Справа № 2а-3631/09
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/28002/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В.
(доповідач),
суддів:Заїки М.М., Пасічник С.С., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Ковельської районної державної
адміністрації Волинської області про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Ковельської районної державної
адміністрації Волинської області на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року, -

встановив:

У червні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Ковельської районної державної
адміністрації Волинської області
зробити перерахунок і виплатити їй
суму недоплаченої допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року.

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 16 липня 2009 року позов
задоволено. Зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Ковельської районної державної
адміністрації Волинської області
зробити позивачеві перерахунок
грошової допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку і виплатити її у розмірі,
визначеному статтею 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», за період з 9 липня 2007 року по
грудень 2007 року включно.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 7 квітня 2011
року постанову Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 16 липня 2009 року змінено,
викладено її резолютивну частину в
такій редакції: «Позов ОСОБА_4
задовольнити частково. Зобов'язати
Управління праці та соціального
захисту населення Ковельської
районної державної адміністрації
Волинської області нарахувати і
виплатити ОСОБА_4 недоплачену допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року у
відповідності до статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», тобто, у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, та з врахуванням
виплачених сум. В решті позову
відмовити».

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Ковельської районної державної
адміністрації Волинської області,
посилаючись на порушення норм права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI - правовідносини
щодо виплати допомоги регулювалися
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року
№ 2811-ХII, дія якого поширювалася на осіб,
не застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13), та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Зокрема, статтею 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.
Частиною 1 статті 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» було
встановлено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Тобто, закон, відповідно до якого
повинна бути призначена позивачеві
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, її
розмір та порядок нарахування,
визначається в залежності від статусу
позивача в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ухвалюючи рішення суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що при
вирішенні даного спору підлягають
застосуванню положення статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» і позивач, як мати дитини,
ІНФОРМАЦІЯ_1, має право на отримання
недоплаченої у період з 9 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років,
тобто, відповідно як не застрахована
особа в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Однак, згідно довідки від 13 квітня 2009
року № 480 (а.с. 6), виданої Управлінням
праці та соціального захисту населення
Ковельської районної державної
адміністрації Волинської області,
ОСОБА_4 отримувала допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку як працююча особа.

Тобто, вирішуючи даний спір суди
попередніх інстанцій не з'ясували
належним чином статус позивача в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Крім того вбачається, що ОСОБА_4
звернулася до суду з цим позовом 1
червня 2009 року.

Згідно частини 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Помилковим є висновок суду першої
інстанції, що встановлений Кодексом
адміністративного судочинства України
річний строк для звернення до
адміністративного суду на дану
категорію справ не поширюється, та що
така допомога виплачується за минулий
час без обмеження будь-яким строком.

Частиною 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) встановлено,
що пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Також встановивши, що відповідач
порушив норми права, які регулюють
спірні правовідносини, суди попередніх
інстанцій не визнали рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень протиправними.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи
відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, рішення судів
попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи суду слід взяти до уваги
викладене в цій ухвалі, всебічно, повно
й об'єктивно встановити
обставини, які підлягають доведенню в
судовому процесі відповідно до
предмету спору.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ковельської районної державної
адміністрації Волинської області -
задовольнити частково.

Постанову Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 16 липня 2009
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 7 квітня 2011 року - скасувати, а
справу за позовом ОСОБА_4 до Управління
праці та соціального захисту населення
Ковельської районної державної
адміністрації Волинської області про
стягнення заборгованості - направити
до суду першої інстанції на новий
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Пасічник С.С.