Справа № 826/7436/13-а
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/800/1630/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Винокурова К.С.

Кочана В.М.

Пасічник С.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 липня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від
26 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до голови Дніпровського
районного суду міста Києва Хіміча В.М.
про визнання незаконними дій щодо
позбавлення права на розгляд скарг та
обмеження у праві доступу до
інформації,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 році ОСОБА_4 звернувся з
позовом до голови Дніпровського
районного суду міста Києва Хіміча В.М.
про визнання незаконними дій
відповідача щодо позбавлення позивача
на розгляд його скарг від 16.08.2012р.,
18.08.2012р., 05.09.2012р., 10.09.2012р. Свої позовні
вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що
Відповідач шляхом обману приховав
скарги Позивача від розгляду в суді та
не надавав матеріали проваджень за
скаргами для ознайомлення. Крім того,
на думку Позивача, Відповідач
незаконно позбавив його права на
розгляд скарг в суді, до підсудності
якого вони віднесені процесуальним
законом, та незаконно обмежив Позивача
у праві на отримання в суді інформації
про результати розгляду його скарг.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 липня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від
26 листопада 2013 року, у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

До Вищого адміністративного суду
України надійшла касаційна скарга, в
якій ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржувані рішення скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Відповідач надав письмові заперечення
на касаційну скаргу позивача на адресу
адміністративного суду касаційної
інстанції, в якому просить касаційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення судів попередніх інстанцій без
змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

В своїй касаційній скарзі Позивач,
аргументуючи протиправність рішень
судів попередніх інстанцій, звертав
увагу на ряд обставин, які на його думку
мають слугувати підставами для
скасування цих рішень.

Так, Позивач зазначає, що судом першої
інстанції під час розгляду справи були
порушені норми процесуального права.
Як стверджує Позивач, судом першої
інстанції на виконання його клопотання
03.07.13р. було винесено ухвалу про
витребування доказів від прокуратури
та зобов'язання представника
прокуратури надати такі докази в
наступне судове засідання, яке мало
відбутися 10.07.13р. Проте, як зазначив
Позивач, ухвала суду від 03.07.13р. не була
виконана і 10.07.13р. суд виніс постанову
за відсутності доказів, які мали
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідно до журналу судового
засідання від 10.07.13р. під час судового
засідання на розгляд сторін суддею
було поставлено питання щодо
необхідності витребування доказів з
прокуратури. Відповідно до наступного
запису в цьому журналі Позивач не
наполягав на такому витребуванні.
Відповідно до положень ч.1 ст. 71 ст. КАСУ
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги. Враховуючи, що винесення ухвали
про витребування доказів від 03.07.13р.
було здійснено на виконання клопотання
саме Позивача, його подальша відмова
від повторного витребування таких
доказів, дає можливість стверджувати,
що Позивачем було погоджено проведення
розгляду справи без урахування
доказів, що мали бути витребувані.

Також Позивачем у своїй касаційній
скарзі неодноразово в різних
формулюваннях зазначалось, що судами
попередніх інстанцій проігноровано
наведену в позові та під час судового
розгляду аргументацію з приводу
необхідності розгляду Відповідачем
зазначених скарг саме в судовому
порядку, відповідно до вимог КПК
України.

Проте, на думку колегії суддів, з такою
позицією Позивача не можна погодитись.

В прохальних частинах всіх зазначених
скаргах, що надійшли на адресу
Відповідача, Позивачем
використовувались наступні
формулювання.

У скарзі від 16.08.2012р. Позивач просив
направити заяву про вчинення злочину
ФОП ОСОБА_6 від 06.08.2012р. прокурору
Дніпровського району м. Києва для
прийняття рішення в порядку ст.97 КПК
України. При цьому в тексті скарги
зазначалось, що ця заява про вчинення
злочину вже знаходиться в прокуратурі
Дніпровського району.

У скарзі від 18.08.2012р. Позивач просив
направити заяву про вчинення злочину
ОСОБА_7 від 23.07.2012р. прокурору
Дніпровського району м. Києва для
прийняття рішення в порядку ст.97 КПК
України. При цьому в тексті скарги
зазначалось, що ця заява про вчинення
злочину вже знаходиться в прокуратурі
Дніпровського району.

У скарзі від 05.09.2012р.Позивач просив
направити заяву про вчинення злочину
інспектором-черговим ОСОБА_8 від
13.08.2012р. прокурору Дніпровського району
м. Києва для прийняття рішення в
порядку ст.97 КПК України. Копію заяви
Позивач додав до скарги.

У скарзі від 10.09.2012р. Позивач повторно
просив направити заяву про вчинення
злочину ОСОБА_7 від 06.08.2012р. прокурору
Дніпровського району м. Києва для
прийняття рішення в порядку ст.97 КПК
України. При цьому в тексті скарги
знову зазначалось, що ця заява про
вчинення злочину вже знаходиться в
прокуратурі Дніпровського району.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
в задоволенні позовних вимог, свої
рішення обґрунтовували тим, що
відповідач при отриманні скарг ОСОБА_4
від 16.08.2012 р., 18.08.2012 р., 05.09.2012 р.,
10.09.2012 р. діяв на підставі та у
відповідності норм Закону України «Про
звернення громадян».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій.
Саме формулювання прохальних частини
зазначених скарг, які не містили ані
вимог щодо визнання протиправними дій
чи бездіяльності посадових осіб
органів прокуратури, ані вимог щодо
зобов'язання органів прокуратури
вчинити певні дії, дало підстави
розглядати їх в порядку, встановленому
для звернень громадян.

Слід звернути увагу на те, що Позивачем
зазначалось, що, в подальшому,
аналогічні за змістом скарги
Відповідачем все ж таки було
розглянуто в судовому порядку
відповідно до положень КПК України, що
підтверджується постановами
Дніпровського районного суду міста
Києва від 30.08.2012р. та 24.08.2012р. Проте слід
зазначити, що в текстах зазначених
постанов зазначено, що серед іншого,
Позивачем у своїх скаргах були також
заявлені вимоги про визнання
незаконною бездіяльності прокуратури
Дніпровського району.

Таким чином суди обґрунтовано
зазначили, що оскільки були наявні
підстави розглядати скарги Позивача,
як звернення громадянина, то,
відповідно, дані скарги подавались
Голові Дніпровського районного суду м.
Києва для визначення виконавця та були
зареєстровані відповідно до Закону
України «Про звернення громадян».

Така процедура відповідає змісту п. 6
наказу Голови Дніпровського районного
суду м. Києва від 02 січня 2013 року «Про
розмежування функціональних
обов'язків між працівниками суду»,
згідно якого кореспонденція, яка не
визначає конкретного адресата,
передається голові суду для накладання
відповідної резолюції по даній
кореспонденції.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком судів попередніх інстанцій
щодо необґрунтованості доводів
позивача, стосовно того, що голова
Дніпровського районного суду м. Києва
Хіміч В.М. протиправно скерував
матеріали скарг позивача до
прокуратури Дніпровського району м.
Києва.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України
«Про звернення громадян» передбачено,
що якщо питання, порушені в одержаному
органом державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

Як вже зазначалось, формулювання
прохальної частини скарг Позивача
стосувалось виключно перенаправлення
відповідних заяв про вчинення злочину,
які, як зазначав сам заявник, вже
знаходились в прокуратурі. Проте слід
враховувати, що фактично тексти
вищезазначених скарг містили
повідомлення про злочин. В зв'язку з
цим, враховуючи що компетенція суду
щодо порушення кримінальної справи
визначена ч.1 ст. 27, ч.3 ст. 98, ст. 251 КПК
України, відповідно до яких суддя
порушує кримінальну справу, або
відмовляє у її порушені не інакше, як за
скаргою потерпілого і тільки у справах
про злочини передбачені ч.1 ст. 125 КК
України ( умисне легке тілесне
ушкодження), ст. 126 КК України (побої та
мордування), ст. 356 КК України
(самоправство), а також на підставі
того, що питання перевірки заяв або
повідомлень про злочин до порушення
кримінальної справи, до компетенції
суду не віднесено, були достатні
підстави для направлення вищевказаних
скарг прокурору Дніпровського району
м. Києва для вирішення по суті.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що після отримання
відповідачем скарг ОСОБА_4 від 16.08.2012р.,
18.08.2012р., 05.09.2012р., 10.09.2012р., копії
останніх, відповідно до супровідних
листів від 22.08.2012р. ВХ-31, від 27.08.2012р. ВХ-31,
від 12.09.2012р. ВХ-31 та від 06.09.2012р. разом із
додатками до них були направлені
прокурору Дніпровського району м.
Києва.

Матеріали справи містять також витяг
(копії) із розносної книги вихідної
кореспонденції за 2012 рік, із якої
вбачається, що прокуратура
Дніпровського району м. Києва
отримала вищезазначені матеріали
скарг 28.08.201р., 29.08.2013р., 13.09.2012р., про що є
відповідні відмітки.

Що ж стосується направлення скарг
Позивача у копіях замість оригіналів,
то колегія суддів не погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
щодо тлумачення положень Закону
України «Про звернення громадян» в
частині відсутності в його нормах
прямого зауваження про необхідність
направляти саме оригінали скарг
заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 цього Закону якщо
питання, порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

На думку колегії суддів, зміст даної
статті дає підстави вважати, що
пересиланню підлягає саме звернення, а
не його копія.

Проте, враховуючи, що предметом позову
в даній справі є визнання незаконним
дій Відповідача щодо позбавлення
Позивача права на розгляд його скарг
саме в судовому порядку, а не в порядку
передбаченому для звернень громадян,
даний помилковий висновок судів
попередньої інстанції не вплинув на
розгляд спору по суті.

Що стосується доводів позивача про не
надання Відповідачем матеріалів
проваджень за його скаргами для
ознайомлення колегія суддів,
погоджуючись з висновком судів
попередніх інстанцій, зазначає
наступне. В матеріалах справи наявна
заява від 3.10.12 щодо прохання Позивача
ознайомитись з матеріалами його заяв,
скарг. В той же день 03.10.2012 року позивач
вже був ознайомлений з цими
матеріалами проваджень, про що
власноручно ОСОБА_4 зазначено в заяві.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи порушено норми
матеріального та процесуального права.

Суд касаційної інстанції залишає без
задоволення касаційну скаргу, а
рішення - без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 липня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26 листопада 2013 року- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає крім, як в строки, з підстав та
в порядку, передбаченому главою 3
розділу IV КАС України.

Судді:
К.С. Винокуров

В.М. Кочан

С.С. Пасічник