримання та
внесення до бюджету податку, що
сплачується покупцем, або особа, яка
імпортує товари на митну територію
України; право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Відповідно до п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, який
набрав чинності з 01.01.2011, податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу (п. 198.1 ст. 198 ПК
України).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 зазначеного
Кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Однак, судами попередніх інстанцій
вказаних норм законодавства враховано
не було та не було досліджено
господарських операцій в розрізі
отриманих товарів від вищевказаних
контрагентів із застосуванням їх в
подальшій господарській діяльності
ТОВ «ТНК-Транс»; не було досліджено
можливостей контрагентів позивача
щодо виконання укладених з позивачем
договорів, зокрема, наявності
технічних та технологічних
можливостей; встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів, що придбані
платником податку; руху активів у
процесі здійснення господарських
операцій між позивачем та
контрагентами.

Судами попередніх інстанцій також не
враховано, що коли на момент перевірки
платника податку, суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, відповідають
зазначеним сумам у податкових
накладних, податковий кредит покупця
вважається підтвердженим податковими
накладними, за умови, що вони не
перешкоджають можливості
ідентифікувати особу, яка видала
податкову накладну, а окремі недоліки
форми в заповненні податкової
накладної не свідчать про її
неналежність та недопустимість як
доказу, не впливають на розмір
податкових зобов'язань продавця та
податковий кредит покупця.

Крім того, судами не було досліджено
питання щодо правомірності формування
валових витрат позивача в спірному
періоді в розрізі із понесеними
витратами на виконання господарських
операцій із вищевказаними
контрагентами та їх зв'язку з
господарською діяльністю позивача.

Разом з тим, судами слід врахувати, що
згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч. 2 ст. 227 КАС України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про необхідність
скасування рішень судів попередніх
інстанцій та направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги
вищезазначене та прийняти законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, надати належну правову оцінку
обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальності
«ТНК-Транс» задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2013 та
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11.12.2012 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ч. 6 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний