Справа № 2а-6073/11
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/67231/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного Фонду
України в Тячівському районі
Закарпатської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
призначити пенсію за касаційною
скаргою Управління Пенсійного Фонду
України в Тячівському районі
Закарпатської області на постанову
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 13 січня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2011 року ОСОБА_4 звернулась
до суду адміністративним позовом, в
якому просила визнати протиправною
відмову Управління Пенсійного Фонду
України в Тячівському районі
Закарпатської області про призначення
пенсії та зобов'язати призначити і
нарахувати пенсію за вислугою років на
підставі ст.ст. 51-55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», п. 2 розділу XV
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», постанови КМ України від
14.11.1993 року № 909 якою затверджено
Перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років.

Постановою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 13 січня 2012
року адміністративний позов
задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року постанову Тячівського районного
суду Закарпатської області від 13 січня
2012 року залишено без змін.

Управління Пенсійного Фонду України в
Тячівському районі Закарпатської
області не погодилось з постановою
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 13 січня 2012
року та ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2012 року і звернувся до суду
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 у період з 01.08.1983 року до 01.09.1984
року працювала на посаді вчителя
музики по класу баян в Дубівській
дитячій музичній школі, а з 01.09.1994 року
переведена на аналогічну посаду в
Ганичівську дитячу школу мистецтв
відділу культури Тячівської РДА,
звідки 01.09.2004 року звільнена на
підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку
з переведенням в Концівську ЗОШ І-ІІІ
ступеня.

З 01.09.2004 року по 02.10.2008 року позивач
працювала в Концівській ЗОШ І-ІІІ
ступеня, звідки звільнена в порядку ст.
38 КЗпП України.

Рішенням № 27 від 25.05.2011 року
управлінням Пенсійного фонду в
Тячівському районі відмовлено
позивачу в призначенні пенсії за
вислугу років, оскільки в неї відсутній
спеціального стажу роботи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанцій, з яким погодився
Львівський апеляційний
адміністративний суд дійшов висновку
про те, що відмова Управління
Пенсійного Фонду України в Тячівському
районі Закарпатської області у
призначенні ОСОБА_4 пенсії відповідно
до ст.55 п. «е» Закону України «Про
пенсійне забезпечення» є
неправомірною, оскільки до посад
педагогічних працівників включена
посада викладачів в школі мистецтв.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції повністю
погоджується з висновками суду на
підставі наступного.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 04 листопада 1993 року №909 «Про
перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років» (зі
змінами, внесеними постановою від 26
вересня 2002 року №1436) встановлено, що в
позашкільних навчальних закладах
право на пенсію за вислугу років мають
право громадяни, які працювали на таких
посадах: директори, їх заступники з
навчально-виховної, навчальної,
виховної роботи, завідувачі відділами
(лабораторіями, кабінетами), художні
керівники гуртків, секцій, студій та
інших форм гурткової роботи. Посада
викладача в позашкільних закладах
освіти в зазначеному Переліку не
передбачена.

Відповідно до ч. 4 ст. 21 Закону України
«Про позашкільну освіту» педагогічні
працівники позашкільних навчальних
закладів мають право на пенсію за
вислугою років за наявності
педагогічного стажу роботи не менше
ніж 25 років.

За клопотанням Міністерства
соціального захисту населення від 01
лютого 1995 року № 01-3/133-02-2 Кабінетом
Міністрів України дорученням від 06
січня 1996 року №397/21 дію постанови від 04
листопада 19993 року № 909 поширено в тому
числі й на викладачів шкіл мистецтв без
внесення змін до постанови.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 14 червня 2000 року №963 «Про
затвердження переліку посад
педагогічних та науково-педагогічних
працівників» до посад педагогічних
працівників включена посада
викладачів в школі мистецтв.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції вважає, що Управління
Пенсійного Фонду України в Тячівському
районі Закарпатської області
неправомірно відмовило ОСОБА_4 у
призначенні пенсії, оскільки посада
викладача в школі мистецтв, яку
обіймала позивач є посадою
педагогічних працівників, яка дає
право на пенсію за вислугу років
відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» та
ст. 21 Закону України «Про позашкільну
освіту».

Виходячи в вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що постанова
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 13 січня 2012
року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2012 року ґрунтуються на
вірно встановлених фактичних
обставинах справи, яким дана належна
юридична оцінка, правильно застосовані
норми матеріального права, що
регулюють спірні правовідносини, та не
допущено порушень процесуального
закону, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, доводи, викладені в касаційній
скарзі, не спростовують висновків суду
попередніх інстанцій, тому підстави
для скасування або зміни рішень
відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення,
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 231 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в Тячівському
районі Закарпатської області залишити
без задоволення, а постанову
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 13 січня 2012
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Ф. Ситников

Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін