Справа № 813/6066/13-а
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
Справа №
14085/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Сеника Р.П.,

суддів
Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання
Саламахи О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
23.10.2013 року в справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування податкових
повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Галицькому районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкових повідомлень - рішень.

Позивач просив скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
11.07.2013 року № та № , яким
перевіркою встановлено порушення
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23.10.2013 року
позов задоволено, визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області від
11.07.2013 року № та № .

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Державна податкова
інспекція у Галицькому районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області, яка в апеляційній
скарзі просить її скасувати та
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити.

Апеляційні вимоги обгрунтовує тим, що
судом першої інстанції невірно
застосовано та порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін по справі, дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

З матеріалів справи видно, що ДПІ в
Галицькому районі м. Львова проведено
документальну планову виїзну
перевірку з дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 за
період з 1.04.2010 року по 31.12.2012 року,
результати якої оформлено актом від
13.06.2013 року № 549/17-2/НОМЕР_3.

Податковим органом встановлено
порушення ФОП ОСОБА_1 п. 138.2 ст. 138, ст. 164,
ст. 165, ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, п. 177.5 ст.
177 Податкового кодексу України, у
зв'язку з чим позивачем занижено
податок на доходи фізичних осіб за
2011-2012 роки в сумі 83866,02 грн.; п. 177.1, п. 1772,
п. 177.5 ст. 177, ст. 167 Податкового кодексу
України, у зв'язку з чим позивачу
донараховано податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 150,00 грн.; п.п. 7.7.1
п. 7.7 ст. 7, п. 9.8 ст. 9 Закону України "Про
податок на додану вартість", в
результаті чого позивачем занижено
податок на додану вартість в розмірі
13096,00 грн.; п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на додану вартість в розмірі
1185,11 грн. Також, перевіркою встановлено
не введення книг обліку доходів і
витрат за 2012 рік, чим порушено п. 177.10 ст.
177 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки ДПІ у
Галицькому районі м. Львова 11.07.2013 року
було винесено податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 17851,38 грн.,
в тому числі основний платіж - 14281,11 грн.,
штрафні (фінансові) санкції - 3570,27 грн.;

- № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб в розмірі 105020,02
грн., в тому числі: основний платіж -
84016,02 грн., штрафні (фінансові) санкції -
21004,00 грн.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового
кодексу України, базою оподаткування є
загальний оподатковуваний дохід, з
урахуванням особливостей, визначених
цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Доходи фізичних осіб, згідно п. 177.1, п.
177.2, п. 177.4, п. 177.5 ст. 177 ПК України,
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не у грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Фізичні особи - підприємці подають до
контролюючого органу податкову
декларацію за місцем своєї податкової
адреси за результатами календарного
року у строки, встановлені цим Кодексом
для річного звітного податкового
періоду, в якій також зазначаються
авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до п.п. 7.7.1 Закону України
"Про податок на додану вартість", сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

В п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" зазначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту (пп. 7.4.4 п. 7.4
ст. 7 Закону).

Згідно п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
зазначено, що податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. Як
виняток з цього правила, підставою для
нарахування податкового кредиту при
поставці товарів (послуг) за готівку чи
з розрахунками картками платіжних
систем, банківськими або персональними
чеками у межах граничної суми,
встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

У разі відмови з боку постачальника
товарів (послуг) надати податкову
накладну або при порушенні ним порядку
її заповнення отримувач таких товарів
(послуг) має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву зі скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум цього податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг).

Підставою для нарахування податкового
кредиту без отримання податкової
накладної також, крім іншого, є касові
чеки, які містять суму поставлених
товарів (послуг), загальну суму
нарахованого податку (з визначенням
фіскального номера, але без визначення
податкового номера постачальника). При
цьому з метою такого нарахування
загальна сума поставлених товарів
(послуг) не може перевищувати 200 гривень
за день (без урахування податку на
додану вартість).

Відповідно до п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

- придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг;

- придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

- отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

-ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 201. 4 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна, згідно із п. 201.7 ст.
201 Податкового кодексу України,
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Згідно із п. 198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є
надання послуг внутрішнього
вантажного перевезення на підставі
укладених договорів перевезення
вантажу із замовниками та заявок на
перевезення, для чого ним
використовується власний вантажний
автомобіль Вольво д.н.з. НОМЕР_4.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач надавав своїм контрагентам
послуги із транспортного перевезення,
використовуючи при цьому власний
транспортний засіб Вольво д.н.з. НОМЕР_4.
Актами прийняття виконаних робіт та
відповідними податковими накладними
підтверджено виконання позивачем
перевезень.

На кожну господарську операцію
позивачем виписувався подорожній лист,
із зазначенням виду та номера
транспортного засобу та причепу, який
здійснював перевезення, прізвище
водія, виду та кількості пального при
виїзді та при в'їзді, підписи водія,
приблизний маршрут, відстань в
кілометрах, показники спідометра, час
за графіком, номера документів, на
підставі яких перевозився вантаж.

Позивачем надавались ДПІ у Галицькому
районі м. Львова разом із запереченнями
на акт перевірки копії подорожніх
листів, однак, такі безпідставно не
були взяті до уваги податковим органом.

Суд апеляційної інстанції вважає,
відповідач мав можливість визначити
фактичну відстань пробігу автомобіля
та ціну за 1 км. пробігу автомобіля.

Придбання паливно-мастильних
матеріалів у ПП "Окко-Нафтопродукт", АЗС
ТОВ "Альянс Ходинг", ТзОВ "Пріам-постач",
ПАТ "Укрнафта" та ін. підтверджено
наявними в матеріалах справи
податковими накладними, отриманими від
ПП "Окко-Бізнес", АЗС ТОВ "Альянс Ходинг",
ТзОВ "Пріам-постач", ПАТ "Укрнафта" та
ін., а також відповідними фіскальними
чеками про оплату ПММ, скаргами на дії
платників, які відмовились надати
позивачу податкову накладну.

У відповідності із ст. 16 Закону України
"Про дорожній рух", водій зобов'язаний:
мати при собі та на вимогу працівників
міліції, а водії військових
транспортних засобів - на вимогу
посадових осіб військової інспекції
безпеки дорожнього руху Військової
служби правопорядку у Збройних Силах
України, пред'являти для перевірки
посвідчення водія, реєстраційний
документ на транспортний засіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- страховий поліс (сертифікат) про
укладення договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, ліцензійну
картку на автомобільний транспортний
засіб у разі надання послуг з
перевезення пасажирів і небезпечних
вантажів.

Згідно Листа Державної податкової
служби України від 13.04.2012р. № 6542/6/15-1415 -
Законом України від 05.07.2011р. № 3565-VI "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо усунення надмірного
державного регулювання у сфері
автомобільних перевезень" у текстах
законів України "Про автомобільний
транспорт", «Про дорожній рух» та «Про
міліцію» вилучено посилання на дорожні
листи.

Згідно з п.1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Наявні в матеріалах справи подорожні
листи підтверджують рух транспортного
засобу Вольво д.н.з. НОМЕР_4 в зв'язку з
провадженням позивачем господарської
діяльності в частині транспортних
перевезень, паливно-мастильні
матеріали ФОП ОСОБА_3 списано вірно.

ОСОБА_1 податковий кредит жовтня 2011
року сформовано на підстав податкової
накладної № 3463 на суму 1058,00 грн., в т.ч.
ПДВ 176,33 грн. в зв'язку з придбанням
мобільного телефона "Nokia" у ТзОВ "Гараж
Мобайл Груп"; податковий кредит травня
2012 року - на підставі податкової
накладної № 73 на суму 6054,71 грн., в т.ч.
ПДВ 1009,12 грн. в зв'язку з придбанням
холодильника у ТзОВ "Актіон-Україна".

Довідкою № 2 від 08.10.2013 року, що наявна в
матеріалах справи, позивачем надано
пояснення щодо обґрунтованості
придбання даного товару для
забезпечення господарської діяльності
ФОП ОСОБА_1, а саме, мобільний телефон із
функцією використання карточок різних
операторів дає змогу спростити
наявність зв'язку з клієнтами позивача,
є необхідним джерелом сприяння
вирішенню аварійних та інших
непередбачуваних ситуацій в процесі
перевезення. Холодильник було придбано
позивачем для зберігання продуктів
харчування водія в процесі надання
послуг з перевезення.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з твердженнями позивача
про відсутність порушення ним норм
податкового законодавства, описаних в
акті перевірки № 549/17-2/НОМЕР_3 від 13.06.2013
року, на підставі якого винесено спірні
податкові повідомлення-рішення №
та № від 11.07.2013 року.

Відповідно до ст. 71 КАС України,
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд першої інстанції повно встановив
фактичні обставини справи, дав належну
оцінку доказів та прийшов до
обґрунтованого висновку про
неправомірність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
відповідача, тому оскаржена постанова
суду скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги, з огляду на
викладене не спростовують та підставою
для її задоволення бути не можуть.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013 року
в справі № 813/7157/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції .

Головуючий:
Р.П. Сеник

Судді :
Р.Б. Хобор

Я.С. Попко