Справа № 826/10556/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

02 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Мєзєнцева Є.І., Старової
Н.Е.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23 серпня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Дніпровського районного
управління головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві, Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві, треті особи: начальник
Дніпровського районного управління
головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві
Чайка В.М., начальник Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в місті Києві Коряк В.В
про визнання наказів протиправними,
поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (надалі - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Дніпровського районного управління
головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві
(відповідач 1), Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві (відповідач 2), треті
особи: начальник Дніпровського
районного управління головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в місті Києві Чайка В.М.,
начальник Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві Коряк В.В про визнання
незаконним та скасування наказу
Головного управління МВС України в
місті Києві від 21.02.2013 року № 92 в
частині п. 1 щодо звільнення ОСОБА_2;
визнання незаконним та скасування
наказу Дніпровського РУ ГУ МВС України
в місті Києві від 04.03.2013 року № 144 о/с;
поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді
інспектора патрульної служби 1-го
взводу батальйону патрульної служби
Дніпровського районного управління;
стягнення з відповідача - 1 на користь
позивача суму середнього заробітку за
час вимушеного прогулу у розмірі 7945,92
грн.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 23 серпня 2013
року в задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 серпня 2013 року та
постановити нову про задоволення
адміністративного позову. На думку
апелянта, зазначену постанову суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З 09 липня 1993 року позивач був прийнятий
на роботу в органи внутрішніх справ
України. На посаді інспектора
патрульної служби Дніпровського
районного управління ГУ МВС України
працював з 2005 року.

21.02.2013 року наказом Головного
управління МВС України в місті Києві №
92 накладено на позивача дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення з
органів внутрішніх справ.

Наказом Дніпровського РУ ГУ МВС
України в місті Києві від 04.03.2013 року №
144 о/с, на підставі Наказу Головного
управління МВС України в місті Києві
від 21.02.2013 року № 92, позивача звільнено
з органів внутрішніх справ.

З приводу даних спірних правовідносин,
колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
міліцію» діяльність міліції будується
на принципах законності, гуманізму,
поваги до особи, соціальної
справедливості, взаємодії з трудовими
колективами, громадськими
організаціями й населенням.

Міліція відповідно до своїх завдань,
крім іншого, зобов'язана: забезпечувати
безпеку громадян і громадський
порядок; припиняти адміністративні
правопорушення і здійснювати
провадження у справах по них; виявляти
причини й умови, що сприяють вчиненню
правопорушень, вживати в межах своєї
компетенції заходів до їх усунення;
брати участь у правовому вихованні
населення (п.п. 1, 5, 6 ст. 10 Закону).

Підстави виникнення, проходження,
припинення служби в органах внутрішніх
справ визначені законодавством, а не
трудовою угодою, і тому спори про
звільнення з органів внутрішніх справ
повинні розглядатися за нормами
спеціальних законів, зокрема,
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України (далі -
Дисциплінарний статут), затверджений
Законом України «Про Статуту
патрульно-постової служби міліції
України, затвердженого наказом МВС
України від 28.07.1994 року № 404 (далі -
Статут ППСМ України). У разі
відсутності відповідних положень у
конституційному та/або
адміністративному законодавстві суд
може додатково застосувати трудове
законодавство, якщо така можливість
передбачена у спеціальному законі.

Відповідно до пункту 124 Статуту
патрульно-постової служби міліції
України, затвердженого наказом МВС
України від 28.07.1994 року № 404, патрульні і
постові наряди забезпечують належний
громадський порядок і безпеку на своїх
маршрутах і постах, відповідно до
чинних законів і встановлених правил
поведінки. Вони повинні підтримувати
нормальну обстановку і порядок на
вулицях, площах, в парках, на
транспортних магістралях, в аеропортах
та в інших громадських місцях, вживаючи
при цьому своєчасних заходів щодо
виявлення, запобігання й припинення
порушень громадського порядку.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного
статуту, у разі виявлення порушень
законодавства, зловживань чи інших
правопорушень у службовій діяльності
особа рядового або начальницького
складу повинна вжити заходів щодо
припинення цих порушень та доповісти
про це безпосередньому або старшому
прямому начальникові.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до доручення Головного
управління МВС України в місті Києві
від 10.01.2013 року № 1/205-ПС про заходи щодо
попередження і припинення незаконної
стихійної торгівлі на території міста
Києва, доручено заступникам
начальників - начальникам міліції
громадської безпеки, ВДІМ районних
управлінь, ЛУ в метрополітені та
командирові полку ПС: провести
комплексне відпрацювання місць
стихійної торгівлі.

Згідно плану - розрахунку комплексного
використання сил і засобів міліції,
задіяних по охороні громадського
порядку станом на 13.02.2013 року у
Дніпровському районному управлінні
міста Києва, позивач заступив на службу
13.02.2013 року у складі автопотрульного
наряду (позивний - Дніпро 44).

13.02.2013 року працівниками УГБ ГУМВС
України в місті Києві здійснено
контроль за роботою автопатрульного
наряду «Дніпро-44» батальйону ПС
Дніпровського районного управління у
складі інспекторів патрульної служби:
прапорщика міліції ОСОБА_2 та сержантів
міліції ОСОБА_5, ОСОБА_6, за результатами
якого складено рапорт від 15.02.2013 року.

На підставі рапорту працівників УГБ
ГУМВС України в місті Києві, від 15.02.2013
року, 16.02.2013 року, з метою з'ясування
всіх обставин дисциплінарного
проступку, вчиненого особою рядового
або начальницького складу, призначено
службове розслідування, за
результатами якого складено висновок
від 21.02.2013 року.

В ході проведення службового
розслідування встановлено, що
командування батальйону ПС
Дніпровського районного управління до
виконання своїх функціональних
обов'язків, в частині організації
контролю за несенням служби
підпорядкованих нарядів, поставилося
безвідповідально, у зв'язку з чим,
автопатрульний наряд «Дніпро-44» ніс
службу, порушуючи чинне законодавство.

Під час спостереження за несенням
служби зазначеного наряду,
встановлено, що наряд не виконував
своїх функціональних обов'язків. Так,
під час зупинок по вул. Воз'єднання, 6 та
Гродненській,1/35 бульвару Давидова, 2/17
та 19 у місті Києві, до наряду підходили
громадяни, які здійснювали торгівлю з
рук на вулицях біля будинку, але наряд
на стихійну торгівлю з рук не реагував.

Під час розгляду справи позивачем
доказів вжиття заходів щодо припинення
торгівлі з рук на маршруті
патрулювання суду не надано.

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивач не вживав дієвих заходів
щодо припинення незаконної, стихійної
торгівлі з рук на маршруті
патрулювання.

В суді першої інстанції, також, був
допитаний свідок - старший інспектор
відділу управління громадської
безпеки ГУ МВС України ОСОБА_7, який
зазначив, що 13.02.2013 року в районі
бульвару Давидова, у місті Києві він
здійснював спостереження за
автопатрулем (Дніпро - 44) та бачив, що
сторонні особи, які здійснювали
торгівлю, підходили до машини позивача
та щось передавали інспекторам.

Згідно ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного
статуту, за вчинення дисциплінарних
проступків особи рядового і
начальницького складу несуть
дисциплінарну відповідальність згідно
з цим Статутом.

У відповідності до ст.12
Дисциплінарного статуту, на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: 1) усне зауваження; 2)
зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)
попередження про неповну посадову
відповідність; 6) звільнення з посади; 7)
пониження в спеціальному званні на
один ступінь; 8) звільнення з органів
внутрішніх справ.

За змістом ст.13 Дисциплінарного
статуту, такі дисциплінарні стягнення,
як звільнення з органів внутрішніх
справ, звільнення з посади, пониження в
спеціальному званні на один ступінь,
накладаються начальниками, яким надано
право прийняття на службу до органів
внутрішніх справ, призначення на
посаду, присвоєння спеціального
звання.

Стаття 14. Дисциплінарного статуту
визначає, порядок накладання
дисциплінарних стягнень. З метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення
особі начальницького складу в
присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома
особи рядового або начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової
дисципліни накладається лише одне
дисциплінарне стягнення. У разі
порушення службової дисципліни
кількома особами дисциплінарне
стягнення накладається на кожного
окремо.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Відповідно до ст. 16 Дисциплінарного
статуту, дисциплінарне стягнення
накладається у строк до одного місяця з
дня, коли про проступок стало відомо
начальнику. У разі проведення за фактом
учинення проступку службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Згідно, ст. 20 Дисциплінарного статуту,
особа рядового або начальницького
складу має право усно чи письмово
послідовно звернутися зі скаргою щодо
накладення на неї дисциплінарного
стягнення до старшого прямого
начальника - аж до міністра внутрішніх
справ України або до суду.

Відповідно до п. 1 Наказу Головного
управління МВС України в місті Києві
від 21.02.2013 року № 92 про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
окремих працівників міліції Головного
управління, за вчинення
дисциплінарного проступку, який
виразився в невиконанні вимог п.п. «б»,
«в», «і» п. 124 розділу ІV Статуту ППСМ
України, затвердженого наказом МВС
України від 28.07.1994 року № 404, та
ігноруванні вимог доручення Головного
управління від 10.01.2013 року № 1/205-ПС «Про
заходи щодо попередження і припинення
незаконної стихійної торгівлі на
території міста Києва», а також
недотримання Етичного кодексу
працівника органів внутрішніх справ
України, вимоги Присяги працівника
органів внутрішніх справ України на
інспекторів патрульної служби
батальйону патрульної служби
Дніпровського районного управління
прапорщика міліції ОСОБА_2, старшого
сержанта накладено дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення з
органів внутрішніх справ.

Наказом Дніпровського РУ ГУ МВС
України в місті Києві від 04.03.2013 року №
144 о/с, на підставі Наказу Головного
управління МВС України в місті Києві
від 21.02.2013 року № 92, позивача звільнено
з органів внутрішніх справ.

Отже, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивача правомірно
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності та звільнено з
органів внутрішніх справ України з
дотриманням строків та порядку,
передбаченого Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України.

Доводи позивача не спростовують,
встановлені службовим розслідуванням,
обставини порушення ним службової
дисципліни та мотиви застосування
крайнього заходу дисциплінарного
впливу.

Звільнення працівника міліції є
заходом впливу на його неправомірну
поведінку, реакцією держави на скоєне
протиправне діяння, яке пов'язане із
службовою діяльністю особи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
працівники правоохоронних органів
несуть відповідальність за належне
виконання свого обов'язку у всіх його
проявах: за повну і ефективну
реалізацію владних повноважень; за
результати виконуваних службових
доручень; за використання найбільш
раціональних шляхів для досягнення
встановленої мети; за дотриманням
правил службової етики.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції - без змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 серпня 2013 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
визначеному ст. 254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Мєзєнцев Є.І.

Старова Н.Е.