Справа № 2а-1575/10/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року
м. Київ К/9991/8230/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі м. Києва на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.01.2011 по справі № 2а-1575/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "БМ Будмеханізація"

до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі м.
Києва

про визнання нечинним та
скасування рішення про застосування
штрафних фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку
оскаржило рішення від 27.11.2009 № ,
яким Державною податковою інспекцією
до позивача застосовано штрафні
(фінансові) санкції у сумі 962 540,16 грн. за
перевищення встановленого ліміту
залишку готівки в касі підприємства.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
15.06.2010 у задоволенні позовних
відмовлено з тих підстав, що розрахунки
по договору позики здійснювались між
позивачем та ОСОБА_4 як між суб'єктами
господарювання, оскільки ОСОБА_4
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2011
судове рішення першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким позовні вимоги задоволено,
визнано нечинним та скасовано рішення
від 27.11.2009 № про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 962
540,16 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що
фактично договір позики позивачем було
укладено з фізичною особою, а не з
фізичною особою - підприємцем, що
виключає відповідальність Товариства
за порушення, встановлені під час
перевірки.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, Державна
податкова інспекція подала касаційну
скаргу, де посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначене судове рішення
скасувати, а позові відмовити.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що передумовою визначення
фінансових санкцій була перевірка
Товариства з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2007 по
30.06.2009, результати якої оформлено актом
від 13.11.2009 № 241/23-40/32424632.

У ході зазначеної перевірки фахівцями
податкової інспекції встановлено
порушення позивачем вимог п. 2.3 та п. 2.8
Положення про ведення касових операцій
в національній валюті України,
затвердженого Постановою правління
НБУ від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення №
637), яке полягало у перевищенні
встановленого ліміту залишку готівки в
касі підприємства на суму 481 270,08 грн.
При цьому такий висновок фахівців
контролюючого органу мотивовано тим,
що у період з 01.01.2007 по 30.06.2009 ліміт
залишку готівки у касі підприємства
був затверджений у сумі 42 898,00 грн.
Згідно касової книги 15.04.2009 з каси
підприємства гр. ОСОБА_4, який є
підприємцем, було видано готівку у сумі
100 000,00 грн., залишок готівки в касі
становив 206,36 грн., 16.04.2009 ОСОБА_4 видано
готівкою 481 400,00 грн., залишок готівки в
касі становив 5 459,72 грн.

На підставі акту перевірки та ст. 1
Указу Президента України від 12.06.1995 №
436/95 "Про застосування штрафних санкцій
за порушення норм з регулювання обігу
готівки" за допущені позивачем
порушення п. 2.3 та п. 2.8 Положення № 637
контролюючим органом прийнято
оскаржуване рішення.

Під час розгляду справи судами
попередніх інстанцій також було
встановлено, що у квітні 2006 року на
підставі договору позики від 12.04.2006 №
12-04 Товариство у якості позичальника
отримало позику від гр. ОСОБА_4
(позикодавця) у сумі 800 000,00 грн.
Відповідно до п. 1.1 договору
позикодавець надає позичальнику, а
останній зобов'язується повернути
позику та сплатити проценти за її
користування у визначений договором
термін. Договором передбачено, що
позика надається шляхом готівкової
передачі грошових коштів у касу
позичальника (п. 3.2). 15.04.2009 з каси
підприємства гр. ОСОБА_4 було повернуто
позику у сумі 100 000,00 грн., залишок
готівки в касі становив 206,36 грн., 16.04.09
року ОСОБА_4 видано готівкою 481 400,00 грн.,
залишок готівки в касі становив 5 459,72
грн.

Крім того судами встановлено, що гр.
ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа
- підприємець.

Так, відповідно до п. 2.8 Положення № 637,
підприємства можуть тримати в
позаробочий час у своїх касах
готівкову виручку (готівку) в межах, що
не перевищують установлений ліміт
каси. Готівкова виручка (готівка), що
перевищує встановлений ліміт каси,
обов'язково здається до банків для її
зарахування на банківські рахунки.
Відокремлені підрозділи підприємств -
юридичних осіб можуть здавати
готівкову виручку (готівку)
безпосередньо до кас таких юридичних
осіб або до будь-якого банку для її
переказу і зарахування на банківські
рахунки зазначених юридичних осіб. За
відсутності банків готівкова виручка
(готівка) для переказу на банківські
рахунки підприємства може здаватися до
операторів поштового зв'язку та
небанківських фінансових установ, які
мають ліцензію Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України на здійснення переказу коштів.

Відповідно до п. 2.3. Положення № 637
гранична сума готівкового розрахунку
одного підприємства (підприємця) з
іншим підприємством (підприємцем)
протягом одного дня за одним або
кількома платіжними документами
встановлюється відповідною постановою
Правління Національного банку України.
Платежі понад зазначену граничну суму
проводяться виключно в безготівковій
формі. Кількість підприємств
(підприємців), з якими здійснюються
розрахунки, протягом дня не
обмежується.

Крім того абз. 3 п. 2.3 Положення № 637
визначено, що вказане обмеження не
поширюються на розрахунки підприємств
(підприємців) з фізичними особами,
бюджетами та державними цільовими
фондами.

Як вірно встановлено судом апеляційної
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, Товариство брало позику у
фізичної особи ОСОБА_4, а не у фізичної
особи - підприємця, що і визначило
подальші правовідносини з готівковими
розрахунками позивача у вказаних
правовідносинах.

Отже, враховуючи, що граничні суми
готівкових розрахунків підприємства з
фізичними особами законодавством не
обмежено, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованим
висновком суду апеляційної інстанції
про безпідставність застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
у сумі 962 540,16 грн.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

З урахуванням викладеного
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваного судового
рішення апеляційної інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Святошинському районі м.
Києва відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2011 по
справі № 2а-1575/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко