Справа № 872/8048/13
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2014 рокусправа № 808/923/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим
Ю.М. ,

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивачів: - ОСОБА_1 (довіреності
від 07 лютого 2013 року),

відповідачів: - не з'явилися,

третьої особи: - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року

у справі № 808/923/13-а

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3

до реєстраційної служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області, державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області Михалакій Романа
Якобовича, комунального підприємства з
технічної інвентаризації Бердянської
міської ради,

третя особа ОСОБА_5

про визнання незаконними дії та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися в Запорізький окружний
адміністративний суд з позовом до
реєстраційної служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області, державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області Михалакій Романа
Якобовича, комунального підприємства з
технічної інвентаризації Бердянської
міської ради, третя особа ОСОБА_5 про
визнання незаконними дій зі скасування
державної реєстрації права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 і
державної реєстрації права власності
за ОСОБА_6 на підставі рішення
Бердянського міськрайонного суду від 20
грудня 2010 року по справі №2-143/10 і ухвали
від 31 серпня 2011 року Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; скасування рішення №43717 від 16
січня 2013 про відмову у задоволенні
заяви ОСОБА_2 і зобов'язання поновити
право ОСОБА_2 шляхом проведення
державної реєстрації права власності
на квартиру.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, просять
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_2, ОСОБА_3 наполягає на доводах та
вимогах апеляційної скарги.

Представники відповідачів, третьої
особи, будучи належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явилися.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
10 березня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
нотаріусом Бердянської державної
нотаріальної контори Дмитренко М.Р. та
зареєстрований за №3-666.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду від 20 грудня 2010 року у справі
№2-143/10 задоволено позов ОСОБА_5, визнано
недійсною довіреність від імені
ОСОБА_6, якою від його імені був
уповноважений ОСОБА_9 продати квартиру
АДРЕСА_1, посвідчену приватним
нотаріусом Бердянського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 за
реєстраційним №277 від 10 лютого 2006 року;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_9, який діяв від
імені ОСОБА_6, та ОСОБА_11 17 лютого 2006
року, посвідчений нотаріусом
Бердянської державної нотаріальної
контори Дмитренко М.Р. за реєстраційним
№3-360; визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 10 березня 2006 року між ОСОБА_11
та ОСОБА_7, посвідчений приватним
нотаріусом Бердянського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 за
реєстраційним №285; визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 23 березня 2006 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, посвідчений
нотаріусом Бердянської державної
нотаріальної контори Дмитренко М.Р. за
реєстраційним №3-666.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 20 квітня 2011
року задоволено апеляційну скаргу
ОСОБА_2, рішення Бердянського
міськрайонного суду від 20 грудня 2010
року скасовано, позовні вимоги про
визнання недійсними довіреності,
договорів купівлі-продажу квартири
залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 серпня 2011 року
задоволено касаційну скаргу
представників ОСОБА_5; рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 20 квітня 2011 року скасовано, рішення
Бердянського районного суду
Запорізької області від 20 грудня 2010
року залишено в силі.

Комунальне підприємство з технічної
інвентаризації Бердянської міської
ради на підставі заяви представника
ОСОБА_5 від 20 жовтня 2011 року та наданого
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 20 грудня
2010 року поновило реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 140-141).

Підпунктом 3.2.4 пункту 3.2 «Порядку
ведення Реєстру прав власності на
нерухоме майно», затвердженого 28 січня
2003 року наказом Міністерства юстиції
України №7/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 28 січня
2003 року за №67/7388 (який діяв на час
виникнення спірних правовідносин),
передбачено, що внесення до Реєстру
прав запису про перехід права
власності на об'єкт, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, та
суб'єкта цього права проводиться
шляхом зміни запису про право
власності на об'єкт, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, та
суб'єкта цього права.

У випадку скасування на підставі
рішення суду рішення реєстратора БТІ
про державну реєстрацію прав або
визнання недійсним чи скасування на
підставі рішення суду
правовстановлювального документа, на
підставі якого проводилася державна
реєстрація права власності на об'єкт,
права щодо якого підлягають державній
реєстрації, чи іншого речового права на
нерухоме майно, змінені записи про
право власності на об'єкт, права щодо
якого підлягають державній реєстрації,
та суб'єкта цього права; про інші речові
права на нерухоме майно та суб'єкта цих
прав підлягають поновленню на підставі
заяви заінтересованої особи, до якої
додається відповідне рішення суду.

Поновлення проводиться шляхом
внесення до відповідного розділу
Реєстру прав запису про право
власності на об'єкт, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, та
суб'єкта цього права відповідно до
вимог підпункту 3.2.2 пункту 3.2 цього
розділу та у разі наявності запису про
інші речові права на нерухоме майно та
суб'єкта цих прав відповідно до вимог
підпункту 3.2.3 пункту 3.2 цього розділу.

При проведенні поновлення змінених
записів використовуються дані
реєстраційної справи.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що рішенням
Бердянського міськрайонного суду від
20.12.2010 по справі №2-143/10 визнані
недійсними правовстановлювальні
документи, на підставі яких
проводилася державна реєстрація права
власності на об'єкт, права щодо якого
підлягають державній реєстрації
(договори купівлі-продажу на квартиру
АДРЕСА_1), та про правомірність
поновлення комунальним підприємством
з технічної інвентаризації
Бердянської міської ради зміненого за
цими правочинами (договорами) запису
про право власності на об'єкт, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, шляхом внесення
відповідного запису (поновлення раніше
існуючого запису).

10 січня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
реєстраційної служби Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності) на
квартиру АДРЕСА_1. До заяви додано
договір купівлі-продажу №3-666 від 23
березня 2006 року, посвідчений
Бердянською державною нотаріальною
конторою (т. 1 а.с. 97).

Рішенням №43717 від 16 січня 2013 року,
державний реєстратор прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області відмовив у задоволенні заяви
ОСОБА_2, в зв'язку з тим, що подані
документи не відповідають вимогам, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують (т. 1 а.с.96).

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що державна реєстрація
прав проводиться на підставі: 1)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом; 2) свідоцтв про
право власності на нерухоме майно,
виданих відповідно до вимог цього
Закону; 3) свідоцтв про право власності,
виданих органами приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 4) державних актів на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку у випадках,
встановлених законом; 5) рішень судів,
що набрали законної сили; 6) інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації (частина 3 статті 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень»).

Будь-які правочини щодо нерухомого
майна (відчуження, управління, іпотека
тощо) укладаються, якщо право власності
на таке майно зареєстровано згідно з
вимогами цього Закону (частина 6 статті
3 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень»).

Відповідно до приписів частини 4 статті
9 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно з пунктом 12 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого 22 червня 2011
року постановою Кабінету Міністрів
України №703 (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин), під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо: 1)
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); 2) повноважень заявника; 3)
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; 4) наявності
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до закону; 5)
наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Відповідно до пункту 26 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Як зазначено у підпунктах 1-2, 5, 10 пункту
27 «Порядку державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: 1) укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат; 2)
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 5) свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
видане державним реєстратором
відповідно до цього Порядку; 10) рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

За результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації (пункт 16 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень).

Відповідно до пункту 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо: подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
правомірність дій та прийнятого
рішення державним реєстратором прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції доходить висновку, що судом
першої інстанції повно встановлені
обставини справи та надана правильна
юридична оцінка, у зв'язку з чим
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Ю.М. Дадим