Справа № 813/6416/13-а
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Справа №
13454/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Кушнерика М.П.

суддів
Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційні скарги
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня
2013р. по справі за позовом Приватного
підприємства "Дік Арт" до Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В
И Л А:

16.08.2013р. позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Личаківському районі м.Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області від 06.08.2013 року
№0 та №0.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення про збільшення
грошових зобов'язань з податку на
прибуток та податку на додану вартість
прийняті з порушенням норм
законодавства оскільки, правомірність
формування валових витрат позивача та
податкового кредиту підтверджується
усіма необхідними первинними
документами, які свідчать про
реальність здійснення господарських
операцій, а висновки відповідача
стосовно відсутності фактичного
здійснення господарських операцій з
ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» та ПП
«Біко Агротрейд» є необгрунтованими та
не підтвердженими доказами. На
підтвердження правомірності
формування витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість
позивачем під час проведення перевірки
були надані всі первинні документи, які
відповідачем не були взяті до уваги.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року позов задоволено.

Відповідач оскаржив дану постанову з
підстав неправильного та неповного
дослідження доказів і встановлення
обставин у справі, неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що згідно з п.44.1 ст.44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів: оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій па
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" будь-які документи
(у тому числі договори, накладні,
рахунки тощо) мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Вимога, щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193,1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) га послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг), сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування;
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту; навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Наявність укладеного між учасниками
господарської операції
цивільно-правового договору не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції, оскільки
реалізація умов договору і та його
фактичне виконання для цілей ведення
податкового обліку має бути
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами,
які складені в разі фактичного
здійснення господарської операції.

В процесі проведення перевірки,
результати якої оскаржуються
платником податків

встановлено, що в усіх зазначених
контрагентів позивача відсутні власні
виробничі потужності та трудові
ресурси, що виключає можливість
виконання своїх зобов'язань, згідно
укладених договорів.

Таким чином, документи якими позивач
обґрунтовує свою правову позицію не
можуть беззаперечно підтверджувати
фактичність господарських операцій
(придбаних товарів (робіт, послуг)).

Просить скасувати постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника відповідача, який
підтримав апеляційну скаргу,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем проведено позапланову
виїзну перевірку ПП «Дік Арт» з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
прибуток та податку на додану вартість
при здійсненні
фінансово-господарських операцій з ПП
«Один два три», ТзОВ «БК Арт Груп», ТзОВ
«ВТ-Техбуд», ТзОВ «АРС Трейд», ТзОВ «БК
«АРС», ПП «Юридична фірма «Фортеця»,
ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТзОВ
«Викуп», ТзОВ «БК «Київбудмонтаж», ТзОВ
«Будівельно-торгова компанія
«Євробуд», ТзОВ «Лідерком», ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», ПП «Біко
Агротрейд», ТзОВ «ФІнтеграл Ай Ті»,
ТзОВ «Компанія «Аджанта-Україна», ТзОВ
«Автоприватінвест», ПП «СМУ-600» за
період з 01.01.2010 року по 31.03.2013 року, про
що складено акт № 301/2/22-10/25550204 від 17.07.2013
року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, а саме: п.п.138.1.1 п.138.1,
п.138.2, п.138.4, п.п.138.8.1 п.138.8, п.п.138.10.2 п.138.10
ст.138 ПК України у зв'язку із
віднесенням до витрат вартості послуг
придбаних позивачем у ТзОВ «Ейс
контракшен менеджмент» та ПП «Біко
Агротрейд», що призвело до заниження
податку на прибуток на 466288 грн.; п.198.1,
п.198.3 ст.198 ПК України у зв'язку із
формуванням податкового кредиту з
вартості цих послуг, що призвело до
заниження податку на додану вартість
на 421475 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 06.08.2013 року, а
саме: №0, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток на 466288 грн. та застосовано
штрафні санкції в розмірі 48319,50 грн. і
№0, яким збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ на 421475 грн. та
застосовано штрафні санкції в розмірі
210737,50 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
скасування оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідача,
оскільки відповідачем не доведено, а
судом першої та апеляційної інстанції
не встановлено, що між позивачем та
зазначеними у акті перевірки
контрагентами, не виникли господарські
зобов'язання, факт виконання яких
підтверджується належними та
допустимими доказами, наявними в
матеріалах справи.

03 січня 2012 року між приватним
підприємством «Дік Арт» (Замовник) та
приватним підприємством «Біко
Агротрейд» укладено договір №0301,
згідно якого замовник визначає, а
виконавець погоджує надання послуг з
організації та проведення ділових,
розважальних, рекламних заходів та
інших подібних послуг.

Факт надання послуг стверджується
актами виконаних робіт, протягом
січня-лютого 2012 року ПП «Біко
Агротрейд».

Крім того, протягом жовтня-грудня 2011
року ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент»
позивачу надано рекламні послуги,
послуги з маркетингових досліджень,
консультаційні послуги, поліграфічні
послуги, послуги з проведення
рекламної акції в рамках святкування V
міського заходу під назвою «На каву до
Львова», послуги з презентації товарів
тощо, що стверджується актами
виконаних робіт №РН-10-1722, РН-11-1427,
ПН-10-1411, РН-10-1412, РН-10-1723, РН-11-2522, РН-11-0234,
РН-11-0194 та інших б/н, наданими позивачем
до перевірки. За результатами надання
таких послуги ТзОВ «Ейс контракшен
менеджмент» виписано та надано
позивачу податкові накладні, які були
представлені до перевірки. Позивачем
проводилась оплата зазначених послуг у
безготівковій формі, що вбачається із
відповідних банківських виписок.

Податкові накладні виписані
зареєстрованими в установленому
законом порядку суб'єктами
господарювання, платниками податку на
додану вартість. Всі податкові
накладні отримані позивачем від
контрагентів, оформлені у
відповідності до вимог чинного
законодавства, а саме ст.201 Податкового
кодексу України.

Первинні документи відповідають
вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку. Жодних
зауважень щодо їх оформлення
податковий орган не пред»являв.

Відповідно до пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 ПК
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Підпунктом 14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п.138.2. ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку.

За приписами п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Пунктом 188.1. ст.188 ПК України
встановлено, що база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідного
статті 39 цього Кодексу, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів
(крім податку на додану вартість та
акцизного податку на спирт етиловий, що
використовується виробниками -
суб'єктами господарювання для
виробництва лікарських засобів, у тому
числі компонентів крові і вироблених з
них препаратів, крім лікарських
засобів у вигляді бальзамів та
еліксирів, і збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування на
послуги стільникового рухомого
зв'язку).

Згідно п.198.1. ст.198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно п.198.2. ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання
коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності до п.198.4 ст.198 ПК України
якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Таким чином, не передбачено залежність
виникнення у платника ПДВ права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства та
належного ведення господарської
діяльності іншим суб'єктом
господарювання, вартість яких включена
до витрат платника податків, а сума ПДВ
- до податкового кредиту.

При цьому, колегія суддів враховує
вимоги ч.2 ст.71 КАС України, якою
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, то воно не може
бути скасоване чи змінене з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області -
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15.10.2013р. по
справі №813/6416/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст.160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
М.П.Кушнерик

Судді:
О.І.Мікула

А.Р.Курилець

Повний текст виготовлено 11.04.2014р.