Справа № 808/1458/14
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Справа № 808/1458/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Нечипуренка О.М., за
участю секретаря Петрусь Д.К.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали адміністративної
справи

за позовною заявою Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про визнання протиправними та
скасування рішень,-

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (довіреність № 674
від 10.03.2014)

від відповідача - Бедрик А.Ю.
(довіреність № 580/08-30-10-024 від 14.01.2014)

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суд надійшла
позовна заява Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про визнання
протиправними та скасування

- податкового
повідомлення-рішення від 29.11.2013 №
, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 9589,00
грн.;

- рішення від 29.11.2013 № про
застосування штрафних санкцій у
розмірі 895,68 грн. за несвоєчасне
нарахування єдиного податку та

- вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 15.01.2014 №Ф-1 зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
17913,74 грн.

Ухвалою суду від 26.02.2014 відкрито
провадження у адміністративній справі
№808/1458/14 та призначено до судового
розгляду на 12.03.2014. В судовому
засіданні була оголошена перерва до
26.04.2014.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, з підстав зазначених в
позовній заяві, надав докази в
обґрунтування позовних вимог та заяву
про наведення додаткових доводів в
обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів,
представник позивача зазначав, що в
ході проведеної ДПІ у Шевченківському
районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у
Запорізькій перевірки встановлено
порушення вимог п.138.1, пп. "г" пп.138.10.3
ст.138, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України у
результаті чого визначено суму
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, на суму 7664,00 грн. за 2012
рік; п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49,
п.51.1 ст.51, п.176.2 ст.176, п.177 ст.177 ПК України,
в частині не подання за III кв.2012 р.
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку за формою 1-ДФ; п.п.16.1.3 п.16.1
ст.16, п.п.49.2 ст.49, п.п. 49.18.1 п.49.18 ст.49, п.201.1
ст.202, п.203.1 ст.203 ПК України, в частині не
подання податкових декларацій з
податку на додану вартість за січень 2011
р., лютий 2011 р., березень 2011 р.; п.1 ч.2
ст.6,п.2 ч.1 ст.7, ч.ч.7,8 ст.9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", визначення
суми єдиного внеску 17913,74 грн. за 2012 р.

На підставі вказаного акту винесено
податкові повідомлення рішення
№№, , від 29.11.2013, вимогу
про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2014
№Ф-1 зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 17913,74
грн., рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного податку від 29.11.2013
№ на суму 895,68 грн.

Позивач податкові повідомлення
рішення №№, від 29.11.2013 не
оскаржує, із зазначеними у акті
перевірки порушеннями не згодний,
зазначає, що висновки в акті перевірки
зроблені без врахування всіх наданих
до перевірки первинних документів,
вважає винесені рішення протиправними
та такими, що підлягають скасуванню та
просить задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечує, з підстав зазначених у
письмових запереченнях, зазначає, що
до складу валових витрат в 2012р. позивач
включив витрати не пов'язані з
господарською діяльністю, а саме:
витрати на оплату комплексного
рекламного обслуговування
(виготовлення та роздача листівок,
виготовлення та роздача флаєрів,
розповсюдження зразків
напівфабрикатів, проведення
дегустацій, проведення акцій під
покупку) та витрати на технічне
обслуговування та ремонт холодильного
обладнання (заміна пресостату на
керування вентилятором конденсатора,
заміна фреону, кріплень на ТРВ, ремонт
блоку живлення).

Відповідно до ст.160 КАС України, 26.03.2014
сторонам проголошено вступну та
резолютивну частини постанови та
оголошено про час виготовлення
постанови у повному обсязі.

На виконання ст. 41 КАС України, в ході
судового розгляду здійснювалось повне
фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів, а саме:
комплексу "Камертон".

Розглянувши матеріали справи та
документи, надані сторонами додатково,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд вважає, позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що,
відповідно, підлягають задоволенню, з
наступних підстав:

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у т.ч.
на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України".

Підставами для визнання незаконними
(нечинними) актів в судовому порядку та
їх скасування є невідповідність їх
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним (його
скасування) є також порушення у зв'язку
з прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
фізичної особи, підприємства чи
організації - позивача у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, з
08.10.2013 по 21.10.2013 на підставі пп.20.1. ст.20,
ст.77 Податкового кодексу України,
наказу №325 від27.09.2013 р., направлення на
проведення перевірки №313 від 08.10.2013,
наказу про продовження перевірки №368
від 09.12.2013 р. державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Запоріжжі ГУ Міндоходів у Запорізькій
області була проведена документальна
планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01.10.2010 по 31.12.2012 р.,
дотримання законодавства щодо
укладання трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 по
31.12.2012, за результатами якої складений
акт №462/1701/НОМЕР_4 від 04.11.2013 р. та
встановлені порушення п. 138.1, п. 138.2 ст.
138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-У1 (із змінами та
доповненнями) у результаті чого
визначено суму податкових зобов'язань
з податку на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
за період, що перевірявся, на суму 45653,3
грн., в тому числі по звітних
(податкових) періодах: за 2012 рік в сумі
45653,3 грн.

08.11.2013 позивачем були надані
заперечення на акт перевірки від 04.11.2013
р. (вих.№1 від 08.11.2013). Відповідач надав
відповідь на заперечення
№120028/10/08-30-17-01-11 від 28.11.2013.

За результатами розгляду заперечень,
на підставі наказу про проведення
позапланової документальної перевірки
№429 від 14.11.2013, з 14.11.2013 по 20.11.2013,
працівниками державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Запоріжжі ГУ Міндоходів у Запорізькій
області була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
щодо питань, викладених у запереченні
від 08.11.2013 р., а саме в частині ведення
обліку, достовірності, повноти,
нарахування і сплати податку на доходи
фізичних осіб від здійснення
господарської діяльності, єдиного
внеску за період з 01.01.2012 по 31.12.2012,
відображення у податковій зв'язності
сум доходів, нарахованих (сплачених) на
користь платників податків - фізичних
осіб, і сум утриманого з них податку за
третій квартал 2012 р., своєчасності
надання податкових декларацій з
податку на додану вартість за січень
2011, лютий 2011, березень 2011, за
результатами якої складений акт
№498/1701/НОМЕР_4 від 27.11.2013 р. та
встановлені порушення п. 138.1, пп. "г" пп.
138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VІ (із змінами та
доповненнями) у результаті чого
визначено суму податкових зобов'язань
з податку на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
за період, що перевірявся, на суму 7664,00
грн. п.1 ч. 2 ст.6, п.2. ч.І ст. 7, ч. 7, ч. 8 ст. 9
Закону України від 8 липня 2010 року
№2464-УІ "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (із змінами та
доповненнями) у результаті чого
визначено суму зобов'язань по єдиному
внеску за період, що перевірявся, на
суму 17913,74грн.

Позивачем подано заперечення на акт
перевірки від 27.11.2013 (вих. №1-3/1 від 03.12.2013
р. та отримано відповідь на заперечення
№13232/10/08-30-17-01-11 від 10.12.2013.

На підставі вказаного акту винесено
податкові повідомлення рішення
№№, , від 29.11.2013 р.,
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного податку від 29.11.2013
№ на суму 895,68 грн.

15.01.2014 відповідачем було прийнято
вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 17913,74 грн.

16.12.2013 позивачем подано скаргу на
вищезазначені рішення до Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області, в задоволенні якої рішенням
№17/14/08-01-10-0420 від 14.01.2014 відмовлено.

23.01.2014 позивачем подано скаргу до
Міністерства доходів і зборів України,
в задоволенні якої рішенням від 07.02.2014,
також відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
податкового органу, позивач звернувся
до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

В акті перевірки зазначається, що на
порушення п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України фізичною
особою-підприємцем включено до складу
валових витрат в 2012р. витрати не
пов'язані з господарською діяльністю, а
саме: витрати на оплату комплексного
рекламного обслуговування
(виготовлення та роздача листівок,
виготовлення та роздача флаєрів,
розповсюдження зразків
напівфабрикатів, проведення
дегустацій, проведення акцій під
покупку) на підставі договору № _МО
03_09/12 від 03.09.2012р. з ТОВ "Металообробка-2"
на загальну суму без ПДВ 36660,00 грн.

Основним видом діяльності ТОВ
"Металообробка-2" є інший вид
діяльності.

Актом перевірки не спростовується той
факт, що ТОВ "Металообробка-2" на момент
здійснення фінансово-господарських
операцій з позивачем було
зареєстроване у встановленому порядку
як платник податків, який мав право
здійснювати господарську діяльність, а
також не був виключений з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Відповідач, з посиланням на наказ ДПС
України від 15 лютого 2012 року № 123 "Про
затвердження Узагальнюючої податкової
консультації щодо віднесення витрат на
оплату маркетингових та рекламних
послуг до складу витрат", зазначає, що
позивач не є власником торговельної
марки, виробником продукції,
дистриб'ютором, торговельної мережі,
отже право на віднесення витрат
рекламних послуг відсутнє.

Судом встановлено, що у перевіряємому
періоді позивач мав господарські
взаємовідносини з ТОВ "Металообробка-2".

Між позивачем та ТОВ "Металообробка-2"
укладений договір №_МО 03-09/12 від 03.09.2012
про комплексне рекламне
обслуговування. На виконання умов
договору позивачем сплачено вартість
послуг в сумі 43992,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% -
7332,00 грн. платіжним дорученням №334 від
01.11.2012 р.

Факт надання послуг підтверджується
актом прийому-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) №250909 від 25.09.2012 р. у
якому наведена назва послуг та їх
кількість, визначена відповідно до
додатку №1 від 03.09.2012 до договору,
оформлена податкова накладна №250909 від
25.09.2012 р.

Ствердження відповідача про
відсутність у цьому акті інформації
про конкретні послуги спростовується
документально. Сторони вільні
визначати обсяг послуг за домовленістю
сторін, будь-яких нормативних актів,
які зобов'язують сторони формулювати
назву та обсяг послуги у спосіб, інший
ніж визначений сторонами договору
відсутній.

Види діяльності юридичної особи
визначається, зокрема, її статутними
документами. Відповідач не довів
наявність заборони ТОВ
"Металообробка-2" надавати послуги з
комплексного рекламного
обслуговування.

Ст. 177 ПК України регулює питання
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
провадження господарської діяльності,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування.

Згідно п. 177.1 ст.177 ПК України, доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Згідно п. 177.2 ст.177 ПК України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно п.177.4 ст.177 ПК України до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу.

Абз. "г" п.п.138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України
встановлено, що до складу інших витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, включаються витрати на
збут, які включають витрати, пов'язані з
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, зокрема, витрати на
рекламу та дослідження ринку
(маркетинг), на передпродажну
підготовку товарів.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансові
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи
.

Всі необхідні документи, які
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Металообробка-2", а також право
позивача на формування витрат та
податковий кредит (договір, акт,
податкові накладні, платіжні доручення
тощо), є в наявності та були досліджені
представником податкового органу під
час перевірки. Суд вважає, що документи,
якими оформлювались послуги у
сукупності, містять всі обов'язкові
реквізити, що передбачені законом.

Доводи відповідача про те, що витрати з
придбання таких послуг не пов'язані з
господарською діяльністю та з
отриманням доходів позивача з огляду
на те, що за результатами рекламних
заходів не встановлено доходу від ТЦ
VARUS та залучення нових контрагентів є
безпідставними.

Також, виходячи зі змісту наданих
послуг, виконавцем надавались рекламні
послуги, основною функцією якого є
сприяння поширення товарів, що може
відбуватися за допомогою оптимального
планування розміщення й позиціювання
товарів на основі психологічних
особливостей покупців і використання
факторів регулювання уваги людини на
продукцію, що реалізовується в
торговельних закладах.

31.12.1999 р. наказом Міністерства фінансів
України № 318 затверджено Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 16
"Витрати".

Пунктом 19 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (в
редакції, що діяла на момент здійснення
господарських операцій) передбачено,
що витрати на збут включають такі
витрати, пов'язані з реалізацією
(збутом) продукції (товарів, робіт,
послуг): витрати на рекламу та
дослідження ринку (маркетинг); витрати
на передпродажну підготовку товарів.

Метою рекламної діяльності є
формування, створення попиту на
продукцію або ж створення умов для
появи такого попиту.

Таким чином, результат таких послуг не
має матеріального виразу та
проявляється лише шляхом впливу на
результати господарської діяльності
замовника послуг - позивача.

Під час перевірки та до суду були
надані документи, які підтверджують
збільшення обсягу продажу
напівфабрикатів м'ясних майже вдівчі
після проведення рекламної акції, що
доводить прямий зв'язок з
господарською діяльністю та
отриманням доходів позивача. Факт
збільшення обсягу продажу
напівфабрикатів підтверджується
відомістю "Оборот товару на складах"
відповідно до якої до проведення
рекламної кампанії продаж
напівфабрикатів становив у середньому
2638,60 одиниць товару на місяць, після
проведення акції продаж товару
становив у середньому 4232,30 одиниць на
місяць, що доводить ефективність
проведення рекламної акції та прямий
зв'язок з господарською діяльністю
позивача. Також надані зразки флаєрів.

Податковий кодекс України не містить
заборони на віднесення до складу
витрат підприємця витрат на рекламу.

Не містить такої заборони і
Узагальнююча консультація на яку
посилається відповідач у спростування
позовних вимог.

Так, у Узагальнюючій консультації
зазначається: "Рекламні та
маркетингові послуги можуть,
зокрема,оплачуватись та проводитись з
ініціативи власника торговельної
марки, виробника продукції,
дистриб'ютора, торговельної марки. При
цьому витрати на маркетингові та
рекламні послуги несе безпосередньо
замовник цих послуг".

За таких обставин, ствердження
відповідача про відсутність у
позивача права на віднесення рекламних
послуг до складу витрат, оскільки не є
власником торговельної марки,
виробником продукції, дистриб'ютором
торгівельної мережі не ґрунтується на
законі.

З огляду на викладене, позивачем
правомірно віднесено до витрат
вартість придбаних послуг з реклами
від ТОВ "Металообробка-2" в сумі 36660,00
грн. без ПДВ.

Суд вважає, що податкові зобов'язання
визначені позивачу неправомірно,
штрафні такими, що нараховані
всупереч приписам чинного
законодавства.

В акті перевірки зазначається, що на
порушення п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України фізичною
особою-підприємцем необґрунтовано
включено до складу валових витрат в
2012р. витрати на технічне
обслуговування та ремонт холодильного
обладнання (заміна пресостату на
керування вентилятором конденсатора,
заміна фреону, кріплень на ТРВ, ремонт
блоку живлення) на підставі договору №
_ТО-708_ від 07.08.2012р. з ТОВ "Металообробка-2"
на загальну суму без ПДВ 14433,33грн.

Як було зазначено вище, основним видом
діяльності ТОВ "Металообробка-2" є інший
вид діяльності.

Актом перевірки не спростовується той
факт, що ТОВ "Металообробка-2" на момент
здійснення фінансово-господарських
операцій з позивачем було
зареєстроване у встановленому порядку
як платник податків, який мав право
здійснювати господарську діяльність, а
також не був виключений з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Відповідач робить висновок про
відсутність у позивача - фізичної
особи-підприємця, права на витрати на
здійснення технічного обслуговування
та поточного ремонту основних засобів.

Судом встановлено, що у перевіряємому
періоді Між позивачем (Орендар) та ТОВ
"Айс Запоріжжя" (Орендодавець)
укладений договір оренди обладнання
№083/11 від 01.06.2011 р. відповідно до якого
Орендодавець передає, а Орендар
приймає в тимчасове платне
користування обладнання, перелік якого
викладений у додатку №1 до договору.
Згідно додатку №1 до договору в оренду
передано фаршмішалку ФМ-80, тістоміс А-2
ХТЮу, холодильну установку на базі
Fraskold, камеру холодильну КХН
панельно-щитову, машину
тісторозкаточну МРТ.

Відповідно до п.6.2 договору орендар
зобов'язується провадити поточний і
капітальний ремонт орендованого
обладнання орендованого майна за свій
рахунок.

На виконання вищевказаних умов
договору оренди позивачем був
укладений з ТОВ "Металообробка-2"
договір на технічне обслуговування та
ремонт №_ТО-708 від 07.08.2012 за яким
здійснено заміну пресостату на
керування вентилятором конденсатора,
заміну фреону, кріплень на ТРВ, ремонт
блоку живлення, що підтверджується
актом прийому-передачі виконаних робіт
(наданих послуг) №100808 від 10.08.2012 р. на
суму 14433,33 без ПДВ, оформлена податкова
накладна №100811 від 10.08.2012 р.

Всі необхідні документи, які
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Металообробка-2", а також право
позивача на формування витрат та
податковий кредит (договір, акт,
податкові накладні, платіжні доручення
тощо), є в наявності та були досліджені
представником податкового органу під
час перевірки. Суд вважає, що документи,
якими оформлювались послуги у
сукупності, містять всі обов'язкові
реквізити, що передбачені законом.

Згідно із п. 177.2. ст. 177 ПК України
об'єктом оподаткування фізичних
осіб-підприємців є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно п. 177.4. ст. 177 ПК України до
переліку витрат фізичних
осіб-підприємців, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу ("Податок на
прибуток підприємств").

Тобто, норма п. 177.4. ст. 177 ПК України є
відправною нормою, яка вказує на те, що
витрати суб'єкта господарювання, який
не є платником податку на прибуток, але
надає звітність про доходи від заняття
підприємницької діяльністю,
формуються у тому ж порядку як у
платників податку на прибуток.

Згідно із пп. 139.1.5. п. 139.1. ст. 139 розділу III
ПК України, не включаються до складу
витрат витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу,
з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті
146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Згідно із п. 138.1. 138 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

За п. 138.8 ПК України до собівартості
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відносяться витрати, прямо пов'язані з
виробництвом таких товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, зокрема
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку (П(С)БО).

У пп. "г" п. 138.8.5 ПК України зазначено, що
до складу загальновиробничих витрат
включаються витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
оперативну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення.

До складу адміністративних витрат
включаються зокрема витрати на
утримання основних засобів
загальногосподарського використання,
а також ремонт (пп. "в" п. 138.10.2 ПК
України).

За таких обставин, витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт
основних засобів (витрати на технічне
обслуговування та ремонт обладнання)
цілком і повністю відносяться до
загальновиробничих або
адміністративних витрат (в залежності
від того, для чого використовується
основні засоби). Ці витрати є складовою
витрат операційної діяльності.

ФОП відповідає за зобов'язаннями,
пов'язаними з підприємницькою
діяльністю всім своїм майном (ст. 52 ЦК
України). Згідно статті 51 ЦК України до
фізичних осіб підприємців
застосовуються нормативно - правові
акти, які регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше
прямо не встановлено законом.

Неправомірними є посилання
відповідача на відсутність у позивача
права здійснювати облік основних
засобів та (як наслідок) включати до
витрат вартість технічного
обслуговування (ремонту), з огляду на
наступне.

Згідно зі пп. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 ПК України
платник податків має право обирати
самостійно метод ведення обліку
доходів і витрат.

Частиною 3. ст. 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
суб'єкти підприємницької діяльності,
яким відповідно до законодавства і
надано дозвіл на ведення спрощеного
обліку доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності,
при цьому не позбавляє його права вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації та витрат на утримання
основних засобів, придбання
пально-мастильних матеріалів.

Правова позиція щодо права на
віднесення до витрат підприємця витрат
на технічне обслуговування та поточний
ремонт техніки викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 20 вересня 2012 року у справі №
КВ/9991/90719/11.

Відповідно до п.56.21 ст.56 ПК України у
разі коли норма цього Кодексу чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі цього Кодексу, або коли норми
різних законів чи різних
нормативно-правових актів, або коли
норми одного і того ж
нормативно-правового акта суперечать
між собою та припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Висновок податкового органу про
відсутність у позивача права
здійснювати облік основних засобів та
(як наслідок) включати до валових
витрат вартість технічного
обслуговування (ремонту) основних
фондів, є невірним.

За таких обставин, понесені позивачем
витрати у сумі 14433,33 без ПДВ грн.
являються операційними і правомірно
були включені до складу валових витрат.

Оскільки донарахування єдиного внеску
відповідачем визначено неправомірно,
то і штрафні санкції є такими, що
нараховані неправомірно, всупереч
приписам чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, висновки
відповідача про порушення позивачем:

- п.138.1, пп. "г" пп.138.10.3 ст.138, п.177.2, п.177.4
ст.177 ПК України, визначення суми
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб на суму 7664,00 грн.
за 2012 рік та штрафної (фінансова)
санкція - 1916,00 грн.,

- п.1 ч.2 ст.6,п.2 ч.1 ст.7, ч.ч.7,8 ст.9 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", визначення
суми єдиного внеску 17913,74 грн. та
застосування штрафної санкції 895,68 грн.
є безпідставними.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною другою ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку, що відповідач не довів
правомірність прийнятих ним спірних
податкових податкового
повідомлення-рішення від 29.11.2013 р. №
, рішення про застосування
штрафних санкцій від 29.11.2013 №,
вимоги про сплату боргу (недоїмки) від
15.01.2014 №Ф-1.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області від 29.11.2013 № ,
яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1
визначено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 9589,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області від
29.11.2013 № про застосування до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
штрафних санкцій у розмірі 895,68 грн. за
несвоєчасне нарахування єдиного
податку.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про сплату боргу
(недоїмки) від 15.01.2014 №Ф-1 зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
17913,74 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ід.код НОМЕР_4) судові витрати у
розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70
коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції

Постанова в повному обсязі у
відповідності до вимог ст. 160 КАС
України оформлена і підписана 14.04.2014.

Суддя О.М.
Нечипуренко