Справа № 804/2336/14
Суддя: Власенко Денис Олександрович
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 р. Справа № 804/2336/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Власенка Д.О.

при секретаріПасічнику Т.В.

розглянувши у письмовому провадженні
в залі суду у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"НОВОХОЛДІНГ" до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетрвовська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «НОВОХОЛДІНГ» (далі -
ТОВ «НОВОХОЛДІНГ») звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
20.12.2013 року №, винесеного
Державною податковою інспекцією у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровській області (далі - ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська).

В обґрунтування позову зазначено, що
висновки позапланової документальної
невиїзної перевірки ТОВ «НОВОХОЛДІНГ»
з питань дотримання податкового
законодавства України з податку на
додану вартість при документальному
підтвердженні господарських відносин
з ТОВ «СЕЗАМ», дослідження їх
реальності та повноти відображення в
обліку за квітень 2013 року, є хибними, не
ґрунтуються на дійсних фактичних
обставинах та зроблені у зв'язку з
невірним застосуванням норм
податкового законодавства, оскільки
реальність господарських операцій
підтверджується необхідною первинною
документацією, а відтак винесене на їх
підставі оскаржуване податкове
повідомлення - рішення є протиправним
та підлягає скасуванню.

Відповідач надав суду письмові
заперечення проти адміністративного
позову, відповідно до змісту яких
представник податкової інспекції
просить суд відмовити ТОВ
«НОВОХОЛДІНГ» у задоволенні позову.

В обґрунтування заперечень
представник відповідача посилається
на те, що в ході перевірки встановлено,
що сформований підприємством позивача
податковий кредит не підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операціїу, в
результаті чого підприємством
позивача за квітень 2013 року завищено
суму податкового кредиту по податковій
звітності з ПДВ на загальну суму 32333,2
грн., що призвело до заниження
позитивного значення різниці між
сумою податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту та суми ПДВ, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет на загальну суму 32333,20 грн.

Таким чином, відповідач вважає, що діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, встановлений законом, а відтак
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, є правомірними
та підлягають, на думку відповідача,
виконанню відповідно до вимог чинного
законодавства.

Суд, встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта,
керуючись частинами 4, 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються вимоги
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні обставини справи та
надав їм правову оцінку.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі службового довідки від 06.11.2013
№ 14968/10/04-63-22-03 головним державним
ревізором інспектором відділу
перевірок з окремих питань управління
податкового аудиту ДПІ у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області Андрейчиковим Андрієм
Вікторовичем згідно із підпунктом 20.1.4
пункту 20.1 статті 20, пунктом 75.1 статті 75,
пунктами 79.1, 79.2 статті 79, підпунктом 78.1.1
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ та
відповідно наказу ДПІ у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська від 08.11,2013 №
686 проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ТОВ «НОВОХОЛДІНГ»
з питань дотримання податкового
законодавства України з податку на
додану вартість при документальному
підтвердженні господарських відносин
з ТОВ «Сезам» (контрагент -
постачальник, ),
дослідження їх реальності та повноти
відображення в обліку за квітень 2013
року, за результатами якої складено акт
від 15.11.13 №2112/04-63-22-03/38531029 (далі - акт
перевірки).

Відповідно до висновків акту
перевірки:

1. Перевіркою ТОВ «НОВОХОЛДІНГ»
документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин з ТОВ «Сезам» (контрагент -
постачальник, ) за
квітень 2013 року, їх вид, обсяг, якість та
розрахунки.

2. Перевіркою ТОВ «НОВОХОЛДІНГ»
встановлено відображення в
податковому обліку господарських
операцій та розрахунків з ТОВ «Сезам»
(контрагент - постачальник, ) за квітень 2013 року.

3. В порушення п.п.14.1.36 5 п.14.1 ст.14,
п.44.1 ст.44, ст..185, п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198,
п.200.1, 200.2 ст.200, п.201.1, 201.10 ст.201
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року № 2755-УІ, ТОВ
«НОВОХОЛДІНГ» сформував податковий
кредит звітного періоду на підставі
податкових накладних, які складені з
порушенням встановленого
законодавством України порядку та
формою і не підтверджені первинними
документами (актами, довідками, товарно
- транспортними документами), а також не
підтверджені перевірками Лівобережної
ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області ТОВ
«Сезам» (контрагент - постачальник, ), в результаті чого за
квітень 2013 року завищено суму
податкового кредиту у податковій
звітності з ПДВ на загальну суму
32333,2грн., що призвело до заниження
позитивного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту та суми ПДВ, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет на загальну суму 32333,2грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 20.12.2013 року
№, яким ТОВ «НОВОХОЛДІНГ»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість з
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в розмірі 40416,25 грн., в тому числі
за основним платежем в розмірі 32333 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 8083,25 грн.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення, а також суджень,
відображених контролюючим органом в
акті перевірки, на відповідність
вимогам частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Виходячи зі змісту п.1.1. ст.1 Податкового
кодексу України відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства з 01.01.2011 року
врегульовано положеннями Податкового
кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу
України податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування, ліцензування
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи. Податковий
контроль здійснюється органами,
зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в
межах їх повноважень, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України,
контролюючими органами є органи
державної податкової служби - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий контроль
здійснюється шляхом: ведення обліку
платників податків;
інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.

Порядком оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом Державної податкової
адміністрації України 22.12.2010 № 984,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 січня 2011 року за №
34/18772, встановлено що результати
документальних перевірок оформлюються
у формі акта або довідки. У разі
встановлення під час перевірки
порушень складається акт, а у разі
відсутності порушень - довідка. Акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Закон України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі Закон
№ 996-ХІV) встановлює, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення (стаття 1
Закону № 996-ХІV). Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити (частини 1 та 2
статті 9 Закону № 996-ХІV).

Аналогічне визначення первинних
документів міститься й у правилах
ведення бухгалтерського обліку.
Зокрема, відповідно до Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну від 24.05.1995 № 88, (далі
Положення № 88) первинні документи - це
документи у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції (пункт 2.1.
Положення № 88), й складаються у момент
проведення операції або одразу після
її проведення (пункт 2.2. Положення № 88).

Отже, облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань платників
податків здійснюється на підставі
первинних документів, у яких міститься
інформація саме про господарські
операції (результати їх здійснення), а
не про правочини (господарські
зобов'язання).

При цьому, податковий облік формують не
самі по собі цивільні правочини, а саме
господарські операції, тобто фактичний
рух активів та/або зміни власного
капіталу чи зобов'язань платника
податку. Тобто, факт вчинення певних
господарських операцій, та
правомірність подальшого відображення
(проведення) їх у бухгалтерському та
податковому обліку, можливо
досліджувати лише на підставі вивчення
та дослідження первинних документів
платника податків, наявність та
законність складення яких, як фактично,
так і юридично, буде підтвердженням
здійснення таких операцій.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що протягом
перевіряємого періоду між позивачем
(замовник) та ТОВ «Сезам» (Виконавець)
укладено договір підряду від 25.02.2013
року № 225/13 про надання інформаційно-
консультаційних послуг

Так, позивачем на підтвердження
реальності здійснення спірних
операцій з ТОВ «Сезам» надано, а судом
досліджено копії договору підряду від
25.02.2013 року № 225/13, акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг), рахунки-фактури,
податкові накладні.

Разом з тим, наданими позивачем
документами неможливо підтвердити
реальність отримання послуг за даними
договорами, оскільки з документів не
вбачається індивідуальна визначеність
наданих послуг, їх вид, обсяг, якість,
порядок розрахунків між сторонами та
використання їх позивачем у власній
господарській діяльності, відсутні
докази зміни майнового стану
підприємств.

Зазначене ставить під сумнів факт
реальності здійснення господарських
операцій між позивачем та
контрагентом-постачальником ТОВ
«Сезам».

Також відповідно до пункту 83.1 статті 83
Податкового кодексу України для
посадових осіб органів державної
податкової служби під час проведення
перевірок підставами для висновків є
документи, визначені цим Кодексом,
податкова інформація, експертні
висновки, судові рішення тощо.

Судом було встановлено, що одним з
основних джерел, яке використовувалось
під час перевірки TOB «НОВОХОЛДІНГ» був
акт Лівобережної ОДПІ м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області від 10.09.2013
року №510/224/32650540 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Сезам» (код за ) з питань дотримання вимог
податкового законодавства України з
податку на додану вартість під час
здійснення взаємовідносин з ТОВ «Ден
Енд Юджін» (код за ) за
період квітень 2013 року.

Відповідно до висновків вказаного акту
від 10.09.2013 року за результатами
перевірки встановлено: «Нереальність
здійснення господарських відносин ТОВ
«Сезам», а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
операцій по ланцюгу: ТОВ (Ден Енд Юджін»
- ТОВ «Сезам» Покупці (ТОВ «Тріотекс»
(код за ), ТОВ «Сінтеко» (код
за ), ТОВ «К.Є Торг» (код за
), ТОВ «Інтернафта» код за
), ТОВ «Фаворит Єталь» (код
за ), ТОВ «Формат Д» (код за
), ТОВ «Аверс Д» (код за
), ТОВ «Фірма Тех Сервіс»
(код за ЄДРПОУ ), ТОВ «Аверс
Д» (код за ).

Суд погоджується з твердженнями
позивача про те, що висновки
оскаржуваної перевірки не можуть
ґрунтуватися лише на підставі акту
перевірки ТОВ «Сезам» від 10.09.2013 року,
оскільки у відповідності до роз'яснень
Листа Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011р. №742/11/13-11
оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Не є обов'язковою передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Разом з тим, суд зазначає, що з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини.

1. Рух активів у процесі здійснення
господарської операції.

2. Установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції.

3. Установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Під час судового розгляду представник
позивача не надав належних та
достатніх доказів, які підтверджують
реальність укладених позивачем угод з
іншим контрагентом, а саме: доказів
отримання вказаних послуг, їх виду,
обсягу, якості, порядку розрахунків між
сторонами та їх використання позивачем
у власній господарській діяльності.

Позивач під час розгляду справи не
навів суду жодних обставин та доказів,
які б свідчили про відповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності сторін
цих операцій, звичність цих операцій
для цих осіб, цін за спірними
операціями або про їх прибутковість,
або інших обставин, які б в сукупності
могли свідчити про реальність вчинених
операцій, наявність факту поставки та
отримання послуг.

Таким чином, відповідачем правомірно
зроблені висновки про те, що
сформований підприємством позивача
податковий кредит не підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операціїу, в
результаті чого підприємством
позивача за квітень 2013 року завищено
суму податкового кредиту по податковій
звітності з ПДВ на загальну суму 32333,2
грн.

Отже, виходячи з фактичних обставин
справи та вищенаведених положень
чинного законодавства, суд приходить
до висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ТОВ «НОВОХОЛДІНГ», оскільки висновки
акту від 15.11.2013 року відповідають
фактичним обставинам та нормами
діючого законодавства, а винесене на їх
підставі податкове
повідомлення-рішення від 20.12.2013 року
№ є законним та не підлягає
скасуванню.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, водночас частиною
2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади
(до яких належать органи державної
податкової служби) та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач,
який відповідно до норм Кодексу
адміністративного судочинства України
є суб'єктом владних повноважень,
правомірність прийняття спірного
рішення довів належним чином.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, суд вважає
позовні вимоги необґрунтованими, а
позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Згідно частини 2 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про
судовий збір» встановлено, що за
подання до адміністративного суду
адміністративного позову встановлено
судовий збір у розмірі 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Станом на день звернення позивача з
адміністративним позовом (07.02.2014р.),
відповідно до ЗУ «Про державний бюджет
на 2014 рік», мінімальний розмір
заробітної плати складав 1218 грн., отже
розмір судового збору за даним позовом
(ціна позову 40 416,25 грн.) повинен
складати 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати - 1827 грн.,
судом встановлено, що позивач оплатив
судовий збір лише у розмірі 182,70 грн., що
підтверджується квитанцією №898637 від
06.02.2014р., яка знаходиться в матеріалах
справи.

Таким чином, позивач повинен доплати
на користь державного бюджету судовий
збір у розмірі 1644,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2,9, 11, 14, 70 - 71, 86, 94, 159-163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «НОВОХОЛДІНГ» до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «НОВОХОЛДІНГ» (код за
) на користь Державного
бюджету України судові витрати у
розмірі 1644 (одну тисячу шістсот сорок
чотири) грн. 30 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії повного
тексту постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.О.
Власенко