Справа № 821/901/13-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 р. Справа № 821/901/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.

розглянувши у письмовому провадженні у
приміщенні Одеського апеляційного
адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Херсонської
області Державної податкової служби на
Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційна фірма
"Геліос-Херсон, ЛТД" до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Херсонської області Державної
податкової служби, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Херсонській області
про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення та стягнення суми
бюджетного відшкодування, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Херсонської
області Державної податкової служби,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Херсонській області про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення та стягнення суми
бюджетного відшкодування.

Постановою Херсонського
окружного адміністративного суду від 24
липня 2013 року позов задоволено. Визнано
недійсним податкове
повідомлення-рішення від 21.02.2013 року
№ про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за жовтень 2012 року на 129880,00
грн. та застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 32470,00 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Геліос-Херсон, ЛТД"
(ідентифікаційний код 23136050) суму
бюджетного відшкодування у розмірі
129880,00 грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні вимог
позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Сторони по справі сповіщались належним
чином про час, дату та місце проведення
судового засідання, однак своїм правом
на участь в розгляді апеляційної
скарги не скористались та у судове
засідання не з'явилися, тому судовий
розгляд справи здійснено в порядку
письмового провадження згідно ч. 3 ст.
122, ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Геліос-Херсон, ЛТД" відповідно до
Довідки з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
№ 677998 зареєстроване як юридична особа
19.12.1995 р. та є платником податку на
додану вартість згідно Свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ № 30509962 від
08.07.1997 р.)

З 31.01.2013 р. по 04.02.2013 р. на підставі
наказу органу ДПС від 31.01.2013 р. №226
старшим державним податковим
ревізором - інспектором, інспектором
податкової служби ІІ-го рангу відділу
контролю за правомірністю бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість управління оподаткування
юридичних осіб ДПІ у м. Херсоні
Херсонській області Державної
податкової служби Петруніною Т. О. на
підставі п.п. 20.1.4, п. 20.1 ст. 20, п.п.78.1.8. п.
78.1. ст. 78, п. 200.11 ст.200 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 p. №
2755-VІ ( далі Податковий кодекс України),
п.3 постанови Кабінету Міністрів
України від 27.12.10 № 1238 „ Про
затвердження переліку достатніх
підстав, які надають податковим
органам право на проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки платника податку на додану
вартість для визначення достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
такого податку" та відповідно до
затвердженого плану перевірки
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку ТОВ ВКФ
"Геліос - Херсон, ЛТД" з питань
правомірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, заявлених до
відшкодування на рахунок платника у
банку за жовтень 2012 року, результати
якої оформлено актом від 05.02.2013 р. №
872/15.4/23136050 ( далі - акт перевірки).

Висновками акту перевірки встановлено
порушення позивачем пп.195.1.1 п. 195.1 ст. 195,
ст. 198, п 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, ст. 255 п.4 Митного
кодексу України Постанови Кабінету
Міністрів України від 21.05.2012 р. № 450
"Питання, пов'язані із застосуванням
митних декларацій" щодо завищення суми
бюджетного відшкодування по
декларації за жовтень 2012 року у сумі -
129980,00 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ
винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 21.02.2013 року №
, яким ТОВ ВКФ "Геліос - Херсон,
ЛТД" зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість на суму
129980,00 грн. та нараховані штрафні
санкції в сумі 32470,00 грн.

Не погодившись із прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його до суду.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року позов задоволено. Визнано
недійсним податкове
повідомлення-рішення від 21.02.2013 року
№ про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за жовтень 2012 року на 129880,00
грн. та застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 32470,00 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Геліос-Херсон, ЛТД"
(ідентифікаційний код 23136050) суму
бюджетного відшкодування у розмірі
129880,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до 198.3. ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно пункту 198.6. ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Пунктом 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України передбачено, якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Таким чином, наведеними нормами
матеріального права визначено
підстави для формування платником
податків податкового кредиту з податку
на додану вартість і до таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, сплата податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними податковими накладними,
використання придбаних товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

Як свідчать матеріали справи, згідно
поданої позивачем до ДПІ податкової
декларації з ПДВ за жовтень 2012 року
від 19.11.2012 р. № та додатків сума,
що підлягає бюджетному відшкодуванню
на розрахунковий рахунок, складає 129880,00
гривень.

Згідно з наведених у акті перевірки
результатів звірки наявності
фактичної оплати постачальникам у
попередніх до жовтня 2012 р. звітних (
податкових) періодах, що вперше
врахована при розрахунку бюджетного
відшкодування ПДВ, ДПІ зазначено, що на
формування вказаної суми ПДВ вплинули
наслідки господарських операцій
позивача з наступними контрагентами :
ТОВ "Ламсс" - сплачена сума ПДВ 111450,00
грн., ТОВ НВП "ХМЗ" - сплачена сума ПДВ
18430,00 грн.

Таким чином, сума ПДВ в розмірі 129880,00
гривень, яка заявлена позивачем до
бюджетного відшкодування за
декларацією за жовтень 2012 року,
складається із суми ПДВ, яка фактично
сплачена позивачем ТОВ "Ламсс" та ТОВ
НВП "ХМЗ" за наслідками виконання
договорів.

В акті перевірки ДПІ описує зміст
господарських правовідносин за
основними постачальниками у серпні -
вересні 2012 р., зокрема -

- по ТОВ "Ламсс" вказує, що придбання
сільськогосподарської техніки
відбулось згідно договору №4 від 03.09.2012
р., у зв'язку з виконанням якого
включено до складу податкового кредиту
ПДВ в сумі 111450,00 грн. та є фактично
сплаченою. Транспортування
здійснювалось автомобільним
транспортом на умовах договору б/н
від 30.08.2012 р. з надання послуг
автокрана, уклладеного між позивачем
та ТОВ "Ламсс";

- по ТОВ НВП "ХМЗ" вказує, що перевезення
жниварки для збирання кукурудзи ПЗС-8-03
відбулось згідно договору №14/08/12-1613 від
14.08.2012 р., у зв'язку з виконанням якого
включено до складу податкового кредиту
ПДВ в сумі 18430,00 грн. та фактично
сплачено. Транспортування
здійснювалось автотранспортом на
вищезазначених умовах.

Проте, ДПІ встановлено відсутність
товарно-транспортних накладних від
наведених основних постачальників.

14.08.2012 р. між ТОВ НВП "ХМЗ" ( продавець) та
ТОВ ВКФ "Геліос - Херсон, ЛТД" (покупець)
укладено договір купівлі - продажу №
14/08/12-1613, за яким продавець на умовах
даного договору зобов'язується
поставити та передати у власність
покупця жниварку для збирання
кукурудзи ПЗС-8-03 , а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити на
умовах передбачених даним договором
товар. Згідно пункту 5.1. даного договору
товар поставляється автомобільними
нормами на умовах FCA, автотранспортом
склад в м. Херсоні, "Інкотермс" в
редакції 2000 р. На підтвердження
реальності здійснення даної
господарської операції позивач надав
податкову накладну від 17.08.2012 р. № 1124 на
суму ПДВ 18430,00 грн., видаткову накладну
від 21.08.2012 р. № 839 на суму придбаного
товару 110580,00 грн., у т.ч. ПДВ 18430,00 грн.,
квитанція від 23.08.2012 р. № 1, рахунок -
фактуру № 1087 від 14.08.2012 р.

До того ж, 03.09.2012 р. позивачем було
укладено з ТОВ "Ламсс" договір
поставки сільськогосподарської
техніки №4, за яким продавець на умовах
даного договору зобов'язується
поставити та передати у власність
покупця "глубокорыхлитель "Ecolo tiger - 530",
пропшную сеялку КПС-8-2, мульчирователь
МР2,7 - 2 шт.", а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити на умовах
передбачених даним договором товар.
Перевезення сільгосптехніки
здійснювалось згідно договору на
виконання транспортних послуг б/н від
30.08.2012 р., укладеного 28.08.2012 року між ТОВ
"Ламсс" (перевізник) та ТОВ ВКФ "Геліос -
Херсон, ЛТД" (замовник). На
підтвердження реальності здійснення
вказаної господарської операції за
даним договором позивач надав
податкові накладні від 03.09.2012 р. №1 на
суму ПДВ 8000,00 грн., від 05.09.2012 р. № 2 на
суму ПДВ 79116, 67 грн., від 11.09.2012 р. № 3 на
суму ПДВ - 24333,30 грн.; видаткову накладну
від 13.09.2012 р. №РН-000003 щодо
відвантаження с/г техніки, акт здачі -
прийняття робіт (надання послуг) №ОУ -
0000001.

Крім того, внаслідок не реєстації ТОВ
"Ламсс" у встановленому законом
порядку вказаних податкових
накладних, позивачем 18.10.2012 р. було
подано заяву Додаток 8 до податкової
декларації з ПДВ (№ від 13.10.2012р.)
про відмову постачальника надати
податкову накладну та скаргу.

Отже, позивачем було здійснено всі
передбачені законом заходи щодо
запобігання порушенню норм
Податкового кодексу України.

Податковим органом не встановлено
обставин невідповідності первинних
документів бухгалтерського та
податкового обліку позивача, наданих
під час перевірки приписам ст.ст. 3, 9
Закону України " Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні
". Порушень Податкового кодексу України
щодо податкових накладних, на підставі
яких сформовано податковий кредит
звітних періодів, відповідачем не
встановлено. Крім того, правильність
заповнення наявних податкових
накладних та їх форма податковим
органом у суді не заперечується та не
викликає у суду будь-яких сумнівів щодо
їх достовірності та добровільності їх
визнання.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КАС України
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і у суду не виникає сумнівів
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р.
№996-ХІV " Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення, господарською операцією
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків,
натомість матеріали справи містять
товаросупроводжувальні документи, що
підтверджують фактичне відвантаження
та транспортування товару.

Доводи податкового органу про
відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних, що
підтверджують відвантаження та
отримання товарів, не приймаються
судом, оскільки відсутність чи
наявність вказаних документів може
свідчити лише про наявність чи
відсутність порушень правил
перевезення товарно-матеріальних
цінностей.

Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.4
пункту 11 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 р. № 363
(далі - Правила перевезень), основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Залежно від виду вантажу та його
специфічних властивостей до основних
документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів.

Товарно-транспортні накладні є
обов'язковими лише у випадку, коли
вантажні перевезення здійснюються на
договірних умовах, що встановлено п. 1
постанови Кабінету Міністрів України
від 25.02.2009р. № 207, якою затверджено
Перелік документів, необхідних для
здійснення перевезення вантажу
автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні.

Відповідно до п. 1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 р. № 363, на який посилається
відповідач в акті перевірки,
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи. Наказом Міністерства
транспорту України, Міністерства
статистики України від 29.12.1995 р. № 488/346
затверджені типові форми первинного
обліку роботи вантажного автомобіля,
зокрема "Товарно-транспортна накладна",
ф. № 1-ТН.

Пунктом 1 Указу Президента України від
03.10.1992 р. № 493/92 "Про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади"
встановлено, що з 1 січня 1993 року
нормативно-правові акти, які видаються
міністерствами, іншими органами
виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації. В свою чергу,
наведений наказ не було у
встановленому порядку зареєстровано в
Міністерстві юстиції України.

Інструкція про порядок виготовлення,
зберігання, застосування єдиної
первинної транспортної документації
для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи, затверджена
наказом Міністерства статистики
України, Міністерства транспорту
України від 07.08.1996 року № 228/253,
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 28.08.1996 р. за № 483/15, якою було
передбачено, що товарно-транспортна
накладна - типова форма N 1-ТН є
документом суворої звітності, згідно з
висновком Міністерства юстиції
України від 15.05.2006 р. № 10/68 рішення про
державну реєстрацію вказаного наказу
скасовано та 31.05.2006 року наказ
виключено з Державного реєстру
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади.
Також наказом Міністерства транспорту
та зв'язку України від 22.05.2006 р. № 493 були
внесені зміни до Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 № 363 і зареєстрованих у
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за
№ 128/2568, а саме п. 11.2 Правил виключено,
яким було передбачено, що
товарно-транспортні накладні і дорожні
листи вантажного автомобіля належать
до документів суворої звітності, які
виготовляються друкарським способом з
обліковою серією та номером. Форма і
порядок заповнення цих документів
Замовником і Перевізником
визначаються відповідними
нормативними актами.

З огляду на реальний характер операцій,
за наслідками виконання яких позивачем
було сформовано оспорюваний
податковий кредит, відсутність
товарно-транспортних накладних не може
бути підставою для позбавлення
платника податків (позивача у справі)
права на податковий кредит з податку на
додану вартість, оскільки наявність
цих документів не пов'язано з датою
виникнення права платника податків на
податковий кредит з податку на додану
вартість, яка визначається пунктом 198.2.
ст. 198 Податкового кодексу України.

Крім цього, реальність здійснення
господарської операції та її
товарність підтверджується
реалізацією отриманого ТОВ ВКФ "Геліос
- Херсон, ЛТД" товару - сільгосптехніки
від ТОВ "Ламсс" та ТОВ НВП "ХМЗ" на
експорт згідно контракту №10/08-12 від
10.08.2012 року відповідно до наданих
позивачем копій вантажно-митних
декларацій та рахунків-фактур,
технічного паспорту автомобіля марки
MAN TGA 18/480, вантажного типу (сідловий
тягач- Е), сірого кольору, свідоцтва
про допущення транспортного засобу до
перевезення вантажів №198645 та паспорту
водія ОСОБА_5 Враховуючи ставку
оподаткування ПДВ при вчиненні
нерезидентом експортних операцій
товару, суд вважає, що перевищення
сплаченого позивачем ПДВ над
отриманим, і як наслідок виникнення у
позивача права на бюджетне
відшкодування, є цілком економічно
виправданим та узгоджується з таким
видом діяльності позивача.

Таким чином, наявні у справі документи
підтверджують реальність вчинених
господарських операцій з придбання с/г
техніки та послуг по її перевезенню, що
підтверджується рухом активів, зміною
зобов'язань ТОВ ВКФ "Геліос - Херсон,
ЛТД" та відповідають економічному
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Перевіривши наведені відповідачем в
акті перевірки доводи для зменшення
позивачу спірним податковим
повідомленням-рішенням сум бюджетного
відшкодування, встановивши фактичні
обставини проведених позивачем
господарських операцій, суд першої
інстанції цілком правомірно дійшов до
висновку, що позивачем не допущено
порушень вимог Податкового кодексу
України при формуванні податкового
кредиту та визначенні суми бюджетного
відшкодування за серпень - вересень 2012
року.

Враховуючи вищевикладене, зменшення
відповідачем-1 спірним рішенням
задекларованого позивачем бюджетного
відшкодування є безпідставнім, а отже
позовні вимоги щодо визнання цього
рішення недійсним є цілком
обґрунтованими.

Щодо позовних вимог про стягнення на
користь позивача суми бюджетного
відшкодування в розмірі 129880,00 грн.:

Згідно п.14.1 п. 14.1.18 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що бюджетне
відшкодування - це відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та
за критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Підпунктом 200.4 ст.200 Податкового
кодексу України встановлено, що
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента
послуг на митній території України -
сумі податкового зобов'язання,
включеного до податкової декларації
за попередній період за отримані від
нерезидента послуги отримувачем
послуг; залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до п.200.7 ст. 200 вказаного
Кодексу встановлено, що платник
податку, який має право на отримання
бюджетного відшкодування та прийняв
рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному органу державної
податкової служби податкову
декларацію та заяву про повернення
суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації.

Як вже зазначалось вище, позивачем
було подано до ДПІ у м. Херсоні
податкову декларацію з ПДВ за жовтень
2012 року від 19.11.2012 р. № , якою
було заявлено до бюджетного
відшкодування суму 129880,00 гривень.

Державною податковою інспекцією у м.
Херсоні проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку ТОВ
ВКФ "Геліос - Херсон, ЛТД" з питань
правомірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, заявлених до
відшкодування на рахунок платника за
жовтень 2012 року, результати якої
оформлено актом від 05.02.2013 р. №
872/15.4/23136050. Перевіркою не підтверджено
відображене позивачем у декларації
бюджетне відшкодування ПДВ в сумі 129880,00
грн., у зв'язку з відсутністю у ТОВ ВКФ
"Геліос - Херсон, ЛТД"
товарно-транспортних накладних на
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій.

Судом першої інстанції та судом
апеляційної інстанції досліджено
первинні документи, які доводять факт
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами, у тому
числі факт сплати суми ПДВ у ціни
придбаних товарів (послуг) на адресу
постачальників таких товарів, які
підтверджують наявність суми податку
на додану вартість, що підлягає
відшкодуванню.

Податковим кодексом України
встановлені умови та гарантії
повернення цих коштів у вигляді
обов'язку держави здійснити повернення
коштів за результатами відповідного
звітного періоду.

Згідно п. 200.7 ст. 200 Податкового кодексу
України платник податку, який має право
на отримання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному органу державної
податкової служби податкову
декларацію та заяву про повернення
суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації.

Відповідно до п.п. 200.10, 200.11 ст. 200
Податкового кодексу України протягом 30
календарних днів, що настають за
граничним терміном отримання
податкової декларації, податковий
орган проводить камеральну перевірку
заявлених у ній даних. За наявності
достатніх підстав, які свідчать, що
розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право провести документальну
позапланову виїзну перевірку платника
для визначення достовірності
нарахування такого бюджетного
відшкодування протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
проведення камеральної перевірки.

Згідно з п.п. 200.12, 200.13 ст. 200 Податкового
кодексу, орган державної податкової
служби зобов'язаний у п'ятиденний строк
після закінчення перевірки подати
органу Державного казначейства
України висновок із зазначенням суми,
що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку
відповідного органу державної
податкової служби орган Державного
казначейства України видає платнику
податку зазначену в ньому суму
бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунка на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку органу державної податкової
служби.

Відповідно до п. 200.15 ст. 200 Податкового
кодексу України, у разі якщо за
результатами перевірки сум податку,
заявлених до відшкодування, платник
податку або орган державної податкової
служби розпочинає процедуру
адміністративного або судового
оскарження, орган державної
податкової служби не пізніше
наступного робочого дня після
отримання відповідного повідомлення
від платника податків або ухвали суду
про порушення провадження у справі
зобов'язаний повідомити про це орган
Державного казначейства України. Орган
Державного казначейства України
тимчасово припиняє процедуру
відшкодування в частині оскаржуваної
суми до набрання законної сили судовим
рішенням.

Після закінчення процедури судового
оскарження орган державної податкової
служби протягом п'яти робочих днів, що
настали за днем отримання відповідного
рішення, зобов'язаний подати органу
Державного казначейства України
висновок із зазначенням суми податку,
що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Оскільки судом встановлено наявність
права позивача на отримання суми
бюджетного відшкодування за жовтень 2012
року в сумі 129880,00 грн. шляхом визнання
неправомірним спірного податкового
повідомлення - рішення щодо зменшення
суми бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
на суму 129880,00 грн. та з метою повного
відновлення порушених інтересів
підприємства, суд першої інстанції
цілком правомірно дійшов до висновку
щодо задоволення позовних вимог про
стягнення з Державного бюджету на
користь позивача суми бюджетного
відшкодування в розмірі 129880,00 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Херсонської області Державної
податкової служби, - залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року по справі № 821/901/13-а, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль