Справа № 816/745/14
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року м.
ПолтаваСправа № 816/745/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Ковальова Д.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Візір Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області,
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області Візір
Тетяни Олексіївни про визнання дій
неправомірними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2014 року ОСОБА_3 (далі - позивач,
ОСОБА_3) звернулась до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області, державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області Візір Тетяни
Олексіївни про визнання дій
неправомірними, скасування рішення
про відмову в державній реєстрації та
їх обтяжень від 26.12.2013 р. № 9567451;
зобов'язання зареєструвати право
приватної власності за ОСОБА_3 на
нежитлове приміщення АДРЕСА_1 - пункт
прокату весільного вбрання, що
складається з приміщення загальною
площею 76,9 кв.м., основною 61,2 кв.м,
допоміжною 15,7 кв.м, в загальному
користуванні коридор - 2,7 кв.м. та сарай -
6,9 кв.м.

В обґрунтування своїх вимог посилалась
на безпідставну відмову в державній
реєстрації права приватної власності
на нежитлове приміщення з підстав
ненадання документів про переведення
об'єкта нерухомого майна з житлового
фонду в нежитловий.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти позову, просив відмовити в його
задоволенні. Посилався на те, що при
розгляді заяви позивача про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень на
нежитлове приміщення державний
реєстратор діяв на підставі та в межах
повноважень, у спосіб, що передбачені
чинним законодавством України. ОСОБА_3
разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень не
подано рішення відповідного органу,
уповноваженого законодавством на
прийняття рішення про переведення
об'єкти нерухомого майна з житлового
комплексу у нежитловий або з
нежитлового у житловий. У зв'язку з цим
на підставі ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
відповідачем правомірно та
обґрунтовано відмовлено позивачу у
реєстрації прав та їх обтяжень.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, з огляду на наступні
обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 22.09.1999
року.

Розпорядженням виконавчого комітету
Полтавської міської ради від 16.11.2001
року № 905-р "Про дозвіл на проектування
і обладнання об'єктів торгівлі та
обслуговування населення" належну
позивачу квартиру, розташовану за
вказаною адресою, дозволено
переобладнати під пункт прокату
весільного вбрання з влаштуванням
окремого входу та зобов'язано
замовника оформити ряд документів та
дозволів, провести відповідні роботи
по переобладнанню квартири.

Згідно акту державної технічної
комісії про приймання в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта
Головного управління у справах
містобудування та архітектури
Інспекції ДАБК, зареєстрованого 18.11.2002
р. №353, прийнято в експлуатацію
переобладнану власну квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Полтавської міської ради від 17.08.2012
року № 183 "Про оформлення права
власності на об'єкт нерухомого майна
АДРЕСА_1 розглянуто звернення ОСОБА_3
щодо оформлення права власності на
об'єкт нерухомого майна (пункт прокату
весільного вбрання), який розташований
АДРЕСА_1 м. Полтава та вирішено оформити
право приватної власності за ОСОБА_3 на
об'єкт нерухомого майна за вказаною
адресою.

27.11.2013 року ОСОБА_3 звернулась до
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень на нежитлове приміщення
АДРЕСА_1.

18.12.2013 року рішенням № 9215840 державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області Візір Тетяни
Олексіївни зупинено розгляд заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, у зв'язку із неподанням
рішення відповідного органу,
уповноваженого законом на прийняття
рішення про переведення об'єкта
нерухомого майна з житлового в
нежитловий.

Рішенням від 26.12.2013 року № 9567451 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень державним реєстратором
Візір Т.О. відмовлено у державній
реєстрації права власності на
нежитлове приміщення, у зв'язку із
неусуненням обставин, що були
підставою для прийняття рішення про
зупинення розгляду заяви.

Позивач не погодився з вказаним
рішенням та діями відповідачів, у
зв'язку із чим оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам суд дійшов до наступних
висновків.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено);
5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV
(далі - Закон), сутність державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно полягає у офіційному визнанні і
підтвердженні державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.3
Закону, державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону, перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав визначається
Кабінетом Міністрів України у Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Цей порядок затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 р. N 703 (далі - Порядок № 703).

За правилами пункту 55 Порядку № 703, для
проведення державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у зв'язку з
переведенням об'єкта нерухомого майна
з житлового у нежитловий або з
нежитлового у житловий заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 27 - 29
і 31 цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав рішення
відповідного органу, уповноваженого
законом на прийняття рішення про
переведення об'єкта нерухомого майна з
житлового в нежитловий або з
нежитлового в житловий.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для відмови позивачу у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень на нежитлове приміщення, що
розташоване за адресою АДРЕСА_1,
послужило ненадання ОСОБА_3 рішення
відповідного органу, уповноваженого
законом на прийняття рішення про
переведення об'єкта нерухомого майна з
житлового в нежитловий.

Згідно доводів відповідачів,
Полтавська міська рада - орган, який
прийняв рішення від 16.11.2001 року № 905-р
"Про дозвіл на проектування і
обладнання об'єктів торгівлі та
обслуговування населення", яким
дозволено виведення зі складу
житлового фонду переобладнане
приватне приміщення позивача, - не є
органом, уповноваженим законом на
прийняття рішення про переведення
об'єкта нерухомого майна з житлового в
нежитловий або з нежитлового в
житловий.

Свою позицію відповідачі
обґрунтовують посиланням на положення
ст. 7,8 Житлового кодексу України,
згідно з якими, непридатні для
проживання жилі будинки і жилі
приміщення переобладнуються для
використання в інших цілях або такі
будинки зносяться за рішенням
виконавчого комітету обласної, міської
(міста республіканського
підпорядкування) Ради народних
депутатів. Переведення придатних для
проживання жилих будинків і жилих
приміщень у будинках державного і
громадського житлового фонду в нежилі,
як правило, не допускається. У
виняткових випадках переведення жилих
будинків і жилих приміщень у нежилі
може здійснюватися за рішенням
органів, зазначених у частині другій
статті 7 цього Кодексу.

Відтак, оскільки відповідного рішення
органу, уповноваженого законом на
прийняття рішення про переведення
об'єкта нерухомого майна з житлового в
нежитловий або з нежитлового в
житловий, ОСОБА_3 надано не було,
відповідачі вважають оскаржувану
відмову правомірною, обґрунтованою та
законною.

Суд не погоджується з такою позицією
відповідачів з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ст. 319 Цивільного кодексу
України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Житлового кодексу
України, непридатні для проживання
жилі будинки і жилі приміщення можуть
переобладнуватись для використання в
інших цілях за рішенням виконкому
обласної, міської (міста
республіканського підпорядкування)
Ради народних депутатів.

Однак, суд зазначає, що на теперішній
час, структура органів місцевого
самоврядування, відповідно до
Конституції України та Закону України
"Про місцеве самоврядування", не
передбачає існування виконкомів
обласних, міських (міста
республіканського підпорядкування)
Рад народних депутатів.

Натомість, зі змісту ст. 30 Закону
України "Про місцеве самоврядування"
слідує, що облік відповідно до закону
житлового фонду, здійснення контролю
за його використанням, облік нежилих
приміщень на відповідній території
незалежно від форм власності, внесення
пропозицій їх власникам щодо
використання таких приміщень для
задоволення потреб територіальної
громади, а також облік відповідно до
закону об'єктів нерухомого майна
незалежно від форм власності, є
питаннями місцевого значення (ч. 1 ст. 2
Закону) та віднесені до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад (підпункти 5, 7, 10
пункту "б" статті 30).

Крім того, суд враховує позицію, якої
дотримується Верховний Суд України у
постанові від 05.11.2013 року у справі №
21-36а13, а саме: виконавчі органи
сільських, селищних, міських рад вправі
вирішувати питання переведення
житлових приміщень (квартир), що
належать на праві власності юридичним
або фізичним особам, у нежитлові за
умови, що проведені зміни не призведуть
до порушень прав власників інших
квартир у багатоквартирному житловому
будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що в даному випадку саме
виконавчий комітет Полтавської
міської ради слід вважати
уповноваженим органом на надання
дозволу позивачу на виведення зі
складу житлового фонду
переобладнаного приватного житлового
приміщення, що є власністю ОСОБА_3 та
розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Документом, що свідчить про надання
дозволу на виведення зі складу
житлового фонду переобладнаного
приватного житлового приміщення є
долучений до матеріалів справи витяг з
розпорядження виконавчого комітету
Полтавської міської ради від 16.11.2001
року № 905-р "Про дозвіл на проектування
і обладнання об'єктів торгівлі та
обслуговування населення".

На даний час вказане рішення є чинним
та фактично виконаним, оскільки
замовником оформлено необхідні
документи та проведено відповідні
роботи по переобладнанню квартири,
закінчений будівництвом об'єкт
передано в експлуатацію. Розмір площі
приміщення, зазначений у акті
державної технічної комісії про
приймання в експлуатацію від 18.11.2013
року № 353, відповідає розміру площі, що
зазначений у технічному паспорті на
нежитлові приміщення в житловому
будинку, виданому 07.09.2012 року ПП
"Полтавське бюро технічної
документації "Інвентаризатор".

ОСОБА_3 до заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
27.11.2013 року, зареєстровану за номером
4205489, додано витяг з розпорядження
виконавчого комітету Полтавської
міської ради від 16.11.2001 року № 905-р "Про
дозвіл на проектування і обладнання
об'єктів торгівлі та обслуговування
населення", тобто уповноваженого
органу на надання дозволу на виведення
зі складу житлового фонду
переобладнаного приватного житлового
приміщення.

Таким чином, позивачем виконано всі
вимоги, передбачені Законом України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", та
разом із відповідною заявою надано
повний перелік документів,
встановлений Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 р. N 703.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з
положень частини 2 статті 11, пункту 1
частини 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов до висновку про
визнання протиправним та скасування
рішення державного реєстратора
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції у
Полтавській області Візір Т.О. про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 26.12.2013 року № 9567451 та
зобов'язання Реєстраційну службу
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області повторно
розглянути заяву ОСОБА_3 від 27.11.2013 року
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Що стосується позовних вимог про
визнання неправомірними дій
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області, державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області Візір Тетяни
Олексіївни щодо відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, то суд
вважає такі вимоги позивача
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають, оскільки
зазначені дії відповідачів не створили
для позивача правових наслідків.
Юридично значимі наслідки створює
прийняте державним реєстратором
рішення від 26.12.2013 року № 9567451.

Позовні вимоги про зобов'язання
зареєструвати нежитлове приміщення
задоволенню не підлягають, оскільки
відповідно до частини 4 статті 9 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відносно відшкодування витрат на
правову допомогу в розмірі 3 000 грн.
ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 90
Кодексу адміністративного судочинства
України витрати, пов'язані з оплатою
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, які надають правову
допомогу за договором, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги, передбачених
законом.

Позивачем не надано суду доказів, які б
підтверджували понесення зазначених
витрат, а саме: акту наданих послуг,
тому витрати стягненню з відповідача
не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області, державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області Візір Тетяни
Олексіївни про визнання дій
неправомірними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області Візір
Тетяни Олексіївни від 26.12.2013 року №
9567451.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області повторно
розглянути заяву ОСОБА_3 від 27.11.2013 року
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області на користь
ОСОБА_3 судові витрати зі сплати
судового збору в розмірі 36,54 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 14
квітня 2014 року.

Суддя
А.Б. Головко