Справа № 826/17219/13-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Безименної
Н.В.,

суддів: Аліменка В.О.
та Кучми А.Ю.,

при секретарі: Проценко А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податків на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 10 грудня 2013 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТ
Каргілл» до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ТОВ «АТ Каргілл»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Міжрегіонального головного
управління Міністерства доходів і
зборів України - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків, в якому просило скасувати
податкові повідомлення - рішення від 18
жовтня 2013 року № та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2013 року позов задоволено.
Рішення суду вмотивовано тим, що
заяви про відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних) (Д8) (додаток 8),
подані позивачем разом із уточнюючими
розрахунками податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за серпень та вересень 2012 року
вважаються такими, що прийняті МГУ-ЦО
та підлягають врахуванню.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю. На думку апелянта,
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права, а саме: п. 49.4 ст. 49
Податкового кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову -
залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
Міжрегіональним головним управління
Міністерства доходів і зборів України -
Центральним офісом з обслуговування
великих платників податків проведено
камеральні перевірки ТОВ «АТ Каргілл»
за результатами яких складено акти
№1172/40-50/20010397, № 1173/40-50/20010397 від 27.09.2013
року.

На підставі висновків зазначених Актів
перевірки Міжрегіональним головним
управління Міністерства доходів і
зборів України - Центральним офісом з
обслуговування великих платників
податків прийнято податкові
повідомлення-рішення від 18.10.2013 року №
та №.

Відповідно до податкового
повідомлення-рішення МГУ-ЦО від 18
жовтня 2013 року № згідно з пунктом
54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58
Податкового кодексу України, за
порушення пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті
198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200
Податкового кодексу України ТОВ "АТ
Каргілл" зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за вересень 2012 року на 65 936,00
грн., та зобов'язано сплатити штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 32 968,00 грн.

Відповідно до податкового
повідомлення-рішення МГУ-ЦО від 18
жовтня 2013 року № згідно з пунктом
54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58
Податкового кодексу України, за
порушення пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті
198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4статті 200
Податкового кодексу України ТОВ "АТ
Каргілл" зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за жовтень 2012 року на 323 128,00
грн., та зобов'язано сплатити штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 161 564,00 грн.

Висновки податкового органу
ґрунтуються на тому, що позивачем
завищено податковий кредит, від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту, та суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції обгрунтовано не погодився із
висновками відповідача, враховуючи
наступне.

Відповідно до пункту 49.1 статті 49
Податкового кодексу України
податкова декларація подається за
звітний період в установлені цим
Кодексом строки контролюючому органу,
в якому перебуває на обліку платник
податків.

Згідно пункту 49.2 статті 49 Податкового
кодексу України платник податків
зобов'язаний за кожний встановлений
цим Кодексом звітний період подавати
податкові декларації щодо кожного
окремого податку, платником якого він
є, відповідно до цього Кодексу
незалежно від того, чи проводив такий
платник податку господарську
діяльність у звітному періоді.

Пункт 49.3 статті 49 Податкового кодексу
України передбачає, що податкова
декларація подається за вибором
платника податків, якщо інше не
передбачено цим Кодексом, в один із
таких способів: а) особисто платником
податків або уповноваженою на це
особою; б) надсилається поштою з
повідомленням про вручення та з описом
вкладення; в) засобами електронного
зв'язку в електронній формі з
дотриманням умови щодо реєстрації
електронного підпису підзвітних осіб у
порядку, визначеному законодавством.

Водночас відповідно до пункту 49.4
статті 49 Податкового кодексу України
визначено, що платники податків, що
належать до великих та середніх
підприємств, подають податкові
декларації до контролюючого органу в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації електронного підпису
підзвітних осіб у порядку, визначеному
законодавством.

У свою чергу пункт 46.1 статті 46
Податкового кодексу України визначає,
що податкова декларація, розрахунок
(далі - податкова декларація) - це
документ, що подається платником
податків (у тому числі відокремленим
підрозділом у випадках, визначених цим
Кодексом) контролюючому органу у
строки, встановлені законом, на
підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.
Додатки до податкової декларації є її
невід'ємною частиною.

Згідно пункту 14.8 Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 25 листопада 2011 року №1492, заява про
відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних) (Д8) (додаток 8) є
додатком до податкової декларації.

Сторонами не заперечується, що ТОВ "АТ
Каргілл" належить до великих платників
податків, а тому має подавати податкові
декларації та додатки до неї в
електронній формі.

З матеріалів справи вбачається, що 29
серпня 2013 року ТОВ "АТ Каргілл" подано
до МГУ-ЦО уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за серпень 2012 року № та
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
вересень 2012 року №.

Разом із вказаними уточнюючими
розрахунками подано у паперовому
вигляді заяви про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або реєстрації в Єдиному
реєстрі податкових накладних) (Д8). При
цьому у вказаних заявах зазначено про
податкові накладні, виписані у серпні
та вересні 2012 року.

Цього ж дня позивач подав до зазначених
вище заяв копії відповідних первинних
документів, що підтверджують факт
отримання товарів/послуг від
постачальників, що підтверджує
відповідна відмітка МГУ-ЦО на листах
ТОВ "АТ Каргілл" від 29 серпня 2013 року
№5916 та від 29 серпня 2013 року №5917.

Колегія суддів, звертає увагу, що
пунктом 49.11 статті 49 Податкового
кодексу України передбачено обов'язок
контролюючого органу надати платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації у разі подання такої
податкової декларації, заповненої з
порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4
статті 48 цього Кодексу.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, відповідачем під час
розгляду справи не подано до суду
доказів, які б свідчили про надання ТОВ
"АТ Каргілл" письмового повідомлення
про відмову у прийнятті його
уточнюючих розрахунків чи додатків до
нього, зокрема заяви про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
(Д8) (додаток 8).

Як встановлює підпункт 49.9.2 пункту 49.9
статті 49 Податкового кодексу України,
за умови дотримання вимог,
встановлених статями 48 і 49 цього
Кодексу податкова декларація, надана
платником, також вважається прийнятою
у разі, якщо контролюючий орган із
дотриманням вимог пункту 49.11 цієї
статті не надає платнику податків
повідомлення про відмову у прийнятті
податкової декларації або у випадках,
визначених цим пунктом, не надсилає
його платнику податків у встановлений
цією статтею строк.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
суду апеляційної інстанції зазначені
докази також надані не були.

Таким чином, заяви про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
(Д8) (додаток 8), подані позивачем разом
із уточнюючими розрахунками
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за серпень та вересень 2012 року
вважаються такими, що прийняті МГУ-ЦО
та підлягають врахуванню.

В частині доводів апеляційної скарги
про неправомірне формування позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість через несвоєчасне
подання заяви про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
(Д8) (додаток 8), суд звертає увагу на
наступне.

Пункт 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України визначає, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України у разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України
визначено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

Як встановлюють абзаци перший та
другий пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Згідно абзацу дев'ятого пункту 201.1
статті 201 Податкового кодексу України
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Абзац одинадцятий пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України
передбачає, що у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Аналіз наведених норм Податкового
кодексу України вказує, що підставою
для формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
здійснення відповідних господарських
операцій та наявність податкових
накладних, оформлених у відповідності
достатті 201 Податкового кодексу
України та зареєстрованих у Єдиному
реєстрі податкових накладних; у свою
чергу відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту. Водночас з метою реалізації
права покупця на податковий кредит
законодавець передбачив можливість
покупця додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту у випадку, відмови
продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі податкових накладних.

При цьому суд звертає увагу, що згадана
заява із скаргою на постачальника
подається з податковою декларацією за
той звітний період, у якому покупець
включив відповідні суми податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту, протягом 365 календарних днів з
дати складання податкової накладної.

Крім того, Податковий кодекс України
не містить будь-яких обмежень щодо
формування платником податку на додану
вартість податкового кредиту на
підставі відповідних документів у
кількох звітних періодах.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що порушення порядку заповнення
податкової декларації може бути
підставою лише для її неприйняття та не
впливає на задекларовані у такій
податковій декларації показники, у
тому числі податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та прийняв рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
потрібно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 1
квітня 2014 року.

Головуючий суддя:
Н.В. Безименна

Судді:
В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Безименна Н.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.