Справа № 2а/0570/1027/12
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/40022/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м.
Донецька Донецької області Державної
податкової служби

на постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2012 року

по справі № 2-а-0570/1027/2012

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрекс»

до Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька

про визнання недійсними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрекс» звернулося
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м.
Донецька про визнання недійсними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №, №000201543 від
27.10.2011 року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 21.03.2012 року
позовні вимоги задоволено частково.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 27.10.2011 року №
в частині визначення грошового
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем на суму 796001,00 грн.,
штрафними санкціями на суму 199001,00 грн.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 27.10.2011 року
№000201543 в частині визначення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на суму
636801,00 грн., штрафними санкціями на суму
159201,00 грн. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2012 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
задоволення позову повністю з мотивів
обґрунтованості позовних вимог.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення від 27.10.2011 року №
та від 27.10.2011 року № 000201543.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог,
оскільки вважає, що постанову
апеляційного суду було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Калінінському
районі міста Донецька була проведена
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Агрекс» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ
«Донецькагро-Маркет», ТОВ «Премєр
Агро», за результатами якої
встановлено порушення п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2
ст. 5 Закону України від 28.12.1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР), в
результаті чого занижено податок на
прибуток у розмірі 1124247,00 грн. та
порушення пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.2
п. 7.7 Закону України від 03.04.1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(далі - Закон №168/97-ВР), в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
розмірі 899398,00 грн.

На підставі висновків перевірки та в
результаті процедури
адміністративного оскарження ДПІ у
Калінінському районі м. Донецька було
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 27.10.2011 року №
, яким позивачу визначена сума
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 140530,00 грн., у тому
числі за основним платежем 1124247,00 грн.,
штрафними санкціями 281062,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення від
27.10.2011 року № 000201543, яким позивачу
визначена сума грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
1124248,00 грн. у тому числі за основним
платежем 899398,00 грн., штрафними
санкціями 224850,00грн.

Задовольняючи позов повністю,
апеляційний суд виходив з наступних
мотивів, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що всі необхідні первинні
бухгалтерські документи є в наявності
у позивача.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Крім того, відповідно до п. 1.7 ст. 1
Закону №168/97-ВР податковий кредит -
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР, що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період, а саме - податкові накладні,
видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні,
складські квитанції, договори
прийому-передачі, договори на
переробку давальницької сировини,
договори про надання транспортних
послуг та платіжні доручення.

На час здійснення господарських
операцій контрагенти позивача були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, тобто мали достатній об'єм
правоздатності для укладення спірних
угод.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Сума бюджетного відшкодування
залежить від правильності визначення
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту, правильність
визначення яких підтверджено
матеріалами справи.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, судом апеляційної
інстанції правомірно не прийняті до
уваги, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
такого факту.

Крім того, нормами Закону України «Про
податок на додану вартість»

право платника податку на
відшкодування ПДВ не поставлене в
залежність від сплати податку на
додану вартість продавцем та його
постачальниками. Якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення позивача - платника
податку права на податковий кредит та,
відповідно, на бюджетне відшкодування
сум податку на додану вартість у разі,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Калінінському
районі м. Донецька Донецької області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 25.05.2012 року у справі № 2-а-0570/1027/2012
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі 27.03.2014
р.