Справа № 9101/186990/2012
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2013-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2013 рокусправа № 2а-719/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Туркіної Л.П.

суддів: Проценко
О.А. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області

на постанову : Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
22.03.2011 р. у справі № 2а-719/11

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Пенсійного
фонду України в Дніпропетровській
області

про: зобов'язання вчинити дії -,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у
якому просив зобов'язати Головне
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області поновити
йому виплату пенсії за вислугу років з
усіма надбавками та підвищеннями до
пенсії 1996 року.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області нарахувати
та у повному обсязі виплатити йому
пенсію за вислугу років, усі надбавки
та підвищення до пенсії за період з 1996
року по час звернення з позовом.

Постановою Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 22.03.2011 р.
позов задоволено. Визнано
бездіяльність Головного управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області щодо не
здійснення нарахування та виплати
пенсії за віком ОСОБА_1 згідно ст..26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» - неправомірною. Зобов'яно
Головне управління Пенсійного Фонду
України в Дніпропетровській області
призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 06
квітня 2010 року, прийнявши для її
розрахунку суми заробітної плати
ОСОБА_1 відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Рішення суду обґрунтовано тим, що
позивач є пенсіонером Міністерства
оборони України та має військове
звання капітан - лейтенант, перебуває
на пенсії за віком з 17 березня 1992 року
та з 1996 року мешкає постійно у
Німеччині. Посилаючись на те, що
рішенням Конституційного суду України
у справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень п.2 ч. 1 ст.49,
другого речення ст.51Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» №25-рп/2009 від 07
жовтня 2009 року, згідно якого визнано
такими, що не відповідають Конституції
України ( неконституційними), положення
п.2 ч.1ст.49, друге речення ст..51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09
липня 2003 року №1058, суд дійшов висновку,
що відповідач безпідставно відмовив
позивачу у поновленні здійснення
пенсійних виплат.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, у якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права та неповне
з'ясування судом обставин справи,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати, у задоволенні
позову - відмовити.

Відповідач вказує, що всупереч нормам
ст..183-2 КАС України на адресу головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області ні копія
ухвали про відкриття скороченого
провадження, ні копія позовної заяви з
додатками не надходили, що позбавило
головне управління можливості надати
належні докази та заперечення по
справі.

При цьому відповідач вказує, що згідно
рішення суду першої інстанції
відповідача на підставі норм ст.26,49
Закону «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
зобов'язано поновити ОСОБА_1 виплату
пенсії за віком.

Однак, згідно з п.6 ч.2.2 розділу 2
положення про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах і
районах у містах функції щодо
призначення (перерахунку) і виплати
пенсії, щомісячного грошового
утримання суддям у відставці, допомогу
на поховання та інші виплати
відповідно до чинного законодавства,
здійснюються територіальними
управліннями. Головне управління
згідно до своїх функціональних
повноважень здійснює призначення
(перерахунок) пенсії
військовослужбовцям, що отримують
пенсії згідно Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», про яку у рішенні суду не
йдеться.

Позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу, у яких просить
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, постанову суду першої
інстанції без змін, як законну та
обґрунтовану.

В обґрунтування своїх доводів позивач
посилається на рішення
Конституційного суду України у справі
за конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень п.2 ч. 1 ст.49, другого речення
ст.51Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009
року, згідно якого визнано такими, що не
відповідають Конституції України
( неконституційними),
положення п.2 ч.1ст.49, друге речення ст..51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058.

Крім того, позивач вказує, що Головне
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області є належним
відповідачем у справі, оскільки саме
назване Управління здійснює
нарахування та виплату пенсії,
передбаченої Законом «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», стосовно виплати якої подано
позов.

У судовому засіданні представник
відповідача доводи та вимоги
апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечив, просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши представника позивача та
відповідача, проаналізувавши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити,
виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
пенсіонером Міністерства оборони
України та має військове звання
капітан - лейтенанта, перебуває на
пенсії з 17 березня 1992 року, але пенсія
йому не виплачується з тих підстав, що з
1996 року він мешкає у Німеччині. Позивач
звернувся до відповідача із заявою про
нарахування та виплату належної йому
пенсії, однак йому було в цьому
відмовлено у зв'язку з чим він
звернувся до суду.

Отже, рішення суду, яке обґрунтовано
посиланнями на норми ст..26 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що регулює призначення
трудових пенсій, особам, на яких не
поширюються норми Закону «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», та яким відповідача зобов'язано
виплачувати позивачу трудову пенсію, є
таким, що не відповідає обставинам
справи.

Оскільки згідно п. 3 ч.1 ст.202 КАС
невідповідність рішення суду
обставинам справи є безумовною
підставою для його скасування, колегія
суддів вважає за необхідне постанову
суду першої інстанції скасувати.

Що стосується позовних вимог, слід
зазначити наступне.

Правовідносини, що склались між
сторонами регулюються законом «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», Положенням про головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі від 27
червня 2002 року № 11-2 та Порядком
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" затвердженим постановою
Правління ПФУ від 30.01.07р № 3-1, який
регулює питання щодо подання та
оформлення документів для призначення,
перерахунку та здійснення пенсійних
виплат особам, звільненим з військової
служби.

Відповідно до п.4 названого Порядку
заява про припинення виплати пенсії у
зв'язку з виїздом за кордон, поновлення
виплати раніше призначеної пенсії, про
виплату частини пенсії на
непрацездатних членів сім'ї особи, яка
перебуває на повному державному
утриманні тощо, подається пенсіонером,
або його законним представником
особисто до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання.

Згідно п.п.14, 15 Порядку орган, що
призначає пенсії, розглядає питання
про призначення пенсії або про
відновлення виплати раніше
призначеної пенсії, а також про
переведення з одного виду пенсії на
інший при зверненні особи з
відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного
виду пенсії на інший і поновлення
виплати раніше призначеної пенсії
приймаються органом, що призначає
пенсії, при поданні заявником всіх
необхідних документів.

Особа, яка звертається за призначенням
пенсії (незалежно від виду пенсії),
повинна пред'явити уповноваженій особі
органу, що призначає пенсію, паспорт
(або інший документ, що засвідчує цю
особу, місце її проживання (реєстрації)
та вік).

Днем звернення за призначенням
пенсії є день подання до відповідного
органу, що призначає пенсії,
письмової заяви про призначення
пенсії з усіма необхідними для
вирішення цього питання документами.

Як свідчать пояснення
відповідача та матеріали справи,
позивач ні особисто, ні через
уповноваженого представника до органу
Пенсійного фонду не звертався. До заяви
від 09.07.2010 року (а.с.8), що направлена
через органи зв'язку, необхідного
переліку документів не додано,
відомості стосовно того, що позивач
мешкає АДРЕСА_1, зазначенні у заяві,
спростовуються сукупністю інших
матеріалів справи.

За таких обставин, суд дійшов
висновку, що звернення позивача до суду
з приводу спонукання органу Пенсійного
фонду до поновлення позивачу пенсійних
виплат є передчасним.

Виходячи з зазначеного та
приймаючи до уваги, що позивач не
позбавлений права звернутися до
органів Пенсійного фонду у
встановленому порядку та подавши
необхідні документи, що надасть
можливість ідентифікувати особу, суд
дійшов висновку, що підстави для
задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області
задовольнити .

Постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 22.03.2011 р.
скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційна скарга на судове
рішення подається протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення
судового рішення в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення судового рішення в
повному обсязі.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова