Справа № 804/1096/14
Суддя: Захарчук Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 р. Справа № 804/1096/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Захарчук Н.В.

при секретарі - Кузнецові С.М.

за участю:

представника позивача - Чуприна
А.В.

представника відповідача -
Онасенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕСК" до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про визнання протиправними та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ :

До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду звернулося
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕСК" з
адміністративним позовом до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів від 04.07.2013року
№10050004/2013/000073/1 та картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №110050004/2013/00216
прийняті Дніпропетровською митницею.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що при митному
оформленні товарів (гарнітура
електропривода для стрілочного
переводу), що ввозились на територію
України, підприємство самостійно
визначило їх митну вартість за
основним методом - ціною договору
(контракту), заявило цей показник в
декларації митної вартості, до якої
додало документи, що її підтверджують
згідно з переліком, визначеним Митним
кодексом України. На думку позивача,
заявлена ним митна вартість товарів не
була занижена, а митний орган
безпідставно не погодився із заявленою
декларантом митною вартістю товарів,
визначеною за ціною договору,
незаконно відмовив у прийнятті митної
декларації і прийняв спірні рішення
про коригування митної вартості
товарів.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував з
підстав, викладених у письмових
запереченнях, вважає дії щодо
визначення митної вартості товарів є
законними і такими, що відповідають
нормам чинного законодавства України,
а відмову у прийнятті митної
декларації та рішення про коригування
митної вартості - обґрунтованими і
правомірними.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає з таких підстав.

На виконання умов
зовнішньоекономічного договору №86 від
12.06.2013 року Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЕСК"- (далі по тексту
позивач) було прийнято імпортований
товар від контрагента - СП ОАО
«Гомельский электротехнический завод»
(Біларусь) а саме, гарнітуру
електропривода для стрілочного
переводу 16738-00-00 Р50.

Для здійснення митного оформлення
(електронне декларування) товару -
гарнітури електропривода для
стрілочного переводу 16738-00-00 Р50, до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
(далі по тексту Відповідач) позивачем
було подано вантажну митну декларацію
(ВМД) №110050004/2013/003895 від 02.07.2013 р.

Відповідно декларації митної вартості
№110050004/2013/003895 від 02.07.2013 р. митна
вартість товару заявлена позивачем до
митного оформлення відповідно до ст. 58
Митного кодексу України за першим
методом (за ціною договору) і склала -
73659,66 грн. (302740,00 RUB).

Для підтвердження заявленої митної
вартості, позивач разом з вказаною
вантажною митною декларацією надав
пакет документів, необхідних для
розмитнення товару, перелічений у
графі 44 ВМД №110050004/2013/003895 від 02.07.2013 р.

На підставі статті 53 Митного кодексу
України, митним органом було
направлено в електронному вигляді
повідомлення від 02.07.2013р.) про надання
додаткових документів щодо
підтвердження митної вартості товарів,
а саме:

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

-висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Окрім того, позивачем додатково було
надано до відповідача лист
Гомельського електротехнічного заводу
за № 277 від 03.07.2013р. в якому зазначені
відпускні ціни стрілочної гарнітури.

В свою чергу відповідач при розгляді
документів а саме, ВМД №110050004/2013/003895 від
02.07.2013року та листа Гомельського
електротехнічного заводу за № 277 від
03.07.2013р. не погодився з позивачем в
наслідок чого було скориговано митну
вартість товарів та визначено їх на
рівні 771291 RUB, про що прийнято рішення
від 04.07.2013року №10050004/2013/000073/1 про
коригування митної вартості товарів
(далі - рішення) та картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 110050004/2013/00216, згідно з
якою позивачу відмовлено в митному
оформленні товару за наданою ВМД.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями відповідача про коригування
митної вартості товару та картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, позивач
звернувся до адміністративного суду із
даним позовом.

Статтею 7 Митного кодексу України
визначено, що державну митну справу
становлять встановлені порядок і умови
переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності митних
органів та інші заходи, спрямовані на
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи, становлять.

Частиною першою статті 49 Митного
кодексу України, визначено, митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

В судовому засіданні позивач зазначив,
що відповідач застосував не
обґрунтовано другорядний метод
визначення митної вартості, оскільки
їм було надано всі необхідні документи
для визначення митної вартості товару
за першим методом -за ціною договору
(контракту).

Згідно частини 1 статті 51 Митного
кодексу України, визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Тому позивач вважає, що прийняте
рішення про коригування заявленої
митної вартості та карку відмови в
прийнятті митної декларації
протиправно.

Згідно частини другої статті 52 Митного
кодексу України, декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані:
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

Статтею 54 Митного кодексу України
передбачено, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 5 статті 54 Митного кодексу
України, передбачено, митний орган з
метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим
Кодексом, здійснювати коригування
заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших
країн із запитами щодо надання
відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

В судовому засіданні відповідачем
зазначено та документально
підтвержено, що митний орган може
вимагати, а декларант має надати лише
належні документи для перевірки та
підтвердження правильності зазначеної
митної вартості товару.

Дана правова позиція підтверджується
постановою Верховного суду України від
10.04.2012 у справі №К-20026/10 якою визначено,
що «надання неналежних документів не
може вважатися виконанням вимог
Митниці щодо підтвердження митної
вартості товарів».

Перелік документів, які подаються
декларантом або уповноваженою ним
особою для підтвердження заявленої
митної вартості товару, визначений
частиною другою статті 53 Митного
кодексу України, а саме:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування. У випадках, встановлених
Кодексом, митний орган має право
запитувати у декларанта або
уповноваженої ним особи додаткові
документи, визначені частинами третьою
- четвертою статті 53 цього Кодексу.

Згідно пункту 3 статті 53 Митного
кодексу України, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8)висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Частиною 4 статті 53 Митного кодексу
України передбачено, що у разі якщо
митний орган має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Таким чином на митний орган покладено
обов'язок здійснювати контроль
правильності визначення митної
вартості товарів, під час якого,
зокрема, митний орган має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості та письмово
запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

При всебічному досліджені судом
матеріалів справи встановлено, що
відповідачем при розгляді та
опрацюванні документів під час
контролю за правильністю визначення
митної вартості товару що імпортується
позивачем па підставі Договору №86 від
12.06.2013р., було проаналізовано
інформацію, що містилась у
товаросупровідних документах, наданих
до митного оформлення та цінову
інформацію на подібні за якісними
характеристиками товари, що ввозились
на митну територію України виявлено
розбіжності та відсутність у цих
документах деяких відомостей:

- документ, що містить відомості про
вартість перевезення оцінюванних
товарів - довідка про транспортні
витрати б/н від 01.07.2013р. (який відповідно
до п.6 ч.2 ст.53 Митного кодексу України є
обов'язковим) - містить данні про
вартість перевезення територією
України і Білорусії, відстань:
відповідно 650 км. та 45 км. та вартість 700
та 100 дол.США. При порівнянних даних
вартості транспортування відсутня
інформація щодо вартісних складових
транспортування в різних країнах, що
пояснювало б різницю між вартістю
транспортування в Білорусії: 2,2 дол.США
за 1 км. та по Україні -1,08 дол. США. Дата
накладної (CMR) №002 від 26.06.2013р., зазначена
в довідці, не співпадає з датою у
декларації країни відправлення №А
14325/270613/0008257 від 27.06.2013р. та пакувальному
листі б/н від 27.06.2013р.

- також, за даними гр..45 «митна вартість»
декларації країни відправлення № А
14325/270613/0008257 від 27.06.2013р. витрати на
транспортування до кордону Біларусь -
Україна взагалі не враховані, що не
дало можливість перевірити суму таких
витрат.

- номер р/р 011), зазначений у
розрахунку за авто послуги від 01.07.2013р.
№ 050 не співпадає з номером рахунку для
оплати в дол.. США 558), зазначеному
у розділі 12 договору перевезення №050
від 26.06.2013р., укладеного Позивачем з
приватним унітарним підприємством
«Новогр-сервіс» по наданню послуг на
транспортування Товару.

- також, рахунок за авто послуги не
містить підпису та печатки.

За умовами поставки передбаченими п.3.1.
зовнішньоекономічного контракту №86
від 12.06.2013р., позивач несе всі витрати,
пов'язані з транспортуванням Товару.

Відповідно до ч.10 ст. 58 МКУ при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
такі витрати (складові митної
вартості), якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті:

- витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

- витрати на навантаження, вивантаження
та обробку оцінюваних товарів,
пов'язані з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України;

- витрати на страхування цих товарів.

Зі змісту пункту 1 статті 337 МКУ
вбачається, що перевірка документів та
відомостей, які подаються митним
органам під час переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, здійснюється, зокрема, із
застосуванням інформаційних
технологій, які включають в себе
контроль співставлення та контроль із
застосуванням системи управління
ризиками.

В свою чергу позивач в судовому
засіданні зазначив, що для
підтвердження вартості перевезення
відповідачу було надано довідку про
транспортні витрати та калькуляцію
транспортних витрат від виконавця.

Згідно з пунктом 3 даної статті
контроль співставлення - це
автоматизоване порівняння даних, які
містяться в митних деклараціях або
інших документах, поданих для митного
контролю або митного оформлення, з
даними, які містяться в електронних
копіях митних декларацій та інших
документах, що надходять з митних та
правоохоронних органів суміжних
держав; в уніфікованих електронних
дозвільних документах, що надходять з
інших державних органів, інших
електронних документах, пов'язаних з
перевіркою достовірності даних, що
перевіряються.

Контроль із застосуванням системи
управління ризиками - це оцінка ризику
шляхом аналізу (у тому числі з
використанням інформаційних
технологій) поданих документів у
конкретному випадку переміщення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення через митний
кордон України з метою обрання форм та
обсягу митного контролю, достатніх для
забезпечення додержання вимог
законодавства України з питань
державної митної справи.

Отже, у відповідача були наявні
підстави для сумніву в правильності
митної оцінки товарів, що
переміщувались через митний кордон
України відповідно до ВМД
№110050004/2013/003895 від 02.07.2013року, а саме,
підстави вважати, що заявлено неповні
та/або недостовірні відомості про
митну вартість товарів.

Судом встановлено матеріалами справи
підтверджено, що з метою
обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості товару на
підставі інформації, яка наявна в
декларанта та в митному органі
відповідачем з позивачем було
проведено консультацію.

На вимогу відповідача щодо надання
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару
позивачем електронними повідомленнями
від 03.07.2013р. надіслано додаткові
документи:

- лист « Гомельського
електротехнічного заводу» №277 від
03.07.2012р.

- експертний висновок Криворізького
представництва ДТПП № 148 - е від 03.07.2013р.

- калькуляція транспортних витрат від
01.07.2013р.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що
відповідачем було встановлено, що
документи надані позивачем разом з ВМД
№110050004/2013/003895 від 02.07.2013року не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, а також те, що ним
було проведено з позивачем
консультацію, водночас останнім не
було надано додаткових документів, які
витребовувались відповідачем з метою
підтвердження обґрунтованості
визначення позивачем митної вартості
товару та вибору методу її визначення,
суд дійшов висновку про наявність у
відповідача підстав для відмови
позивачу у митному оформленні товарів
за заявленою ним митною вартістю.

Частинами першою, другою та третьою
статті 57 Митного кодексу України,
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний. Основним методом
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є перший метод - за ціною
договору (вартість операції). Кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Основний метод визначення митної
вартості товару, а саме за ціною
договору, не був застосований через
неподання позивачем додаткових
документів в повному обсязі на
письмову вимогу митного органу на
підтвердження митної вартості та
відсутність в наданих позивачем разом
з ВМД №110050004/2013/003895 від 02.07.2013року
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості та наявність
сумнівів щодо достовірності
відомостей необхідних для
підтвердження заявленої позивачем
митної вартості.

Частиною четвертою статті 57 Митного
кодексу України, встановлено, що
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до частин п'ятої та шостої
статті 57 Митного кодексу України у
разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Згідно з частиною першою статті 59
Митного кодексу України у разі якщо
митна вартість оцінюваних товарів не
може бути визначена згідно з
положеннями статті 58 цього Кодексу, за
основу для її визначення береться
вартість операції з ідентичними
товарами, що продаються на експорт в
Україну з тієї ж країни і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього.

Частинами першою та другою статті 60
Митного кодексу України встановлено,
що у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статей
58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість
береться прийнята митним органом
вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами, які продано на
експорт в Україну і час експорту яких
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього.

Частинами першою та другою статті 62
Митного кодексу України, встановлено,
що у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена відповідно до положень
статей 58 - 61 цього Кодексу, їх митна
вартість визначається згідно з
положеннями цієї статті на основі
віднімання вартості, крім випадків,
коли на вимогу декларанта або
уповноваженої ним особи послідовність
застосування цієї статті та статті 63
цього Кодексу може бути зворотною. У
разі якщо оцінювані або ідентичні чи
подібні (аналогічні) імпортні товари
продаються (відчужуються) на митній
території України у незмінному стані,
для визначення митної вартості товарів
за цим методом за основу береться ціна
одиниці товару, за якою оцінювані або
ідентичні чи подібні (аналогічні)
імпортовані товари продаються на
території України у найбільших
загальних кількостях покупцю, який не є
пов'язаною з продавцем особою,
одночасно або у час, наближений до дати
ввезення оцінюваних товарів, за умови
вирахування, якщо вони можуть бути
виділені, таких компонентів: витрат на
виплату комісійних, що звичайно
сплачуються або підлягають сплаті, чи
звичайних торговельних надбавок, які
робляться для одержання прибутку та
покриття загальних витрат у зв'язку з
продажем на митній території України
товарів того ж класу та виду, звичайних
витрат, понесених в Україні на
навантаження, вивантаження,
транспортування, страхування, та інших
пов'язаних з такими операціями витрат,
сум податків, що підлягають сплаті в
Україні у зв'язку з ввезенням (імпортом)
чи продажем (відчуженням) товарів.

Відповідно до частини першої статті 63
Митного кодексу України для
визначення митної вартості товарів на
основі додавання вартості (обчислена
вартість) за основу береться надана
виробником товарів, що оцінюються, або
від його імені інформація про їх
вартість

Частинами першою та другою статті 64
Митного кодексу України, встановлено,
що у разі якщо митна вартість товарів
не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58 - 63 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Частинами першою та другою статті 55
Митного кодексу України встановлено,
що рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів. Прийняте митним
органом письмове рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів має містити: обґрунтування
причин, через які заявлену декларантом
митну вартість не може бути визнано;
наявну в митного органу інформацію (у
тому числі щодо числових значень
складових митної вартості, митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, інших умов, що
могли вплинути на ціну товарів), яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом; вичерпний перелік вимог
щодо надання додаткових документів,
передбачених частиною третьою статті 53
цього Кодексу, за умови надання яких
митна вартість може бути визнана
митним органом; обґрунтування
числового значення митної вартості
товарів, скоригованої митним органом,
та фактів, які вплинули на таке
коригування; інформацію про: право
декларанта або уповноваженої ним особи
на випуск у вільний обіг товарів, що
декларуються: у разі згоди декларанта
або уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
X цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Отже, рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості таких товарів якщо митним
органом виявлено, що декларантом
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, при вказане рішення
має містити відомості перелік яких
встановлений частиною другою статті 55
Митного кодексу України.

Як було встановлено судом, митним
органом під час здійснення митного
контролю було встановлено, що у
відповідача були наявні підстави для
сумніву в правильності митної оцінки
товарів, що переміщувались через
митний кордон України відповідно до
ВМД №110050004/2013/003895 від
02.07.2013року а саме, відсутність в наданих
позивачем разом з ВМД №110050004/2013/003895 від
02.07.2013року документах всіх відомостей,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості, а також те,
що матеріалами справи підтверджується
факт проведення відповідачем
консультації, то у відповідача були
наявні правові підстави для здійснення
коригування митної вартості, та
використання другого методу та у
зв'язку з відсутністю інформації в
базах даних митного органу щодо
ідентичних товарів, для використання
резервного методу.

З аналізу рішення №10050004/2013/000073/1 від
04.07.2013року вбачається, що воно за своїм
змістовим наповненням відповідають
частині другій статті 55 Митного
кодексу України.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що підстав для скасування
рішення про визначення митної вартості
товарів від 04.07.2013року №10050004/2013/000073/1
прийнятого митним органом, не має, а
відповідно відсутні підстави для
визнання не чинною картки відмови в
прийнятті митної декларації
№110050004/2013/00216.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
необґрунтовані та не підлягають
задоволенню.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЕСК" до
Дніпропетровської митниці Міндоходів
про визнання протиправними та
скасування рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Постанова суду може бути оскаржена
протягом десяти днів з дня отримання
повного тексту постанови шляхом подачі
апеляційної скарги до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним її
направленням до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складений 18
лютого 2014 року.

Суддя Н.В. Захарчук