Справа № 338/737/13а
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 р.
Справа № 876/9030/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Приватного підприємства
«ВЛАДАР» на ухвалу Богородчанського
районного суду Івано-Франківської
області від 23 квітня 2013 року про
відмову у відкритті провадження у
справі за позовом Приватного
підприємства «ВЛАДАР» до Міжгірської
сільської ради про визнання незаконним
рішення від 09.10.2012 року та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ПП «ВОЛОДАР» звернулось до суду з
позовом до Міжгірської сільської ради
про визнання незаконним рішення від
09.10.2012 року та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 23
квітня 2013 року у відкритті провадження
в справі відмовлено. Ухвала мотивована
тим, що даний адміністративний позов не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив
позивач, вважає, що вона є незаконною та
необґрунтованою, прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Просить ухвалу
скасувати та направити справу на новий
розгляду до суду першої інстанції.

За відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ПП
«ВОЛОДАР» звернулось до суду з позовом
до Міжгірської сільської ради в якому
просило визнати незаконним та
скасувати рішення Міжгірської
сільської ради від 09.10.2012 року № 98-12/2012
про відмову у затвердженні технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі для обслуговування викуплених
недобудованих виробничих приміщень в
с.Міжгір'я Борогодчанського району.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції про те,
що дану справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті
140, частини першої статті 144 Конституції
України місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи; органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку
(частина десята статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 80 Земельного кодексу України
встановлено, що суб'єктами права
власності на землю є, зокрема,
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, на
землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності (частини перша,
друга статті 83 Земельного кодексу
України).

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 17 КАС до компетенції
адміністративних судів віднесено
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Зазначений у цій процесуальній нормі
термін "суб'єкт владних повноважень"
означає орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхню
посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень
(пункт 7 частини першої статті 3 КАС
України).

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно, прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

У пунктах "а", "б", "в", "г" і "к" статті 12
Земельного кодексу України
передбачено, що до повноважень
селищної ради належить: розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування; вилучення їх із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу; викуп
земельних ділянок для суспільних
потреб відповідної територіальної
громади селища; вирішення інших питань
у галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Рішенням Конституційного Суду України
від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі
№ 1-6/2010 за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12
Земельного кодексу України, пункту 1
частини першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
було надано офіційне тлумачення
зазначених норм.

В п. 1 резолютивної частини рішення
Конституційний Суд України зазначив:

- положення частини першої статті 143
Конституції України, згідно з якими
територіальні громади села, селища,
міста безпосередньо або через утворені
ними органи місцевого самоврядування
"вирішують інші питання місцевого
значення, віднесені законом до їхньої
компетенції", слід розуміти так, що при
вирішенні цих питань органи місцевого
самоврядування діють як суб'єкти
владних повноважень;

- положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті
12 Земельного кодексу України у частині
повноважень сільських, селищних,
міських рад відповідно до цього
кодексу вирішувати питання
розпорядження землями територіальних
громад, передачі земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності треба розуміти
так, що при вирішенні таких питань ці
ради діють як суб'єкти владних
повноважень;

- положення пункту 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України стосовно
поширення компетенції
адміністративних судів на "спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності" слід розуміти
так, що до публічно-правових спорів, на
які поширюється юрисдикція
адміністративних судів, належать і
земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 69 Закону України "Про
Конституційний Суд України" рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

Про це ж вказано і в п. 2 резолютивної
частини зазначеного рішення.

Крім цього, відповідно до ч.2. ст. 162 КАС
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: 1) визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення; 2) зобов'язання
відповідача вчинити певні дії; 3)
зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій; 4) стягнення з
відповідача коштів; 5) тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що позовні вимоги про
визнання незаконним та скасування
рішення Міжгірської сільської ради та
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень вчинити певні дії
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Разом з цим, не підлягає задоволенню
вимога апеляційної скарги про
направлення справи на новий розгляд,
оскільки ст. 199 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено таких повноважень суду
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на ухвалу
суду першої інстанції.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувана
ухвала постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального
справа, тому її слід скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. 204, п. 6 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «ВЛАДАР» задовольнити
частково.

Ухвалу Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 23
квітня 2013 року про відмову у відкритті
провадження у справі № 338/737/13-а -
скасувати і направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
та оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В.Ніколін