Справа № 2а-1385/12/2770
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/65028/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Сороки М.А., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Головного управління
Держкомзему у м. Севастополі на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополя від 16 липня 2012
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 18 вересня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Держкомзему у м. Севастополі про
визнання відмови протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування моральної шкоди, - в с т а
н о в и л а:ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
Держкомзему у м. Севастополі про
визнання відмови протиправною,
зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування моральної шкоди.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя

від 16 липня 2012 року позов задоволено
частково.

Визнано протиправною відмову
Головного управління Держкомзему в м.
Севастополі у здійсненні державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4.

Зобов'язано Головне управління
Держкомзему в м. Севастополі
зареєструвати за ОСОБА_4 право
власності на земельну ділянку АДРЕСА_1
на підставі рішення Балаклавського
районного суду м.Севастополя від 03
червня 2011 року.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду

від 18 вересня 2012 року постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя

від 16 липня 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, Головне
управління Держкомзему у м.
Севастополі звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням
Балаклавського районного суду м.
Севастополя

від 03 червня 2011 року, яке набрало
законної сили 15 червня 2011 року, за
ОСОБА_4, як спадкоємцем померлої матері
ОСОБА_6, визнано право власності на
земельну ділянку АДРЕСА_1.

Зазначена земельна ділянка та право
власності на неї були зареєстровані на
ім`я ОСОБА_6 10 червня 2010 року, видано
державний акт серії

ЯИ №061029, присвоєно кадастровий номер
:05:005:0370.

ОСОБА_4 звернувся до відповідача щодо
реєстрації за ним права власності на
земельну ділянку АДРЕСА_1, проте
відповідач відмовив у такий
реєстрації, посилаючись на те, що
державна реєстрація права власності на
земельну ділянку можлива після
державної реєстрації земельної
ділянки.

Вважаючи таку відмову відповідача у
реєстрації за ним права власності на
земельну ділянку протиправною, позивач
оскаржив її до суду.

Задовольняючи частково позов, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що відмова відповідача у проведенні
державної реєстрації права власності
на земельну ділянку за позивачем є
протиправною.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до пункту 4 Положення про
Державний комітет України по земельних
ресурсах, затвердженого Указом
Президента України від 14 серпня 2000 року
№970/2000 (чинного на момент виникнення
спірних правовідносин) Держкомзем
України відповідно до покладених на
нього завдань, зокрема, здійснює у
складі державного земельного кадастру
реєстрацію земельних ділянок,
нерухомого майна та прав на них,
договорів оренди земельних ділянок,
веде Державний реєстр прав на землю та
нерухоме майно, організовує в
установленому законодавством порядку
в єдиній системі державних органів
земельних ресурсів надання громадянам
і юридичним особам додаткових платних
послуг у сфері землеустрою та
використання даних державного
земельного кадастру за переліком, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна або більша
його частина розміщені на території
іншого органу державної реєстрації
прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

6) заявлене право вже зареєстровано.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації оформлюється
рішення за зразком, встановленим
Міністерством юстиції України.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у
пункті 4 частини першої цієї статті, не
позбавляє заявника права повторно
звернутися із заявою за умови усунення
перешкод для державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини 1 статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Як встановлено судами, позивачу було
відмовлено у реєстрації права
власності на земельну ділянку у зв'язку
з тим, що відсутня державна реєстрація
самої земельної ділянки.

Разом з тим, зазначена земельна ділянка
була зареєстрована 10 червня 2010 року,
видано державний акт серії ЯИ №061029,
присвоєно кадастровий номер
:05:005:0370, а також судовим рішенням
за позивачем визнано право власності
на зазначену земельну ділянку.

Отже, відмова відповідача у проведенні
державної реєстрації за позивачем
права власності на земельну ділянку є
безпідставною та неправомірною.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що вирішуючи даний спір, суди
першої та апеляційної інстанцій дали
правильну правову оцінку обставинам у
справі.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішеннях судів попередніх інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління
Держкомзему у м. Севастополі залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополя

від 16 липня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 18 вересня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Держкомзему у м.
Севастополі про визнання відмови
протиправною, зобов'язання вчинити
певні дії та відшкодування моральної
шкоди - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: