Справа № 2а-1301/10/0370
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Справа № 9104/27998/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

прокурор Ольшанська Н.
М.

представника відповідача Роман Н.
О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційні
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кромберг енд Шуберт
Україна" та Відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 7 травня 2010
року по справі № 2а-1301/10/0370 за позовом
Головного управління Державного
казначейства України у Волинській
області до Відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, за
участю третьої особи Товариство з
обмеженою відповідальністю "Кромберг
енд Шуберт Україна" про визнання дій
неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2010 року Головне управління
Державного казначейства України у
Волинській області звернулося з
адміністративним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
яким просило визнати неправомірними
дії державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
щодо винесення постанови про
накладення штрафу на боржника.
Скасувати постанову державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України від 15
квітня 2010 року ВП №14953649 про накладення
штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що до
позивача надійшла постанова
відповідача від 15 квітня 2010 року про
накладення штрафу щодо невиконання
постанови Волинського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2009 року в справі за позовом ТзОВ
"Кромберг енд Шуберт Україна" до
Луцької ОДПІ та Головного управління
Державного казначейства України у
Волинській області про скасування
податкових повідомлень-рішень та
зобов'язання перерахувати суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість. Вважає дії державного
виконавця неправомірними, а оскаржену
постанову незаконною, оскільки
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 25 вересня 2009 року була
скасована Львівським апеляційним
адміністративним судом 16 лютого 2010
року, однак державним виконавцем
Бондаром В. М. 15 квітня 2010 року винесено
постанову про накладення штрафу, яка не
затверджена начальником органу ДВС.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 7 травня 2010
року позов задоволено частково.

З таким рішенням суду не погодився
відповідач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що відділ примусового виконання
рішень Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України не може бути
відповідачем, оскільки частиною 3
статті 181 КАС України визначено хто
може бути відповідачем у даній
категорії справ.

З таким рішенням суду також не
погодилася третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Кромберг
енд Шуберт Україна". Подало апеляційну
скаргу, в якій посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
в задоволенні позову відмовити
повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що оскаржена постанова
державного виконавця була винесена, як
наслідок невиконання положень Закону
позивачем, а відтак була законною.

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення,
апеляційну скаргу підтримав. Просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Прокурор в судовому засіданні надала
пояснення, просила апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга належить до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 25 вересня 2009
року державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Департаменту ДВС Міністерства юстиції
України Бондарем В.М. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа Волинського окружного
адміністративного суду № 2-а-206/08 від 4
вересня 2009 року.

Ця постанова державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження,
була оскаржена до Волинського
окружного адміністративного суду.
Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2009
року в задоволенні позовних вимог було
відмовлено, а постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 лютого 2010 року, скасовано
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2009
року та прийнято нову якою скасовано
постанову державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження від
25 вересня 2009 року.

15 квітня 2010 року постановою
відповідача на позивача накладено
штраф у розмірі 340 грн за невиконання
рішення суду в добровільному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 48 КАС України
здатність мати процесуальні права та
обов'язки в адміністративному
судочинстві (адміністративна
процесуальна правоздатність)
визнається за громадянами України,
іноземцями, особами без громадянства,
органами державної влади, іншими
державними органами, органами влади
Автономної Республіки Крим, органами
місцевого самоврядування, їхніми
посадовими і службовими особами,
підприємствами, установами,
організаціями (юридичними особами).

Частиною 3 цієї статті передбачено, що
здатність особисто здійснювати свої
адміністративні процесуальні права та
обов'язки, у тому числі доручати
ведення справи представникові
(адміністративна процесуальна
дієздатність), належить органам
державної влади, іншим державним
органам, органам влади Автономної
Республіки Крим, органам місцевого
самоврядування, їхнім посадовим і
службовим особам, підприємствам,
установам, організаціям (юридичним
особам).

Відповідно до матеріалів справи
відповідач не є юридичною особою, що
підтверджується Положенням про відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
затвердженого наказлм Державної
виконавчої служби України від 14 липня
2011 року. Зокрема пунктом 1 цього
положення закріплено, що Відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України є
структурним підрозділом Державної
виконавчої служби України, без статусу
юридичної особи, який входить до складу
ДВС України.

Оскільки відповідач не є юридичною
особою, а є лише структурним
підрозділом юридичної особи, а відтак
не має власної адміністративної
процесуальної правоздатності та
адміністративної процесуальної
дієздатності то Відділ примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України є
неналежним відповідачем у даній
справі.

Це також прямо передбачено частиною 3
статті 181 КАС України - відповідачем у
справах з приводу рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби є відповідний орган
державної виконавчої служби

При цьому підстави та порядок заміни
неналежної сторони у
адміністративному процесі встановлено
приписами статті 52 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з частиною першої якої
суд першої інстанції, встановивши що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

Таким чином, оскільки за змістом цієї
норми допустити заміну належної
сторони у справі може виключно суд
першої інстанції за умови згоди
позивача та незмінності підсудності
адміністративної справи, то можливості
заміни неналежної сторони судом
апеляційної інстанції процесуальним
законодавством не передбачено.

Отже, на думку колегії суддів, позов
Головного управління Державного
казначейства України у Волинській
області до Відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України, який є
неналежним відповідачем у даному
спорі, задоволенню не підлягає.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було неправильно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а тому апеляційну скаргу
належить задовольнити, а постанову
суду - скасувати.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кромберг
енд Шуберт Україна" та Відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції
задовольнити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 7 травня 2010
року по справі № 2а-1301/10/0370 скасувати та
прийняти нову, якою в задоволенні
позову відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.

Повний текст постанови виготовлено 21
березня 2014 року