Справа № 815/1340/14
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1340/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року

Одеський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді
Єфіменка К.С. при секретарі Свириді Х.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом заступника прокурора
Київського району м.Одеси в інтересах
держави в особі Одеської міської ради
до Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, за участю
третьої особи на боці відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору ОСОБА_1 про визнання
протиправним та скасування свідоцтва
про право власності серії НОМЕР_1,
скасування рішення реєстратора від
28.08.2013 року індексний №5352992, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся заступник
прокурора Київського району м.Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області, Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції,
за участю третьої особи на боці
відповідачів, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_1 про визнання протиправним та
скасування свідоцтва про право
власності серії НОМЕР_1, скасування
рішення реєстратора від 28.08.2013 року
індексний №5352992 та зобов'язання
вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 03.04.2014 року на
підставі п.2 ч.1 ст.157 КАС України було
закрито провадження за позовними
вимогами до Інспекції ДАБК в Одеській
області про зобов'язання вчинити певні
дії, оскільки представник заявника
відмовився від них та ця відмова була
прийнята судом.

В судовому засіданні 07.04.2014 року
прокурором були підтримані позовні
вимоги в повному обсязі, пославшись на
те, що підставою для видачі свідоцтва
про право власності та подальшої
реєстрації цього права стала
декларація про готовність об'єкта до
експлуатації від 19.07.2013 року, яка в
подальшому була скасована Інспекцією
ДАБК в Одеській області, що є
безумовною підставою для скасування
рішення державного реєстратора від
28.08.2013 року та свідоцтва про право
власності. Представник відповідача та
третя особа на їхньому боці, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору заперечили проти задоволення
позовних вимог, пославшись на
законність дій державного реєстратора.

Заслухавши пояснення прокурора,
представника відповідача, третьої
особи та дослідивши наявні в справі
письмові докази суд встановив наступні
факти та обставини:

Відповідач - Реєстраційна служба
Одеського міського управління юстиції
Одеської області, на підставі ст.6
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» є місцевим
підрозділом центрального органу
державної виконавчої влади та згідно
ст.4,8 цього ж Закону здійснює
повноваження щодо реєстрації речових
прав на об`єкти нерухомого майна, а тому
його рішення, дії чи бездіяльність з
цього приводу на підставі ст.55
Конституції України, ч.1, п.2 ч.1 ст.17, ст.104
КАС України можуть бути оскаржені до
суду в порядку адміністративного
судочинства.

При розгляді справи судом встановлено,
що громадянкою ОСОБА_1 згідно договору
купівлі-продажу від 22.01.2002 серії «АЕІ»
№414271 (а.с.14) придбано у МПП «Анаіс»
торгівельний павільйон площею 30 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Приналежність павільйону МПП «Анаіс»
згідно договору підтверджено актом
державної технічної комісії про
готовність закінченого будівництвом
об'єкту до експлуатації від 25.11.1997 року
(а.с.15), договором про дозвіл на
експлуатацію тимчасового об'єкту
торгівлі від 09.07.2001 року, укладеного на
підставі розпорядження виконкому від
18.12.1997 року за №1317.

В подальшому ОСОБА_1 здійснено
реконструкцію торгівельного
павільйону, розширено його площу з 30
кв.м. до 92,3 кв.м., з метою введення в
експлуатацію реконструйованого
тимчасового об'єкту розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, подано до інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області декларацію
про готовність об'єкта до експлуатації,
яку зареєстровано 19.07.2013 року за №ОД
75 (а.с.22-23).

На підставі вказаної декларації про
готовність об'єкта до експлуатації
реєстраційною службою Одеського
міського управління юстиції 28.08.2013 року
прийнято рішення про державну
реєстрацією за ОСОБА_1 права власності
на нежитлове приміщення площею 92,3 кв.м.
(а.с.76) та видано свідоцтво про право
власності серії «САЕ» №975689 (індексний
номер 8560912 - а.с.75) та зареєстровано
право власності на нього в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
за №2268848.

Під час розгляду справи відповідачем -
Інспекцією ДАБК в Одеській області
видано наказ від 28.03.2014 року №19-«СК»
(а.с.162), яким скасована реєстрація
декларації ОСОБА_1 від 19.07.2013 року за
№ОД 75.

Прокурор вважає, що сам факт скасування
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації є достатньою підставою
для скасування рішення державного
реєстратора від 28.08.2013 року індексний
№5352992 та свідоцтва про право власності
на нерухоме майно серії НОМЕР_1, але
такий висновок є помилковим з огляду на
наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.331 ЦК
України право власності на
новостворене нерухоме майно
набувається з дати введення його в
експлуатацію та подальшого проведення
державної реєстрації такого права.

Згідно із ч.1 ст.39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, що належать до
І-ІІІ категорій складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснювалося па
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Відповідно до п.19 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13.04.2011
року №461, замовник відповідно до закону
відповідає за повноту та достовірність
даних, зазначених у поданій ним
декларації.

18.07.2013 року ОСОБА_1 було подано до
Інспекції ДАБК в Одеській області
декларацію про готовність об'єкту до
експлуатації , яку зареєстровано 19.07.2013
року за №ОД 75 (а.с.22-23), в зв'язку із
чим, забудовник набув право власності
на новостворений об'єкт нерухомого
майна, яке підлягає державній
реєстрації, відповідно до положень
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст..2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяжень таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно; державний
реєстр речових прав на нерухоме - єдина
державна інформаційна система, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Державний реєстр прав містить
відомості про зареєстровані права і
обтяження, суб'єктів прав, об'єкти
нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав; порядок ведення
Державного реєстру прав визначає
Кабінет Міністрів України, згідно зі
ст.ст.10,11 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст..ст.15,16 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам,
яка проводиться на підставі заяви
власника, іншого право набувача,
сторони правочину, за яким виникло
право, уповноваженої ними особи, разом
із якою подаються оригінали
документів,необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку.

Ведення Державного реєстру прав
передбачає, зокрема, внесення записів
про внесення змін до записів
Державного реєстру прав, скасування
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
скасування записів Державного реєстру
прав, згідно з п.п.5 п.4 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 року №1141.

Відповідно до наведених вище норм
права 22.08.2013 року ОСОБА_1 була подана
заява про реєстрацію права власності
на нерухоме майно - нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с.53), яка була розглянута
державним реєстратором разом з іншими
поданими документами та 28.08.2013 року ним
було прийняте рішення №5362992 (а.с.76) про
реєстрацію такого права та 28.08.2013 року
їй було видано свідоцтво про право
власності на вказане нерухоме майно
№8560912 (а.с.75).

Представник прокуратури під час
розгляду справи не заперечував проти
того, що державна реєстрація права
власності ОСОБА_1 відбулась відповідно
до норм діючого законодавства на
підставі документів, які були подані
заявником відповідно до норм діючого
законодавства, а тому, згідно положень
ч.3 ст.72 КАС України, вказана обставина
вважається встановленою.

Таким чином, право власності на
нерухоме майно - нежитлове приміщення,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_2,
зареєстровано за ОСОБА_1, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 28.08.2013 року Серія НОМЕР_1 (індексний
№8561224 - а.с.77).

Оскільки позивач є власником
нерухомого майна, його права власника
гарантовані державою Україна
положеннями ст.41 Конституції України
та ст.1 Протоколу №1 до ст.1 Європейської
Конвенції з прав людини, положення якої
застосовуються в Україні відповідно до
положень ст.9 Конституції України та
мають пріоритет над нормами
вітчизняного законодавства.

Державна реєстрація прав власності на
нерухоме майно є гарантіє захисту прав
власника з боку держави, а тому її
здійснення не може бути обмежена
будь-якими формальними положеннями
підзаконних нормативних актів
вітчизняного законодавства, а
безпідставна відмова у цьому,
обмеженням прав та гарантій власника
майна з боку держави Україна, про які
зазначено вище, що є неприпустимим.

Згідно положень ст.41 Конституції
України, ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності, тобто підстави для
такого позбавлення повинні бути чітко
визначені законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.346 ЦК
України держава Україна визначила 11
підстав для припинення прав власності
в Україні.

Серед зазначеного переліку немає такої
підстави припинення права власності,
як подальше скасування державним
органом правовстановлюючого документу
(в даному випадку, державної реєстрації
декларації про готовність об'єкту до
експлуатації) на підставі якого воно
виникло у особи.

Таким чином, враховуючи, що під час
проведення державної реєстрації права
власності ОСОБА_1 на нерухоме майно
державним реєстратором не було
припущено порушень вимог Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», подальше скасування
Інспекцією ДАБК в Одеській області
державної реєстрації декларації про
готовність об'єкту нерухомості 19.07.2013
року за №ОД 75 (а.с.22-23) не може бути
підставою для скасування державної
реєстрації права власності та
позбавлення ОСОБА_1 права власності на
приналежне їй нерухоме майно.

За таких обставин, відповідно до
положень ч.1 ст.162 КАС України, суд
повинен відмовити у задоволенні
позовних вимог про визнання
протиправним та скасування свідоцтва
про право власності серії НОМЕР_1,
скасування рішення реєстратора від
28.08.2013 року індексний №5352992.

Судові витрати розподілити у
відповідності до вимог ст.94 КАС
України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог
заступника прокурора Київського
району м.Одеси в інтересах держави в
особі Одеської міської ради до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, за участю
третьої особи на боці відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору ОСОБА_1 про визнання
протиправним та скасування свідоцтва
про право власності серії НОМЕР_1,
скасування рішення реєстратора від
28.08.2013 року індексний №5352992 - відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня виготовлення та підписання повного
тексту постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 11.04.2014 року.

Суддя

Єфіменко К.С.

11 квітня 2014 року.