Справа № 2а-1670/3162/12
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року м. ПолтаваСправа №
2а-1670/3162/12

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лайко
О.В.,

представників позивача - Фещенка І.О.,
Рудницької Л.М.,

представника відповідача - Боровик Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцька кондитерська
фабрика" Рошен" до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
про визнання протиправними та
нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2012 року Публічне акціонерне
товариство "Кременчуцька кондитерська
фабрика" Рошен" (далі- позивач, ПАТ "КрКФ
"Рошен") звернулося до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової служби
(далі- відповідач, Кременчуцька ОДПІ)
про визнання протиправними та
нечинними податкових
повідомлень-рішень № /260, №
/261, № /262, № /3561, №
/3562, № /3563, № /3564 від
13.12.2011.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на безпідставне нарахування
податку на прибуток, оскільки
правомірність віднесення до валових
витрат видатків на придбання товарів
та послуг у ТОВ "Айстек" та ТОВ
"Монолітбудкомплект" підтверджується
належними первинними документами. Крім
того, вказував, що різниця між
бухгалтерською та податковою
амортизацією виникла за рахунок
індексації основних засобів згідно з
наказами "Про облікову політику
підприємства". Зазначав, що сума
вартості послуг по переробці
давальницької сировини затверджується
щомісяця, з урахуванням ринкової
вартості понесених ПАТ "КрКФ "Рошен"
витрат. В бухгалтерському обліку суми
індексації не відображаються та не
впливають на первинну вартість
об'єктів основних засобів, оскільки не
передбачено нормами бухгалтерського
обліку. Також вказував на помилковість
висновків перевіряючих щодо заниження
ПАТ "КрКФ "Рошен" податку на додану
вартість та завищення суми бюджетного
відшкодування та суми від'ємного
значення податку на додану вартість,
оскільки податковий кредит на товари,
отримані від ФОП ОСОБА_4, ТОВ "Айстек", ПП
"Промсервіс-Трейд", ТОВ "Доміно-2010", ТОВ
"Пожежне спостереження", ПП "Шале" , ПП
"Фірма "Мега-Центр", ТОВ "Торговий дім
"Ганза", сформований на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 червня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року позовні вимоги задоволено у
повному обсязі, визнано протиправними
та скасовано податкові
повідомлення-рішення, що є предметом
спору.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 28 січня 2014 року рішення суду першої
та апеляційної інстанції скасовано,
справу направлено до суду першої
інстанції на новий розгляд. Вказаною
ухвалою суду касаційної інстанції
також замінено відповідача
правонаступником - Кременчуцькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Полтавській області.

Судом касаційної інстанції звернуто
увагу на необхідність з'ясування
обставин щодо реальності
господарських операцій позивача із
спірними контрагентами, зокрема,
шляхом встановлення, яким чином
транспортувався товар, де зберігався,
за рахунок яких ресурсів (власних або
залучених) виконувалися поставки
товарно-матеріальних цінностей та
відповідні роботи, за необхідності
з'ясування факту залучення
контрагентами третіх осіб до виконання
обумовлених поставок та робіт та
дослідження наявності у
постачальників платежів, супутніх
звичайній господарській діяльності
будь-якого господарюючого суб'єкта
(комунальних платежів, оренди
приміщень, послуг зв'язку,
управлінських витрат тощо), а також
з'ясування обставин щодо прояву
позивачем розумної обережності при
укладанні договорів із спірними
контрагентами. Крім того, Вищий
адміністративний суд України,
погодившись із висновками судів
попередніх інстанцій відносно того, що
податковим законодавством не
встановлено обов'язку віднесення
платником до складу валового доходу
амортизаційних відрахувань, водночас
зазначив про необхідність перевірки
судами правомірності визначення
позивачем сум амортизаційних
відрахувань в охоплений перевіркою
період саме в податковому обліку /т. 8,
а.с. 194 - 201/.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 року справу прийнято до провадження
суду.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги,
просили задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечувала, посилаючись на
правомірність винесених податкових
повідомлень-рішень. У запереченнях
вказувала, що позивачем не в повному
обсязі включено до складу валових
доходів суми амортизаційних
відрахувань, які нараховані на основні
засоби та нематеріальні активи, що
використовуються для забезпечення
господарської діяльності
підприємства. Крім того, посилалася на
безпідставне віднесення позивачем до
складу валових витрат видатків на
придбання товарів у ТОВ "Айстек" та ТОВ
"Монолітбудкомплект", отримання яких не
підтверджено документально. Зазначала
про відсутність у ТОВ
"Монолітбудкомплект" трудових
ресурсів, виробничого, транспортного
обладнання тощо. Також вказувала на
порушення позивачем підпунктів 7.4.1, 7.4.4,
7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України
"Про податок на додану вартість",
внаслідок чого встановлено заниження
податку на додану вартість у розмірі
244570 грн та завищення суми бюджетного
відшкодування на загальну суму 62975 грн
та суми від'ємного значення податку на
додану вартість на загальну суму 215760
грн. Наголошувала на незнаходженні
контрагентів позивача ФОП ОСОБА_4, ПП
"Промсервіс-Трейд", ТОВ "Доміно-2010", ТОВ
"Пожежне спостереження", ПП "Шале", ПП
"Фірма "Мега-Центр" за своєю юридичною
адресою та невключенні ТОВ "Торговий
дім "Ганза" суми податку на додану
вартість до складу податкового
зобов'язання.

Розглянувши подані сторонами
документи, заслухавши пояснення їх
представників, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що 10.10.2011-04.11.2011,
07.11.2011-18.11.2011 Кременчуцькою ОДПІ
проведено планову виїзну перевірку ПАТ
"КрКФ "Рошен" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010 по
30.06.2011.

Правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивачем не
оспорюється.

За результатами перевірки складено акт
№ 7986/23-308/00382191 від 25.11.2011, в якому
відображено порушення пунктів 1.26, 1.32
статті 1, пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5, підпункту 7.4.1 пункту
7.4 статті 7 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
пункту 138.1, підпункту 138.10.1 пункту 138.10
статті 138, пункту 146.12 статті 146, пункту 3
підрозділу 4, розділу 10 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 964193 грн, в тому числі у
зв'язку із застосуванням "Звичайних
цін" на загальну суму 469034 грн;

пунктів 1.26, 1.32 статті 1, пункту 4.1 статті
4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", пункту 138.1, підпункту 138.10.1
пункту 138.10 статті 138, пункту 146.12 статті
146, пункту 3 підрозділу 4, розділу 10
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток на
загальну суму 421060 грн;

підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", пунктів 198.1, 198.3, 198.4, 198.6
статті 198, пунктів 201.6, 201.10 статті 201
Податкового Кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість у розмірі 244570 грн;

підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", пунктів 198.1, 198.3, 198.4, 198.6
статті 198, пунктів 201.6, 201.10 статті 201
Податкового Кодексу України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
урахуванням актів позапланових
перевірок на загальну суму 215760 грн;

підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", пунктів 198.1, 198.3,198.4,198.6 статті
198, пункту 201.6, 201.10 статті 201 Податкового
Кодексу України, в результаті чого
завищено податок на додану вартість, що
підлягає бюджетному відшкодуванню на
загальну суму 62975 грн;

пункту 2.11, 7.44 Положення "Про проведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, щодо видачі відповідній
особі готівкових коштів під звіт без
повного звітування за раніше отримані
під звіт суми у розмірі 70 грн.

На підставі акту перевірки винесено:

- податкове повідомлення - рішення №
/260 від 13.12.2011, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 215760,00 грн;

- податкове повідомлення - рішення №
/261 від 13.12.2011, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 62975,00 грн та
визначено штрафні санкції у розмірі 1
грн;

- податкове повідомлення - рішення
№/262 від 13.12.2011, яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 421060 грн;

-податкове повідомлення - рішення №
/3561 від 13.12.2011, яким визначено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 566705 грн, в тому числі
495159,00 грн - за основним платежем, 71546 грн
- за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення - рішення
№/3562 від 13.12.2011, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток на загальну суму 558649,00 грн,
в тому числі 469034,00 грн - за основним
платежем, 89615,00 грн - за штрафними
санкціями;

- податкове повідомлення - рішення
№/3563 від 13.12.2011, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 301440,50 грн
(244570,00 грн- за основним платежем, 56870,5
грн - за штрафними санкціями);

- податкове повідомлення - рішення
№/3564 від 13.12.2011, яким застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
17,5 грн.

Зі змісту акту перевірки слідує, що
донарахування позивачу зобов'язань з
податку на прибуток зумовлено не
включенням ним в повному обсязі до
складу валових доходів суми
амортизаційних відрахувань, які
нараховані на основні засоби та
нематеріальні активи, які
використовуються для забезпечення
господарської діяльності
підприємства, та безпідставним
віднесенням позивачем до складу
валових витрат видатків на придбання
товарів у ТОВ "Айстек" та послуг у ТОВ
"Монолітбудкомплект".

Оцінюючи обґрунтованість вказаних
висновків, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" від 28.12.1994 №
334/94-ВР валовий доход - загальна сума
доходу платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
встановлено, що об'єктом оподаткування
є прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

- суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону;

- суму амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Отже, для визначення суми, що є об'єктом
оподаткування, необхідним є врахування
вимог, зокрема, і статті 8 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств".

Підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 вказаної
статті Закону надано визначення
терміну "амортизація" основних фондів і
нематеріальних активів, як поступове
віднесення витрат на їх придбання,
виготовлення або поліпшення, на
зменшення скоригованого прибутку
платника податку у межах норм
амортизаційних відрахувань,
установлених цією статтею.

В ПАТ "КрКФ "Рошен" облікова політика
підприємства визначена наказами "Про
облікову політику на 2010 рік" від 15.10.2010
№ 37; "Про облікову політику на 2011 рік"
від 30.12.2010 № 223 /т. 7, а.с. 101-106 /.

Згідно з положеннями пунктів 5, 6
вказаних наказів амортизація окремого
об'єкта основних фондів позивача
розраховується по нормам у
відповідності до статті 8 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" з нарахуванням
амортизації щомісячно. Річна норма
амортизації нематеріальних активів
становить 25%.

Податковий облік валових доходів та
валових витрат ПАТ "КрКФ "Рошен" за
пунктом 22 згаданих наказів про
облікову політику підприємства
здійснюється у відповідності з
вимогами податкового законодавства.
Амортизація об'єктів основних фондів
розраховується по нормах статті 8
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств". Проводиться
індексація балансової вартості груп
основних фондів і нематеріальних
активів згідно з підпунктом 8.3.3 статті
8 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств".

Підпунктом 8.3.3 пункту 8.3 статті 8 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" передбачено, що платники
податку всіх форм власності мають
право застосовувати щорічну
індексацію балансової вартості груп
основних фондів та нематеріальних
активів на коефіцієнт індексації.

Судом встановлено, що позивач в
періоді, що перевірявся Кременчуцькою
ОДПІ (з квітня 2010 по червень 2012 року), у
податковому обліку проводив
індексацію балансової вартості груп
основних фондів і нематеріальних
активів на загальну суму 31121775,00 грн
відповідно до підпункту 8.3.3 пункту 8.3
статті 8 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
наказів товариства "Про облікову
політику".

У бухгалтерському обліку така
індексація не проводилася, до сум
амортизаційних відрахувань за період з
квітня 2010 року по червень 2012 року
включено суму 29245638,45 грн.

З пояснень позивача вбачається, що в
бухгалтерському обліку для
формування собівартості послуг по
переробці давальницької сировини ПАТ
"КрКФ "Рошен" користується "Методичними
рекомендаціями з планування, обліку та
калькулювання собівартості продукції
(робіт, послуг) на підприємствах
кондитерської та харчової
промисловості України", розробленими
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.10.1998 №1706,
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", Положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку, затвердженими
наказами Міністерства фінансів
України та з урахуванням "Методичних
рекомендацій з формування
собівартості продукції (робіт, послуг)
у промисловості", затверджених наказом
Державного комітету промислової
політики України від 02.02.2001 №42, та
згідно Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 16 "витрати" до
складу втрат підприємства позивача
входить амортизація обладнання,
необоротних та нематеріальних активів.
Сума нарахованої амортизації
визначається згідно Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 7
"основні засоби".

При формуванні фактичної
бухгалтерської собівартості
реалізованої продукції по елементах
витрат, яка складається щомісяця, за
перевіряємий період ПАТ "КрКФ "Рошен"
включено до виробничої собівартості
реалізованої продукції суму
амортизаційних відрахувань у розмірі
28458384 грн.

По рахунках - фактурах на надання
послуг зберігання давальницької
сировини, матеріалів та готової
продукції на складах по вул. Ревенка, 7а
у м. Кременчуці підприємству ДП
"Кондитерська корпорація "Рошен" до
складу калькуляції на надання таких
послуг позивачем, а також по інших
підприємствах в рахунках - фактурах
включено амортизацію будівель, споруд
та обладнання в сумі 774282 грн.

Порушень щодо порядку визначення сум
амортизаційних відрахувань в
бухгалтерському або податковому
обліку позивача, їх заниження або
завищення, Кременчуцькою ОДПІ не
встановлено, про що зазначено в акті
перевірки від 25.11.2011, стор. 30 /т.8, а.с. 41/ .
Із наданих позивачем в ході розгляду
справи документів щодо здійснення
амортизації, порушень щодо норм і
порядку застосування амортизації
судом також не встановлено.

Посилання відповідача в акті перевірки
на те, що позивач повинен відносити до
складу валових доходів суми
амортизаційних відрахувань з метою
збалансування сум валових доходів та
витрат для визначення реального
оподатковуваного прибутку по
відносинам із ДП «Кондитерська
корпорація «Рошен» по наданню послуг
із переробки давальницької сировини /т.
8, а.с. 31/, суд вважає безпідставними.

Аналіз норм чинного законодавства
свідчить, що на законодавчому рівні не
встановлено обов'язку платника податку
відносити до складу валового доходу
суми амортизаційних відрахувань.

Доводи відповідача про те, що позивач
та ДП «Кондитерська корпорація
«Рошен» є пов'язаними особами не
підтверджено належними доказами.

Так, згідно пункту 1.26. статті 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» пов'язана особа -
особа, що відповідає будь-якій з
наведених нижче ознак, зокрема,
юридична особа, яка здійснює контроль
над платником податку, або
контролюється таким платником податку,
або перебуває під спільним контролем з
таким платником податку. При цьому під
здійсненням контролю слід розуміти
володіння безпосередньо або через
більшу кількість пов'язаних фізичних
чи юридичних осіб найбільшою часткою
(паєм, пакетом акцій) статутного
капіталу платника податку або
управління найбільшою кількістю
голосів у керівному органі такого
платника податку або володіння часткою
(паєм, пакетом акцій), не меншою 20
відсотків від статутного капіталу
платника податку.

Із інформації для складання
річної звітності в ДКЦПФР, наданої
Реєстраційною компанією «Трансат»
22.03.2011, вбачається, що ДП «Кондитерська
корпорація «Рошен» володіє лише 17,9385 %
акцій позивача /т. 7, а.с. 75/, що
спростовує доводи відповідача про
пов'язаність юридичних осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
неправомірним донарахування
позивачеві податку на прибуток у
розмірі 558649,00 грн на суму різниці
амортизації, нарахованої в податковому
та бухгалтерському обліках, у зв'язку
із проведенням індексації основних
засобів, та застосування відповідних
штрафних санкцій.

Отже, податкове повідомлення-рішення №
/3562 від 13.12.2011 підлягає скасуванню.

Перевіряючи правомірність висновків
відповідача про безпідставне
віднесення позивачем до складу валових
витрат видатків на придбання товарів у
ТОВ "Айстек" та ТОВ
"Монолітбудкомплект", суд виходить з
наступного.

Судом встановлено, що у спірному
періоді позивачем віднесено до складу
валових витрат видатки на придбання
товарів та послуг у вказаних
контрагентів на загальну суму 186708 грн
та 1849866 грн відповідно.

З матеріалів справи суд вбачає, що між
позивачем та ТОВ "Айстек" укладено
договір поставки № 14/10/10 від 14.10.2010 /т.5,
а.с. 28-32/, та з ТОВ "Монолітбудкомплект"
укладено договори на виконання
підрядних робіт /т. 1, а.с. 40 - 75/.

На виконання досягнутої домовленості
ПАТ "КрКФ "Рошен" отримано від вказаних
контрагентів товарно-матеріальні
цінності та відповідні підрядні роботи
по ремонту приміщень ПАТ "КрКФ "Рошен"
та проведено оплату, про що свідчать
долучені до матеріалів справи копії
прибуткових накладних, видаткових
накладних, рахунків - фактур,
податкових накладних, витяги з журналу
ввезення товарно-матеріальних
цінностей, акти приймання виконаних
робіт, довідки про вартість виконаних
робіт, банківські виписки /по ТОВ
«Айстек» - т. 5, а.с. 33-45, по ТОВ
"Монолітбудкомплект" - т.1, а.с. 76 - 159, т. 6,
а.с. 22 - 250, т.7, а.с. 1 -74/ .

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" № 334/94-ВР від 28.12.1994 (далі
-Закон № 334/94) під валовими витратами
виробництва та обігу розуміється сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

У підпункті 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№ 334/94-ВР вказано, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Аналогічна за змістом норма міститься
і в чинному на час виникнення
правовідносин у період з 01.01.2011
законодавстві - у підпункті 139.1.9 пункту
139.1 статті 139 Податкового кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 № 996-ХІV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Дослідженням письмових доказів,
долучених позивачем до матеріалів
справи, судом встановлено правомірне
відображення позивачем у
бухгалтерському обліку операцій з
придбання товарів та послуг у ТОВ
"Айстек" та ТОВ "Монолітбудкомплект",
які підтверджено належними первинними
бухгалтерськими та іншими документами.

Як встановлено судом, доставка товару
від ТОВ «Айстек» згідно накладної № 1376
від 13.12.2010 року здійснювалася
незалежним транспортним перевізником
«ІН-ТАЙМ» до м. Кременчука, а зі складу
перевізника - транспортним засобом
позивача Форд «Транзит» ВІ 5937 АО /т. 9,
а.с. 120-123/, а згідно накладної № 19 від
12.01.2011 товар доставлено продавцем
транспортним засобом АА 96-58 СО, про
свідчить витяг з журналу ввезення
товарно-матеріальних цінностей /т. 5,
а.с. 42-45/.

Придбані у ТОВ "Айстек"
товарно-матеріальні цінності
позивачем використано у власній
господарській діяльності, що
підтверджується, наданими суду актами
списання: запасних частин і матеріалів,
матеріалів на утримання обладнання та
будинків .

На час господарських операцій ТОВ
«Айстек» було зареєстроване як
юридична особа та мало статус платника
ПДВ, про що свідчать документи, надані
позивачу вказаним контрагентом /т. 9,
а.с. 118-119/.

Посилання в акті перевірки на
неподання ТОВ «Айстек» звітності суд
вважає такими, що не можуть бути
підставою для позбавлення позивача
права на формування валових витрат,
оскільки позивач не може відповідати
за дії третіх осіб, що перебувають поза
межами його впливу та контролю.
Відсутність сертифікатів якості на
товари, засвідчені мокрою печаткою ТОВ
«Айстек», про що зазначено в акті
перевірки, також не може впливати на
право позивача на віднесення видатків
на придбання таких товарів до валових
витрат, оскільки сертифікати якості не
належать до первинних бухгалтерських
документів, якими оформлюються
операції поставки товарів. Крім того,
контроль якості поставленого товару
стосується прав та обов'язків сторін по
договору поставки і не відноситься до
компетенції податкового органу, як
суб'єкта владних повноважень.

Стосовно господарських взаємовідносин
позивача із ТОВ «Монолітбудкомплект»,
то їх реальність підтверджується
наявними у справі документами (акти
приймання виконаних робіт, довідки про
вартість виконаних робіт, службові
записки про допуск робітників на
територію підприємства позивача та
ін..).

Посилання в акті перевірки на
відсутність у ТОВ
«Монолітбудкомплект» трудових
ресурсів, виробничого обладнання,
транспортного обладнання, сировини,
матеріалів для здійснення такого виду
діяльності судом оцінюються критично,
оскільки такі висновки здійснено лише
на підставі податкової звітності
товариства. Актом ДПІ у Печерському
районі м. Києва від 28.11.2011 № 10467/23-11/34979064
встановлено неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ
«Монолітбудкомплект» щодо
фінансово-господарських відносин з ПАТ
КРКФ «Рошен» /т. 9, а.с. 158/. Крім того,
виконання ремонтних робіт може
здійснюватися з використанням
матеріалів і сировини замовника, а
машини і механізми у підрядника можуть
бути як власні, так і орендовані.

Отже, вищезазначеним спростовуються
посилання відповідача на відсутність
документального підтвердження
виконання умов договорів між позивачем
та ТОВ "Айстек" та ТОВ
"Монолітбудкомплект".

В ході судового розгляду не
встановлено порушення позивачем
правових норм при виконанні
господарських операцій з ТОВ "Айстек"
та ТОВ "Монолітбудкомплект", а тому
донарахування відповідачем податку на
прибуток є неправомірним.

Згідно з пунктом 150.1 статті 150
Податкового кодексу України якщо
результатом розрахунку об'єкта
оподаткування платника податку з числа
резидентів за підсумками податкового
року є від'ємне значення, то сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до витрат першого
календарного кварталу наступного
податкового року. Розрахунок об'єкта
оподаткування за наслідками півріччя,
трьох кварталів та року здійснюється
з урахуванням зазначеного від'ємного
значення попереднього року у складі
витрат таких податкових періодів
наростаючим підсумком до повного
погашення такого від'ємного значення.

Отже, зменшення Кременчуцькою ОДПІ
суми від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 421060 грн є безпідставним.

Враховуючи викладене, податкові
повідомлення-рішення № /262 від
13.12.2011, від 13.12.2011 підлягають
скасуванню.

Перевіряючи правомірність висновків
перевіряючих щодо порушення позивачем
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", пунктів 198.1, 198.3,198.4,198.6 статті
198, пункту 201.6, 201.10 статті 201 Податкового
Кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість у
розмірі 244570 грн, суд виходить з
наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та
ФОП ОСОБА_4, ПП "Промсервіс-Трейд", ТОВ
"Доміно-2010", ПП "Шале", ТОВ "Торговий дім
"Ганза" укладено договори поставки
товару, та з ТОВ "Пожежне спостереження"
- договір на виконання робіт
(цілодобове спостереження пожежної
сигналізації).

На виконання досягнутої домовленості
ПАТ "КрКФ "Рошен" отримано від вказаних
контрагентів товарно-матеріальні
цінності та відповідні роботи
(цілодобове спостереження пожежної
сигналізації) та проведено оплату, що
підтверджується матеріалами справи
/т.5, а.с. 46-250, т. 6, а.с. 1 -21/.

Згідно з підпунктами 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997
(далі -Закон № 168/97) (в редакції, чинній
на час виникнення правовідносин у
період з 01.04.2010 по 31.12.2010) податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
правовідносин у період з 01.01.2011)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

В матеріалах справи наявні податкові
накладні, виписані ФОП ОСОБА_4, ТОВ
"Айстек", ПП "Промсервіс-Трейд", ТОВ
"Доміно-2010", ТОВ "Пожежне спостереження",
ПП "Шале" , ПП "Фірма "Мега-Центр", ТОВ
"Торговий дім "Ганза", на підставі яких
позивачем до складу податкового
кредиту декларацій з податку на додану
вартість за спірні періоди включений
податок на додану вартість у
загальному розмірі 244570 грн. Ці накладні
містять адресу місцезнаходження
контрагентів, кількість проданих
товарів, ціну продажу. Будь-яких
порушень щодо оформлення податкових
накладних судом не встановлено та в
акті перевірки не зафіксовано.

Факти реальної поставки товарів від
спірних контрагентів підтверджується
наявними у справі
товарно-транспортними накладними,
документами незалежних перевізників,
витягами із Журналу ввезення товарів /
т.5, а.с. 55, 64 -66, 76 -78, 131 - 156, т. 9, а.с.130-132, 141
- 142, 148/.

Твердження представника відповідача
про неможливість встановлення
фактичного місцезнаходження ПП
"Промсервіс-Трейд", ТОВ "Доміно-2010", ТОВ
"Пожежне спостереження", ПП "Шале" не
приймається судом до уваги, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
незнаходження вказаних контрагентів
за місцезнаходженням під час виконання
господарських зобов'язань з позивачем.

Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97 право на
нарахування податку та складення
податкових накладних надається
виключно особам, які зареєстровані як
платники податку на додану вартість, до
дати анулювання реєстрації.

Фактів визнання недійсним або
анулювання свідоцтва про державну
реєстрацію ФОП ОСОБА_4, ТОВ "Айстек", ПП
"Промсервіс-Трейд", ТОВ "Доміно-2010", ТОВ
"Пожежне спостереження", ПП "Шале" , ПП
"Фірма "Мега-Центр", ТОВ "Торговий дім
"Ганза" на момент здійснення
господарських операцій судом не
виявлено.

Посилання представника відповідача на
недекларування ТОВ "Торговий дім
"Ганза" податкових зобов'язань з
позивачем як на підставу нікчемності
правочину, суд вважає безпідставними з
огляду на наступне.

Ані Закон України "Про податок на
додану вартість", а ні Податковий
кодекс України не пов'язує виникнення
права покупця на отримання бюджетного
відшкодування з обставиною
підтвердження його контрагентами
факту сплати податку на додану
вартість до бюджету. До того ж
сплачений покупцем в ціні придбання
товару податок на додану вартість не
перераховується продавцем
безпосередньо до бюджету, а
враховується в податкових
зобов'язаннях останнього. Тобто,
законодавець виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання. Згідно зі
статтею 61 Конституції України, норми
якої є нормами прямої дії, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер. Отже,
невідображення контрагентами всіх
податкових зобов'язань та ухилення
ними від сплати податкового
зобов'язання з ПДВ не може впливати на
результати діяльності позивача і не
може бути підставою для притягнення
позивача до відповідальності у вигляді
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за
відсутності спірних моментів щодо
товарності господарських операцій.

Крім того, частиною 2 статі 215
Цивільного кодексу України визначено,
що недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до статті 228
Цивільного кодексу України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

В ході розгляду справи судом не
встановлено обставин, які б вказували
на укладення між позивачем та ТОВ
"Торговий дім "Ганза", ФОП ОСОБА_4,
договору з метою, спрямованою на
незаконне заволодіння майном держави
або з іншими протиправними цілями.
Відповідачем не представлено суду
доказів, які б свідчили про те, що умови
договору купівлі-продажу, укладеного
між позивачем та його контрагентом,
ними порушені.

Навпаки, виконання договору
характеризується дотриманням кожною
стороною його умов: передачею товару
та його оплатою, що підтверджується
матеріалами справи.

Крім того, при кваліфікації правочину
за статтею 228 Цивільного кодексу
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін, проте жодних
доказів на підтвердження вини позивача
або його контрагентів відповідачем не
представлено.

Враховуючи викладене, позивачем вимоги
частини 5 статті 203 Цивільного кодексу
України щодо спрямовання правочину на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, порушені не були.

Суд вважає, що висновки відповідача в
акті перевірки щодо нікчемності угод,
укладеної між позивачем та ТОВ
"Торговий дім "Ганза", ФОП ОСОБА_4 не
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам чинного
законодавства.

Суд не приймає до уваги посилання
представника відповідача на
незнаходження за своєю юридичною
адресою контрагента ПП "Фірма
"Мега-Центр" - ТОВ "Промспецконсалтинг"
та відсутності у останнього трудових
ресурсів, транспортного та виробничого
обладнання як на доказ завищення ПАТ
"КрКФ "Рошен" податкового кредиту,
оскільки жодних фактів, які б вказували
на те, що товар, реалізований
позивачеві ПП "Фірма "Мега-Центр",
придбаний останнім саме у ТОВ
"Промспецконсалтинг" відповідачем під
час перевірки не встановлено та суду не
наведено.

Реальність господарських операцій із
вищенаведеними контрагентами
підтверджується документами, які
свідчать про доставку товарів, їх
оприбуткування позивачем та подальше
використання у господарській
діяльності.

Прояв позивачем розумної обережності
при укладанні договорів із спірними
контрагентами вбачається із наявності
у позивача документів, що свідчать про
реєстрацію контрагентів як юридичних
осіб та платників ПДВ /т.9, а.с. 118-119, 128-129,
133-140, 143-147/.

Отже, в ході судового розгляду
доведено, що позивачем правомірно, на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних включено до
складу податкового кредиту суму ПДВ у
розмірі 244570,00 грн, що підтверджується
долученими до справи первинними
бухгалтерськими та іншими
документами.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення № /3563 від
13.12.2011 є протиправним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.2, 200.3
статті 200 Податкового кодексу України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як
різниця між сумою податкового
зобов'язання звітного (податкового)
періоду та сумою податкового кредиту
такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1
цієї статті, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені цим розділом. При
від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні
звітні (податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно з абзацем "б" пункту 200.4
статті 200 Податкового кодексу України
якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то залишок від'ємного
значення попередніх податкових
періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду

Аналогічна за змістом норма містилась
і в Законі України "Про податок на
додану вартість (в редакції, що
застосовується до правовідносин, які
виникли у період з 01.04.2010 до 31.12.2010).

У зв'язку з тим, що під час судового
розгляду встановлено правомірне
включення позивачем до складу суми ПДВ
у розмірі 244570,00 грн, є відповідно вірним
і визначення ним розміру сум
бюджетного відшкодування та від"ємного
значення у податкових деклараціях, а
податкові повідомлення - рішення №
/260, /261 від 13.12.2011, якими
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість та
зменшено суму бюджетного
відшкодування відповідно, підлягають
скасуванню.

Оцінюючи правомірність податкового
повідомлення-рішення № /3564 від
13.12.2011, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 7.44
Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
Правління Національного Банку України
від 15.12.2004 (надалі - Положення), факти
подання звіту про використання
коштів до бухгалтерії в установлені
строки без одночасного повернення до
каси невикористаних підзвітних сум є
порушенням порядку видачі готівки під
звіт і її використання.

Пунктом 2.11 Положення
передбачено, що видача готівкових
коштів під звіт або на відрядження
(далі - під звіт) здійснюється
відповідно до законодавства України.
Видача відповідній особі готівкових
коштів під звіт проводиться за
умови звітування нею у встановленому
порядку за раніше отримані під звіт
суми. Звітування за одержані під звіт
готівкові кошти здійснюється
відповідно до законодавства України.

Судом встановлено, що підзвітною
особою ОСОБА_7 17.06.2011 по чеку Сведбанка
отримано 40 грн, 20.06.2011 відзвітовано на
суму на суму 30 грн, невикористану суму у
розмірі 10 грн не повернуто. При цьому
розпорядженням ПАТ «КрКФ «Рошен» від
17.06.2011 № 142, яким направлено у
відрядження ОСОБА_7 строком на 1 день
17.06.2011, добові встановлено у розмірі 30
грн /т. 9, а.с. 82-84/ .

20.06.2011 вказаною особою по чеку
Сведбанка отримано 40 грн та 21.06.2011
відзвітовано на таку ж суму /т. 9, а.с.
87-88/.

21.06.2011 цією ж особою отримано по чеку
Індустріалбанка 20 грн та 22.06.2011
відзвітовано на суму 30 грн./т.9, а.с. 92-93/.

Відповідно до пункту 2.12 Положення
фізичні особи - довірені особи
підприємств (юридичних осіб), які
відповідно до законодавства України
одержали готівку з поточного рахунку
із застосуванням корпоративного
спеціального платіжного засобу або
особистого спеціального платіжного
засобу, використовують її за
призначенням без оприбуткування в
касі. Зазначені довірені особи подають
до бухгалтерії підприємства звіт про
використання коштів разом із
підтвердними документами в
установлені строки і порядку, що
визначені для підзвітних осіб
законодавством України, а також
документи про одержання готівки з
поточного рахунку (чек банкомата, копія
видаткового ордера, довідки за
встановленими формами, сліп, квитанція
торговельного термінала тощо) разом з
невитраченим залишком готівки.

Згідно п.п. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170 Податкового
кодексу України звіт про
використання коштів, виданих на
відрядження або під звіт, подається за
формою, встановленою центральним
органом державної податкової служби,
до закінчення п'ятого банківського дня,
що настає за днем, у якому платник
податку:

а) завершує таке відрядження;

б) завершує виконання окремої
цивільно-правової дії за дорученням та
за рахунок особи, що видала кошти під
звіт.

За наявності надміру витрачених коштів
їх сума повертається платником податку
в касу або зараховується на
банківський рахунок особи, що їх
видала, до або під час подання
зазначеного звіту.

Дія цього пункту поширюється також на
витрати, пов'язані з відрядженням чи
виконанням деяких цивільно-правових
дій, що були оплачені з використанням
корпоративних платіжних карток,
дорожніх, банківських або іменних
чеків, інших платіжних документів, з
урахуванням таких особливостей,
зокрема у разі якщо під час службових
відряджень відряджена особа - платник
податку отримав готівку з
застосуванням платіжних карток, він
подає звіт про використання виданих на
відрядження коштів і повертає суму
надміру витрачених коштів до
закінчення третього банківського дня
після завершення відрядження (пп. 170.9.3.
п. 170.9 статті 170 Податкового кодексу
України).

Аналогічні положення передбачені
пунктом 2 Порядку складання Звіту про
використання коштів, наданих на
відрядження або під звіт,
затвердженого наказом ДПА України № 996
від 23.12.2010 року (чинного на час спірних
правовідносин).

З аналізу вищенаведених положень
законодавства вбачається, що строк
подання підзвітною особою звіту про
використання коштів, виданих на
відрядження, складає п'ять (три)
банківських днів після завершення
відрядження. Однак в силу імперативної
норми пункту 2.11 Положення у разі
необхідності видачі відповідній особі
готівкових коштів під звіт на інше
відрядження, звітування зазначеною
особою за раніше отримані під звіт
суми має бути здійснено до дати видачі
таких коштів, незважаючи на
передбачений законодавством строк
звітування. При цьому звітування про
отримані кошти включає як подання
звіту, так повернення надміру
витрачених коштів.

Зважаючи на те, що підзвітною особою
позивача ОСОБА_7 не здійснено повне
звітування за отримані під звіт 17.06.2011
суми коштів, натомість 20.06.2011 та 21.06.2011
позивачем видано вказаній особі під
звіт на відрядження 40 грн та 20 грн
відповідно, висновок податкового
органу про порушення позивачем вимог
пунктів 2.11, 7.44 Положення є правомірним.

Згідно абзацу 5 статті 1 Указу
Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки" за перевищення встановлених
строків використання виданої під звіт
готівки, а також за видачу готівкових
коштів під звіт без повного звітування
щодо раніше виданих коштів встановлено
штраф у розмірі 25 відсотків виданих
під звіт сум.

Статтею 2 Указу Президента України
встановлено, що штрафні санкції,
передбачені цим Указом, застосовуються
до осіб, зазначених у статті 1 цього
Указу, органами державної податкової
служби на підставі матеріалів
проведених ними перевірок і подань
державної контрольно-ревізійної
служби, фінансових органів та органів
Міністерства внутрішніх справ України
в установленому законодавством
порядку та в розмірах, чинних на день
завершення перевірок або на день
одержання органами державної
податкової служби зазначених подань.

При цьому суд бере до уваги, що вказаний
Указ Президента був прийнятий під час
дії Конституційного Договору між
Верховною Радою України та Президентом
України № 1к/95 від 08 червня 1995 року про
основні засади організації та
функціонування державної влади і
місцевого самоврядування в Україні на
період до прийняття нової Конституції
України .

Відповідно до частини 2 статті 25
вказаного Конституційного Договору
Президент України видає укази з питань
економічної реформи, не врегульованих
чинним законодавством України, які
діють до прийняття відповідних
законів.

З огляду на те, що після прийняття
Податкового кодексу України правове
регулювання відповідальності та
розмір штрафу за перевищення
встановлених строків використання
виданої під звіт готівки, а також за
видачу готівкових коштів під звіт без
повного звітування щодо раніше виданих
коштів не змінилось, відповідні закони
не прийнято, зазначене питання
регулюється Указом Президента України
від 12.06.1995 № 436/95, зокрема, абзацом 5
статті 1 вказаного
нормативно-правового акта.

Вказана позиція підтримується Вищим
адміністративним судом України, про що
свідчить ухвала ВАСУ від 28 січня 2014
року у даній справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачем обґрунтовано
застосовано до позивача штрафні
санкції згідно абзацу 5 статті 1 Указу
Президента України від 12.06.1995 № 436/95 "Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки", проте, розрахунок таких
санкцій є помилковим.

Із розрахунку штрафних санкцій
вбачається, що податковим органом
обчислено штраф у розмірі 17 грн. 50 коп. (
25 % х 70 грн). Проте матеріалами справи
підтверджується, що позивачем видано
під звіт кошти без повного звітування
щодо раніше виданих коштів в розмірі 60
грн. (20.06.2011 - 40 грн, 21.06.2011 - 20 грн), а
відтак штраф повинен складати 15 грн. (25 %
х 60 грн.).

За таких обставин суд вважає, що
податкове повідомлення-рішення №
/3564 від 13.12.2011 про застосування
штрафних санкцій в розмірі 17 грн. 50 коп.
є протиправним та підлягає скасуванню
в частині 2,50 грн.

Беручи до уваги вищенаведене, та
зважаючи на те, що спірні податкові
повідомлення - рішення є правовими
актами індивідуальної дії, які
відповідно до повноважень суду,
встановлених частиною 2 статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, визнаються судом
протиправними і скасовуються, суд
вважає за необхідне згідно з частиною 2
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України вийти за межі
позовних вимог та визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ № /260, № /261, № /262,
№ /3561, № /3562, № /3563, а
також податкове повідомлення-рішення
№ /3564 від 13.12.2011 в частині 2 грн. 50
коп.

Отже, позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи суми грошових зобов'язань у
податкових повідомленнях-рішеннях,
позовні вимоги відносно яких
підлягають задоволенню на користь
позивача, суд вважає, що з Державного
бюджету України на користь позивача
підлягають стягненню витрати у вигляді
судового збору у розмірі 2145,98 грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "Кременчуцька
кондитерська фабрика "Рошен" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправними та
нечинними податкових
повідомлень-рішень задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області № /260, № /261, №
/262, № /3561, № /3562, №
/3563 від 13 грудня 2011 року .

Визнати протиправним та скасувати
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області №
/3564 від 13 грудня 2011 року в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 2 грн. 50 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцька кондитерська
фабрика "Рошен" витрати у вигляді
судового збору у розмірі 2145,98 гривень.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 11
квітня 2014 року.

Суддя
М.В. Довгопол