Справа № 2а-5446/11/2413
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/800/34796/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними матеріалами
адміністративну справу за касаційною
скаргою Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернівецькій області на постанову
Хотинського районного суду
Чернівецької області від 14 листопада
2011 р. та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 червня 2013 р. у справі № 2а-5446/11/2413
за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду в
Чернівецькій області, третя особа - ПАТ
«КБ «ПриватБанк», про визнання
незаконним стягнення надміру
виплачених сум пенсії та зобов'язання
провести перерахунок утриманого
підвищення до пенсії -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України у
Чернівецькій області про визнання
незаконним стягнення надміру
виплачених сум пенсії в розмірі 3 295,74
грн. та зобов'язання провести
перерахунок утриманого підвищення до
пенсії.

Постановою Хотинського районного суду
Чернівецькій області від 14 листопада
2011 року, залишеною буз змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 06 червня 2013
р., позов задоволено в частині суми
позовних вимог 2 554,32 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, відповідач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позову з мотивів
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстави до її задоволення.

Судами встановлено, що у період
отримання пенсії ОСОБА_1 між позивачем
та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" укладений
договір про банківське обслуговування,
в рамках якого банком публічно
запропоновано усім клієнтам виплати за
залучення нових клієнтів. Банком
запроваджено нову систему та
затверджені Правила, згідно з якими
розширені права клієнтів та визначено
випадки, за яких банком проводяться
виплати клієнтам, що надали інформацію,
необхідну для випуску банківського
продукту або послуги та для залучення
нового клієнта діють спеціальні умови,
які є частиною умов та правил надання
банківських послуг.

На думку відповідача, вказані
правовідносини між банком та позивачем
є трудовими, внаслідок чого позивач
кваліфікується як працевлаштований
пенсіонер, що ним було приховано, у
зв'язку з чим надміру виплачений розмір
пенсії органом пенсійного фонду має
бути повернений в розмірі 2 554,32 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з безпідставності наведених
міркувань відповідача.

З такими твердженнями судів
погоджується також колегія суддів.

Відповідно ст. 1144 ЦК України особа має
право публічно пообіцяти винагороду
(нагороду) за передання їй відповідного
результату (передання інформації,
знайдення речі, знайдення фізичної
особи тощо). Обіцянка винагороди є
публічною, якщо вона сповіщена у
засобах масової інформації або іншим
чином невизначеному колу осіб.

Публічна обіцянка нагороди - це
звернена до невизначеного кола осіб
обіцянка майнової винагороди за
досягнення обумовленого результату
тому, хто досягне його. Обіцяння
винагороди, позбавлене майнового
змісту, породжує інші відносини: умовою
одержання нагороди є надання
визначеного результату, на який
вказувала особа, яка обіцяє нагороду.
Нагорода обіцяна за здійснення
правомірної дії, яка може бути виконана
не одною, а необмеженим колом осіб.

Кодекс законів про працю України
визначає трудовий договір як угоду між
працівником і власником установи чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник установи або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Таким чином судами вірно зазначено, що
позивач не є працівником чи найманою
особою ПАТ КБ "ПриватБанк", заробітну
плату він не отримував, а тому він не
може вважатись працюючою особою банку.

Відповідно до п.1 ст.11 Закону України
"Про загоальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", особи які
виконують роботи на підприємствах в
установах, організаціях чи у фізичних
осіб за договором цивільно-правового
характеру, підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню, тобто є
застрахованими особами. Згідно ст.14
Закону України "Про
загоальнообов'язкове державне
пенсійне страхування",
страхувальниками можуть бути не лише
роботодавці, а і будь-які підприємства,
установи, організації які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового
договору(контракту),або на інших
умовах, передбачених законодавством.

Як вбачається з наведених норм, Банк не
являється страхувальником позивача, що
вірно вказано судами, тому колегія
суддів погоджується з висновками судів
про необґрунтованість позиції органу
пенсійного фонду в спірних
правовідносинах на наявність підстав
для задоволення позовних вимог в
частині суми 2 554,32 грн.

Отже, суди попередніх інстанцій в
повному обсязі встановили обставини
справи, що мають значення для її
вирішення, відповідно визначили
правове регулювання спірних
правовідносин, постановили правосудні
судові рішення.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків судів не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернівецькій області залишити без
задоволення.

Постанову Хотинського районного суду
Чернівецької області від 14 листопада
2011 р. та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 червня 2013 р. у справі № 2а-5446/11/2413
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: