Справа № 2-а-28/12
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2-а-28/12
Головуючий у 1-й інстанції: Тетервак
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Київській
області на постанову Іванківського
районного суду Київської області від 06
березня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління праці та соціального
захисту населення Іванківського
району Київської області та
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Київській області про визнання дій
неправомірними та стягнення
невиплачених коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Іванківського району Київської
області та Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Київській області про
визнання дій неправомірними та
стягнення недоплачених грошових
коштів, передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Іванківського районного
суду Київської області від 06 березня 2012
року адміністративний позов
задоволено частково.

Визнано дії Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Київській
області щодо відмови виплатити ОСОБА_3
недоотримані кошти, передбачені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними.

Зобов'язано Територіальне управління
Державної судової адміністрації
України в Київській області нарахувати
та виплатити ОСОБА_3 доплату до
заробітної плати, передбачену ст. 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» як особі, що проживає та
працює на території зони
гарантованого (добровільного)
відселення в розмірі 2-ох мінімальних
заробітних плат, щомісяця, за період з 09
липня 2007 року по 31 серпня 2007 року та за
період з 22 травня 2008 року по 10 квітня 2009
року.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Територіальне управління
Державної судової адміністрації
України в Київській області звернувся
з апеляційною скаргою, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняте нове рішення,
яким у задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 є постраждалою від наслідків
аварії на ЧАЕС (категорія 1) та проживає
в зоні гарантованого добровільного
відселення - смт. Іванків Київської
області.

На час спірних правовідносин, позивач
працювала в Іванівському районному
суді Київської області, звільнена 10
квітня 2009 року.

ОСОБА_3 отримує доплату за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у фіксованому розмірі,
визначеному відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України № 836 від 26
липня 1996 року.

Вважаючи дії Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Київській
області щодо відмови виплатити
позивачу доплати до заробітної плати
неправомірними, позивач звернулась до
суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначає Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до ст. 49 вищевказаного
Закону, пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: державної пенсії; додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено, що громадянам,
які працюють на територіях
радіоактивного забруднення у зоні
гарантованого добровільного
відселення, провадиться доплата у зоні
гарантованого добровільного
відселення 2 мінімальні заробітні
плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Всупереч ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», позивачу вказана доплата
виплачувалась не згідно Закону, а
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

З огляду на те, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з постановою Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року,
колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції про те, що
відповідач неправомірно виплачував
позивачу доплату до пенсії в меншому
розмірі ніж це передбачено ст. 39
зазначеного Закону.

Так, постановою Кабінету Міністрів
України від 20 вересня 2005 року № 936
затверджено Порядок використання
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

За змістом підпункту 11 пункту 4
вказаного Порядку, доплата особам, які
працюють у зонах відчуження та
безумовного (обов'язкового) відселення
після повного відселення жителів
відповідно до статті 39 Закону та у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України здійснюється
центрами по нарахуванню і виплаті
соціальних допомог, управліннями праці
та соціального захисту населення
районних (міських) держадміністрацій,
виконкомів міських, районних у містах
рад за місцем реєстрації громадян
працюючим і непрацюючим громадянам та
пенсіонерам.

При цьому, пунктом 5 Порядку
передбачено, що соціальні виплати,
доплати (види допомоги), передбачені
підпунктами 5 - 13 пункту 4 цього Порядку,
проводяться за місцем основної роботи
(служби) громадян підприємствами,
установами, організаціями (далі -
підприємства) та фізичними особами -
суб'єктами підприємницької діяльності
без утворення юридичної особи,
установами, організаціями та
військовими частинами відповідно до
розрахункових даних, поданих до
уповноваженого органу за формою,
затвердженою Мінсоцполітики.

Таким чином, виплата компенсації,
передбаченої ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам,
які працюють на території
радіоактивного забруднення
проводиться за місцем основної роботи
такого працівника підприємствами,
установами, організаціями.

Аналогічна позиція викладена в п. 3
Постанови Вищого адміністративного
суду України №4 від 16 березня 2012 року
«Про судову практику вирішення
адміністративними судами спорів, що
виникають у зв'язку із застосуванням
ст. 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
періодів, за які позивач має право на
нарахування та виплату доплати до
заробітної плати, з огляду на наступне.

Так, рішенням Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року п. 30
ст. 71 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» визнано
неконституційним.

З урахуванням наведеного, судом першої
інстанції правомірно задоволено
позовні вимоги позивача щодо виплати
доплати до заробітної плати як особі,
яка працює в зоні гарантованого
добровільного відселення в розмірі
двох мінімальних заробітних плат за
період з 09 липня 2007 року по 31 серпня 2007
року.

Відповідно до Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік»,
соціальні виплати, передбачені ст. 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» виплачуються з розмірах ,
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

Враховуючи те, що рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22 травня 2008 року визнано
неконституційними п. 30 ст.71 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік», суд першої інстанції вірно
вказав, що позивач має право на доплату
до заробітної плати за період з 22
травня 2008 року по 10 квітня 2009 року - час
звільнення позивача.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що ОСОБА_3 має право на
перерахунок доплати до пенсії в
розмірі передбаченому ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 09 липня 2007 року по 31 серпня
2007 року та за період з 22 травня 2008 року
по 10 квітня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Київській
області - залишити без задоволення.

Постанову Іванківського районного
суду Київської області від 06 березня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали
виготовлено 26.03. 2014 року

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.