Справа № 545/1163/14-а
Суддя: Шелудяков Л. В.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №545/1163/14-а
№2-а/545/53/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шелудякова Л.В.,

при секретарі Лабовкіній Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Полтава
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до
начальника відділу Держземагенства у
Полтавському районі Полтавської
області Мусієць Галини Олександрівни,
третя особа: Щербанівська сільська
рада Полтавського району Полтавської
області про скасування відмови у
вчиненні дій та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 за довіреністю
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним
позовом в інтересах позивача до
начальника відділу Держземагенства у
Полтавському районі Полтавської
області Мусієць Г.О., посилаючись на те,
що відповідно до договору
купівлі-продажу нерухомого майна, який
зареєстрований в Державному реєстрі
правочинів, ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 0,7012 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1 на території
Щербанівскої сільської ради.
Зазначений договір зареєстровано в
Державному реєстрі правочинів. Маючи
намір скористатися правом на зміну
цільового призначення власної
земельної ділянки, ОСОБА_2 звернулась
до проектної організації та замовила
виготовлення відповідного проекту
землеустрою. Листом від 06 березня 2014
року виконавець робіт із землеустрою
звернувся до відділу Держземагенства у
Полтавському районі Полтавської
області про погодження проекту
землеустрою щодо зміни цільового
призначення вказаної земельної
ділянки, належної ОСОБА_2 Начальником
вказаного відділу було відмовлено у
погодженні поданого проекту із
посиланням на те, що дана земельна
ділянка в місцевому фонді по
зберіганню технічної документації із
землеустрою Відділу є земельною
часткою (паєм), згідно проекту поділу
земель на земельні частки (паї) в межах
розпайованих земель бувшого КСП
ім.Т.Г.Шевченка на території
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області. Відповідач посилався на
Перехідні положення Земельного
кодексу України із зазначенням про
наявність мораторію на зміну цільового
призначення (використання) земельних
ділянок, які перебувають у власності
громадян, для ведення особистого
селянського господарства, виділених в
натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв). Вважає вказану
відмову помилковою, необґрунтованою та
такою, що підлягає скасуванню виходячи
з того, що пряма заборона на здійснення
житлового будівництва для власних
потреб на земельній ділянці,
відведеній для особистого селянського
господарства, в законодавстві
відсутня. Вважає, що заборона зміни
цільового призначення не поширюється
на земельні ділянки з цільовим
призначення «для ведення особистого
селянського господарства» якщо такі
земельні ділянки перейшли у власність
громадянам України внаслідок надання
їх за рішенням відповідних органів
влади, придбані на підставі
цивільно-правових правочинів
(купівлі-продажу, міни, дарування тощо).

Враховуючи вказане, просив скасувати
відмову начальника відділу
Держземагентва у Полтавському районі
Полтавської області погодити проект
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки, що
перебуває у власності ОСОБА_2, яка
знаходиться на території
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов'язати відділ Держземагентва у
Полтавському районі Полтавської
області розглянути і погодити проект
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки, що
перебуває у власності ОСОБА_2, яка
знаходиться на території
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання представник
позивача направив заяву, в якій позовні
вимоги підтримав, а справу просив
розглянути без його участі.

Представники відповідача, третьої
особи направили заяви про розгляд
справи без їх участі, при розгляді
справи покладались на розсуд суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
нотаріально посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_4 договору
купівлі-продажу нерухомого майна від 27
січня 2014 року, зареєстрованого в
реєстрі за №20, укладеного між ТОВ
«Полтаваторф» та ОСОБА_2, остання є
власником земельної ділянки площею 0,7012
га, що знаходиться в АДРЕСА_1 на
території Щербанівської сільської
ради Полтавського району. Зазначений
договір зареєстровано в Державному
реєстрі правочинів 27 січня 2014 року за
№4432653, що підтверджується витягом з
Державного реєстру правочинів (а.с.34-39).

Згідно частини першої статті 78 ЗК
України право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.
Згідно з частиною першої статті 90
вказаного кодексу власники земельних
ділянок мають право самостійно
господарювати на землі, споруджувати
житлової будинки, виробничі та інші
будівлі і споруди.

Відповідно до частини четвертої статті
373 ЦК України власник земельної ділянки
має право використовувати її на свій
розсуд відповідно до її цільового
призначення.

Таким чином, чинне законодавство не
містить заборони щодо зміни цільового
призначення земельних ділянок, які
перебувають у власності громадян для
ведення особистого селянського
господарства, на будівництво
багатоквартирних житлових будинків,
оскільки власники земельних ділянок
мають право на свій розсуд вільно
розпоряджатися своєю власністю
(земельною ділянкою), в тому числі і
змінювати її цільове призначення.

Маючи намір скористатися зазначеним
вище правом на зміну цільового
призначення власної земельної ділянки,
ОСОБА_2 звернулась до проектної
організації та замовила виготовлення
відповідного проекту землеустрою.

В процесі здійснення своєї діяльності
виконавець землевпорядних робіт
отримав всі необхідні висновки, які
передбачені для даного виду робіт із
землеустрою, виключаючи висновок
відділу містобудування та архітектури
Полтавської районної державної
адміністрації про відсутність
заперечень та можливість розміщення на
вказаній території житлових будинків.
Також позивачем було отримано
Містобудівне обґрунтування №19 від 03
лютого 2014 року щодо можливості зміни
цільового призначення земельної
ділянки для будівництва житлових
будинків (а.с.19-32).

Листом №060302/9 від 06 березня 2014 року
виконавець робіт із землеустрою
звернувся до відділу Держземагенства у
Полтавському районі Полтавської
області про погодження проекту
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки ОСОБА_2,
яка знаходиться в с.Розсошенці
Полтавського району Полтавської
області.

Начальником вказаного відділу Мусієць
Г.О. відмовлено у погодженні поданого
проекту із посиланням на те, що дана
земельна ділянка в місцевому фонді по
зберіганню технічної документації із
землеустрою Відділу є земельною
часткою (паєм), згідно проекту поділу
земель на земельні частки (паї) в межах
розпайованих земель бувшого КСП
ім.Т.Г.Шевченка на території
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області.

Відповідач також посилався на п.15
Розділу Х Перехідних положень
Земельного кодексу України із
зазначенням про наявність мораторію на
зміну цільового призначення
(використання) земельних ділянок, які
перебувають у власності громадян, для
ведення особистого селянського
господарства, виділених в натурі (на
місцевості) власникам земельних часток
(паїв).

Проаналізувавши надані сторонами
докази, виходячи із норм чинного
законодавства, суд вважає вказану
відмову помилковою, необґрунтованою та
такою, що підлягає скасуванню виходячи
з того, що пряма заборона на здійснення
житлового будівництва для власних
потреб на земельній ділянці,
відведеній для особистого селянського
господарства, в законодавстві
відсутня.

Крім того, відповідно до ст.6 Закону
України «Про особисте селянське
господарство» до майна, яке
використовується для ведення
особистого селянського господарства,
належать жилі будинки, господарські
будівлі та споруди тощо.

Отже, фактично законодавець визначив,
що житловий будинок входить до майна
особистого селянського господарства. У
переважній більшості українських
особистих селянських господарств
присадибні земельні ділянки і земельні
ділянки для ведення особистого
селянського господарства не розділені,
а тому законодавець формально погодив
можливість зведення житлового
будівництва для власних потреб для
ведення особистого селянського
господарства. Водночас, якщо земельна
ділянка, виділена під особисте
селянське господарство, перейшла у
власність громадян України внаслідок
надання її за рішенням відповідних
органів влади, або придбана у власність
на підставі цивільно-правових
правочинів (купівля-продаж, міна,
дарування тощо), то відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження порядку зміни
цільового призначення земель, які
перебувають у власності громадян або
юридичних осіб» вони мають право
ініціювати зміну цільового
призначення земельної ділянки.

Виходячи з положень ст.ст.78, 90 ЗК
України, ст.373 ЦК України, чинне
законодавство не містить заборони
цільового призначення земельних
ділянок, які перебувають у власності
громадян для ведення особистого
селянського господарства, на
будівництво багатоквартирних житлових
будинків, оскільки власники земельних
ділянок мають право на свій розсуд
вільно розпоряджатися своєю власністю
(земельною ділянкою), в тому числі і
змінювати її цільове призначення.

Статтями 38 та 39 ЗК України передбачено,
що до земель житлової та громадської
забудови належать земельні ділянки в
межах населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування.

Використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотримання державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови.

Враховуючи зазначене, в даному випадку,
чинне законодавство не обмежує право
власника земельної ділянки на зміну її
цільового призначення, оскільки дана
земельна ділянка знаходиться в межах
населеного пункту та наявне
містобудівне обґрунтування та інша
містобудівна документація.

Щодо п.15 Розділу Х «Перехідні
положення» Земельного кодексу України
та мораторію на зміну цільового
призначення земель, суд виходить з
того, що мораторій забороняє
відчуження таких земель
сільськогосподарського призначення,
як: 1) земельні ділянки з цільовим
призначенням «для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва»,
які перебувають у власності громадян
на юридичних осіб», 2) земельних ділянок
з цільовим призначенням «для ведення
особистого селянського господарства»,
які виділені в натурі (на місцевості)
власникам земельних часток (паїв); 3)
земельні частки (паї), крім передачі їх
у спадщину, обміну земельної ділянки на
іншу земельну ділянку відповідно до
закону та вилучення (викупу) земельних
ділянок для суспільних потреб.
Редакція цього пункту викладена таким
чином що, на відміну від попередньої
його редакції, з січня 2007 року
мораторій поширюється на відчуження не
всіх земельних ділянок, наданих
громадянам для ведення особистого
селянського господарства, а лише тих з
них, які набуті ними у власність саме
шляхом виділення земельних часток
(паїв) у натурі (на місцевості)
відповідно до Закону України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)».
Вказане означає, що передбачена цим
пунктом заборона на відчуження земель
не поширюється на земельні ділянки з
цільовим призначенням «для ведення
особистого селянського господарства»,
якщо такі земельні ділянки перейшли у
власність громадянам України
внаслідок надання їх за рішенням
відповідних органів влади, придбані у
власність на підставі
цивільно-правових угод
(купівлі-продажу, міни, дарування тощо).

Стосовно заборони зміни цільового
призначення земельних ділянок для
ведення особистого селянського
господарства, дія мораторію стосується
тих ділянок, які виділені в натурі (на
місцевості) власникам земельних
ділянок (паїв). Тобто заборона зміни
цільового призначення не поширюється
на земельні ділянки з цільовим
призначення «для ведення особистого
селянського господарства» якщо такі
земельні ділянки перейшли у власність
громадянам України внаслідок надання
їх за рішенням відповідних органів
влади, придбані на підставі
цивільно-правових правочинів
(купівлі-продажу, міни, дарування тощо).

Таким чином, враховуючи викладені вище
обставини, суд приходить до висновку
про необхідність скасувати відмову
начальника відділу Держземагентва у
Полтавському районі Полтавської
області погодити проект землеустрою
щодо зміни цільового призначення
земельної ділянки, що перебуває у
власності ОСОБА_2, яка знаходиться на
території Щербанівської сільської
ради Полтавського району Полтавської
області за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов'язати відділ Держземагентва у
Полтавському районі Полтавської
області розглянути і погодити проект
землеустрою щодо зміни цільового
призначення вказаної земельної
ділянки.

На підставі викладеного, керуючись ст.
6-14, 71, 158-163, 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, до начальника відділу
Держземагенства у Полтавському районі
Полтавської області Мусієць Галини
Олександрівни, третя особа:
Щербанівська сільська рада
Полтавського району Полтавської
області про скасування відмови у
вчиненні дій та зобов'язання вчинити
певні дії задовольнити.

Скасувати відмову начальника відділу
Держземагентва у Полтавському районі
Полтавської області погодити проект
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки, що
перебуває у власності ОСОБА_2, яка
знаходиться на території
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати відділ Держземагентва у
Полтавському районі Полтавської
області розглянути і погодити проект
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки, що
перебуває у власності ОСОБА_2, яка
знаходиться на території
Щербанівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області за адресою: АДРЕСА_1.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративному суду
через Полтавський районний суд
Полтавської області суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення, в разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Якщо суб'єкта владних
повноважень, в порядку ч. 4 ст. 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Полтавського районного суду

Л.В.Шелудяков