Справа № 253/4165/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/43848/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 02 липня 2013 року

та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 08 серпня 2013 року

у справі №253/4165/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного
фонду України в Центрально-Міському
районі

м. Горлівки Донецької області

про спонукання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_4
звернулась до адміністративного суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки Донецької області, відповідно
до якого просила: зобов'язати
відповідача включити до спеціального
стажу позивача час роботи з 01 вересня
1995 року по 21 березня 2003 року в
Горлівському АТП-11432, з 24 березня 2003
року по 08 січня 2011 року на Приватному
підприємстві «Транс-Сервіс».

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 02 липня 2013 року у справі №
253/4165/13-а, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2013
року, у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ОСОБА_4
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
права, просить вищевказані рішення
скасувати та прийняти нове, яким позов
задовольнити.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами встановлено, що позивач має
освіту медичної сестри та працювала
медичною сестрою з 01 вересня 1995 року
по 21 березня 2003 року в Горлівському
АТП-11432, з 24 березня 2003 року по 08 січня 2011
року у Приватному підприємстві
«Транс-Сервіс».

Обраховуючи спеціальний стаж позивача,
який дає право виходу на пенсію за
вислугою років, відповідач відмовив у
зарахуванні вищезазначеного періоду
роботи позивача в Горлівському АТП-11432
та у Приватному підприємстві
«Транс-Сервіс», оскільки вказані
підприємства не передбачені Переліком
закладів і установ освіти, охорони
здоров'я та соціального захисту і
посад, робота на яких дає право на
пенсію за вислугу років, затвердженого
постановою КМ України від 04 листопада
1993 року № 909.

Відповідно до пункту «е» статті 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05 листопада 1991 року
№ 1788-XII, право на пенсію за вислугу
років мають працівники освіти, охорони
здоров'я та соціального забезпечення
при наявності спеціального стажу
роботи від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Згідно пункту 2 Переліку закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років, затвердженого постановою КМ
України від 04 листопада 1993 року № 909 (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин), лікарі та середній
медичний персонал (незалежно від
найменування посад) мають право на
пенсію за вислугою років працюючи в
таких закладах та установах: лікарняні
заклади, лікувально-профілактичні
заклади особливого типу,
лікувально-трудові профілакторії,
амбулаторно-поліклінічні заклади,
заклади швидкої та невідкладної
медичної допомоги, заклади переливання
крові, заклади охорони материнства і
дитинства, санаторно-курортні заклади,
санаторно-епідеміологічні заклади,
діагностичні центри.

Відповідно до частини 1-2 статті 16
Закону України «Основи законодавства
України про охорону здоров'я» від 19
листопада 1992 року № 2801-XII, безпосередню
охорону здоров'я населення
забезпечують санітарно-профілактичні,
лікувально-профілактичні,
фізкультурно-оздоровчі,
санаторно-курортні, аптечні,
науково-медичні та інші заклади
охорони здоров'я. Заклади охорони
здоров'я створюються підприємствами,
установами та організаціями з різними
формами власності, а також приватними
особами при наявності необхідної
матеріально-технічної бази і
кваліфікованих фахівців. Порядок і
умови створення закладів охорони
здоров'я, державної реєстрації та
акредитації цих закладів, а також
порядок ліцензування медичної
практики, виробництва лікарських
засобів, оптової, роздрібної торгівлі
лікарськими засобами визначаються
актами законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Порядку
державної акредитації закладу охорони
здоров'я, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15 липня
1997 року № 765 (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин), державна
акредитація закладу охорони здоров'я -
це офіційне визнання статусу закладу
охорони здоров'я, наявності в ньому
умов для надання певного рівня
медико-санітарної допомоги,
підтвердження його відповідності
встановленим критеріям та гарантії
високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку
акредитації підлягають незалежно від
форми власності усі заклади охорони
здоров'я.

З огляду на наведене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що спірний стаж роботи позивача
може бути зарахований до стажу, який
дає право виходу на пенсію за вислугою
років, лише за умов акредитації пункту
охорони здоров'я (здравпункту,
амбулаторії) підприємства у яких
працювала позивач.

Судами встановлено, що заклади охорони
здоров'я, які функціонували у період з 01
вересня 1995 року по 21 березня 2003 року в
Горлівському АТП-11432 та з 24 березня 2003
року по 08 січня 2011 року у Приватному
підприємстві «Транс-Сервіс» не мали
акредитації, а тому стаж роботи
позивача у зазначений період не може
зараховуватись до стажу, який дає право
на пенсію за вислугою років на підставі
пункту «е» статті 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05 листопада
1991 року № 1788-XII.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що суди попередніх інстанцій
правильно вирішили спір у справі,
відмовивши у задоволенні позову.

Судом першої та апеляційної інстанції
вірно засновано норми матеріального
права та правильно дотримано норми
процесуального права.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що рішення судів попередній
інстанцій підлягають залишенню без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 02 липня 2013року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2013
року у справі № 253/4165/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та у порядку, передбачені
статтями 237, 238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: