Справа № 437/198/14-а
Суддя: Кравченко Н. О.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 437/198/14-а
Провадження №2-а/437/204/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

« 13» березня 2014 року Ленінський
районний суд міста Луганська в складі:

головуючого: судді - Кравченко Н. О.,

при секретарі - Савченко Є.О.

розглянувши адміністративний позов
ОСОБА_1 до Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в АР Крим,
про визнання незаконною
бездіяльність, зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В :

31 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в АР Крим
про визнання незаконною
бездіяльність, зобов'язання вчинити
певні дії, в якому послався на наступні
обставини.

04.04.2010 р. Ленінським районним судом м.
Луганська було розглянуто справу №
2а-135/13 за позовом до Малоріченської
сільської ради, за якою відповідача
було зобов'язано розглянути запит
позивача та надати відповідь.

30 вересня 2013 року позивач скерував на
адресу Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в АР Крим
в особі Відділу примусового виконання
рішень оригінали виконавчих листів, що
підтверджується поштовими
підправленнями, та які є 03 жовтня 2013
року отриманими.

Проте на час звернення з позовом
відповідач не повідомив стягувача про
рух виконавчого провадження.

З вищевказаною бездіяльністю позивач
ОСОБА_1 не може погодитись, оскільки
вважає, що права порушені та повинні
бути відновлені, шляхом задоволення
позовних вимог, а саме :

- Визнати незаконною
бездіяльність Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень щодо не винесення
відповідних постанов про результати
розгляду заяв про примусове виконання
рішень від 04 квітня 2013 року за
виконавчими листами № 2а-135/13, виданими
Ленінським районним судом міста
Луганська від 26 вересня 2013 року, у
встановлений законом термін;

- Визнати незаконною
бездіяльність Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень щодо не направлення
стягувачу відповідних постанов про
результати розгляду заяв про примусове
виконання рішень від 04 квітня 2013 року
за виконавчими листами № 2а-135/13,
виданими Ленінським районним судом
міста Луганська від 26 вересня 2013 року, у
встановлений законом термін,
рекомендованим листом;

- Зобов'язати Головне управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень винести відповідні
постанови про результати розгляду заяв
про примусове виконання рішень від 04
квітня 2013 року за виконавчими листами
№ 2а-135/13, виданими Ленінським районним
судом міста Луганська від 26 вересня 2013
року.

- Зобов'язати Головне управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень направити на адресу
стягувача відповідні постанови про
результати розгляду заяв про примусове
виконання рішень від 04 квітня 2013 року
за виконавчими листами № 2а-135/13,
виданими Ленінським районним судом
міста Луганська від 26 вересня 2013 року;

- Зобов'язати Головне управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень у порядку ст. 163 КАС
України надати звіт суду та позивачеві
про виконання рішення;

- Стягнути з Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень на користь позивача
судові витрати у вигляді витрат на
правову допомогу у розмірі 800 грн. та
витати зі сплати судового збору у сумі
68 грн. 85 коп.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав, надав відповідні пояснення.

Відповідач в судове засідання свого
представника не направив, про час та
дату був належним чином повідомлений,
надав заперечення, в яких позов не
визнав, надавши копії постанови про
відмову у прийнятті виконавчого
документу у зв'язку з неналежністю

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

04.04.2010 р. Ленінським районним судом м.
Луганська було розглянуто справу №
2а-135/13 за позовом до Малоріченської
сільської ради, за якою відповідача
було зобов'язано розглянути запит
позивача та надати відповідь, та
стягнуто 250 грн. судових витрат.
Позивачем отримано виконавчі листі по
кожному пункту задоволених вимог /а.с.
4-5/.

30 вересня 2013 року позивач скерував на
адресу Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в АР Крим
в особі Відділу примусового виконання
рішень оригінали виконавчих листів, що
підтверджується поштовими
підправленнями, та які є 03 жовтня 2013
року отриманими /а.с. 6-8/.

До заперечень відповідач надав
належним чином завірені копії постанов
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 04 жовтня 2013 року ВП №
40202341 та ВП № 40202385 /а.с.27,29/.

Вказані постанови були направлені
супровідними листами від 15 жовтня 2013
року на адресу боржника та стягувача
/а.с. 28,30/.

Доказів отримання позивачем вказаних
постанов направлених супровідними
листами суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі:1)
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до
виконання; 2) неподання виконавчого
документа, зазначеного у статті 17
цього Закону, та неподання заяви
про відкриття виконавчого
провадження у випадках, передбачених
цим Законом; 3) якщо рішення, на
підставі якого видано виконавчий
документ, не набрало законної
юридичної) сили, крім випадків, коли
воно у встановленому законом
порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення
виконавчого документа до органу
державної виконавчої служби не за
місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення; 5) якщо не
закінчилася відстрочка виконання
рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;7)якщо
виконавчий документ повернуто
стягувачу за йогозаявою, крім
виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Питання обґрунтованості відмови
прийняті виконавчих листів позивачем
перед судом не порушувалися.

Згідно Закону України «Про державну
виконавчу службу» від 24 березня 1998 року
№ 202/98-ВР державна виконавча служба
входить до системи органів
Міністерства юстиції України. Органом
державної виконавчої служби, зокрема, є
районні, міські (міст обласного
значення), районні в містах відділи
державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про виконавче провадження» №
606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та
доповненнями) (далі - Закон № 606)
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 181 КАС України,
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 30 вказаного Закону
державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку;
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк.

Згідно ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець має право отримувати
необхідні для виконання пояснення,
довідки та іншу інформацію але це право
а не обов'язок державного виконавця за
умов, якщо відкрито виконавче
провадження. Крім того, рішення суду,
яке підлягало примусовому виконання не
мало конкретного формулювання в
частині який саме інформаційний запит
підлягає виконанню.

Частиною першою, пунктом 6 частини
другої статті 17, частиною першою статті
19 Закону № 606-ХІV передбачено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом; до
таких виконавчих документів належать,
зокрема, постанови органів (посадових
осіб), уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документу, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Згідно зі статтею 27 Закону № 606-ХІV у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням (стаття 32
Закону № 606-ХІV).

Згідно ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не подав доказів, які мають
свідчити про належне виконання ним
своїх обов'язків, інших матеріалів
окрім заперечень з копіями постанов,
до суду не направлено.

Суд враховує також, що виходячи з норм
ст. 14 КАС України, постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Рішення суду, на підставі якого видано
виконавчий лист набрало законної сили,
та відповідно, підлягає обов'язковому
виконанню, в тому числі органами
державної виконавчої служби.

Тому суд приходить до висновку про
часткову обґрунтованість позовних
вимог, та задовольняє їх в частині:

- визнання незаконною
бездіяльність Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень щодо не винесення
відповідних постанов про результати
розгляду заяв про примусове виконання
рішень від 04 квітня 2013 року за
виконавчими листами № 2а-135/13, виданими
Ленінським районним судом міста
Луганська від 26 вересня 2013 року, у
встановлений законом термін;

- визнання незаконною
бездіяльність Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень щодо не направлення
стягувачу відповідних постанов про
результати розгляду заяв про примусове
виконання рішень від 04 квітня 2013 року
за виконавчими листами № 2а-135/13,
виданими Ленінським районним судом
міста Луганська від 26 вересня 2013 року, у
встановлений законом термін,
рекомендованим листом;

- зобов'язання Головне управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень направити на адресу
стягувача відповідні постанови про
результати розгляду заяв про примусове
виконання рішень від 04 квітня 2013 року
за виконавчими листами № 2а-135/13,
виданими Ленінським районним судом
міста Луганська від 26 вересня 2013 року;

- зобов'язання Головне управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень у порядку ст. 163 КАС
України надати звіт суду та позивачеві
про виконання рішення;

- стягнення з Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в АР Крим в особі
Відділу примусового виконання рішень
на користь позивача судові витрати у
вигляді витрат на правову допомогу у
розмірі 800 грн. та витати зі сплати
судового збору у сумі 68 грн. 85 коп.

Щодо зобов'язання Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в АР Крим в особі
Відділу примусового виконання рішень
винести відповідні постанови про
результати розгляду заяв про примусове
виконання рішень від 04 квітня 2013 року
за виконавчими листами № 2а-135/13,
виданими Ленінським районним судом
міста Луганська від 26 вересня 2013 року,
то відповідач надав суду належні
фотокопії, тому не обґрунтованою
вимога про їх винесення. Суд відмовляє
у задоволенні вказаних позовних вимог,
оскільки вони не ґрунтується на
доказах порушення права позивача.

Вищий адміністративний суд України
рішенням від 09.01.2013р. №28/12/13-13
встановив, що згідно ч.1 ст 267 КАС
України, суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній
справі, має право зобов'язати суб'єкта
владних повноважень, не на користь
якого ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення. Цій нормі
кореспондують положення абз. 7 п.4 ч.1 ст.
163, абз.4 ч.1 ст. 207 КАС України, згідно з
якими в резолютивній частині постанови
суду першої чи апеляційної інстанції
зазначається встановлений судом строк
для подання суб'єктом владних
повноважень - відповідачам до суду
першої інстанції звіт про виконання
постанови, якщо вона вимагає вчинення
певних дій. Встановити судовий
контроль за виконанням рішення
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем у справі суд першої чи
апеляційної інстанції може під час
прийняття постанови по справі. Такий
контроль здійснюється судом першої
інстанції шляхом зобов'язання надати
звіт про виконання судового рішення,
розгляду поданого звіту на виконання
суду першої та апеляційної, чи
касаційної інстанції, а вразі
неподання такого звіту - встановленням
нового строку для його подання та
накладення штрафу. У разі звернення
позивача з заявою про зобов'язання
відповідача подати звіт про виконання
судового рішення, після прийняття
постанови у справі, суд ухвалою
відмовляє в задоволенні такої заяви.

При цьому ні КАС України, ні ЗУ «Про
виконавче провадження» не
передбачено право суду зобов'язати
суб'єкта владних повноважень подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання виконавчого листа, а також
відповідно до норм КАС України, такі
функції на адміністративний суд не
покладено.

Тому, суд зобов'язує Головне
управління юстиції Міністерства
юстиції України в АР Крим в особі
Відділу примусового виконання рішень у
порядку надати звіт суду про виконання
вказаного рішення .

Щодо стягнення судових витрат, слід
зазначити наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Позивачем надано договір про надання
юридичних послуг від 27.12.2013 року
укладеного з Відокремленим
підрозділом «Правовий захист
підприємств та громадян» Дочірнього
підприємства «Донбаснафтапродукт»
Товариства з обмеженою
відповідальність
«Донбаснафтапродукт», в особі
директора Швирст С.А.., що діє на
підставі статуту, та квитанцію
прибуткового касового ордеру №88 від
27.12.2013 року, що підтверджує сплату 800
гривень витрат на правову допомогу,
скріплений печаткою ВП«Правовий
захист підприємств та громадян»
/а.с.9-10/, які суд також стягує з
Державного бюджету на користь позивача
як судові витрати у вигляді витрат на
правову допомогу у розмірі 800 грн. та
витати зі сплати судового збору у сумі
68 грн. 85 коп., підтверджені квитанцією
/а.с. 1/.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 19,94,128 КАС України,
Закону України «Про виконавче
провадження», суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в АР Крим,
про визнання незаконною
бездіяльність, зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в АР Крим
в особі Відділу примусового виконання
рішень щодо не винесення відповідних
постанов про результати розгляду заяв
про примусове виконання рішень від 04
квітня 2013 року за виконавчими листами
№ 2а-135/13, виданими Ленінським районним
судом міста Луганська від 26 вересня 2013
року, у встановлений законом термін;

Визнати незаконною бездіяльність
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в АР Крим
в особі Відділу примусового виконання
рішень щодо не направлення стягувану
відповідних постанов про результати
розгляду заяв про примусове виконання
рішення від 04 квітня 2013 року за
виконавчими листами № 2а-135/13, виданими
Ленінським районним судом міста
Луганська від 26 вересня 2013 року, у
встановлений законом термін,
рекомендованим листом;

Зобов'язати Головне управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень направити на адресу
стягувача відповідні постанови про
результати розгляду заяв про примусове
виконання рішення від 04 квітня 2013 року
за виконавчими листами № 2а-135/13,
виданими Ленінським районним судом
міста Луганська від 26 вересня 2013 року;

Зобов'язати Головне управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень у порядку ст. 163 КАС
України надати звіт суду та позивачеві
про виконання рішення;

Стягнути з Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
АР Крим в особі Відділу примусового
виконання рішень на користь позивача
судові витрати у вигляді витрат на
правову допомогу у розмірі 800 грн. та
витати зі сплати судового збору у сумі
68 грн. 85 коп.

В задоволені іншої частини позовних
вимог відмовити за необґрунтованістю.

Вступна та резолютивна частини
постанови ухвалено в нарадчій кімнаті
та проголошено 13 березня 2014 року.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.О.Кравченко