Справа № 1510/3613/12
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1510/3613/12

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції:
Пащенко Т.П.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Милосердного М.М.

при секретарі - Орлик
Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 27 грудня 2013 року
по справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради
Одеської області, треті особи - ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3,
ОСОБА_10, Ізмаїльський міжрайонний
прокурор Одеської області про визнання
протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернулася до суду з
адміністративним позовом (з
урахуванням уточнень) до Ізмаїльської
міської ради Одеської області про
визнання протиправним та скасування
рішення №1782-VI від 31.01.2012 року «Про
розгляд протесту Ізмаїльського
міжрайонного прокурора від 17.01.2012 року
на рішення сесії Ізмаїльської міської
ради від 29.04.2011 року №824-VІ «Про відміну
рішення Ізмаїльської міської ради
Одеської області від 14.10.2010 року № 3965-V».

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 грудня 2013 року адміністративний
позов ОСОБА_4 задоволений. Визнано
протиправним та скасовано рішення 19
сесії VІ скликання Ізмаїльської
міської ради №1782-VI від 31.01.2012 року «Про
розгляд протесту Ізмаїльського
міжрайонного прокурора від 17.01.2012 року
на рішення сесії Ізмаїльської міської
ради від 29.04.2011 року №824-VІ «Про відміну
рішення Ізмаїльської міської ради
Одеської області від 14.10.2010 року № 3965-V».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням 65 сесії V скликання
Ізмаїльської міської ради від 14.10.2010
року за №3965-V затверджено розроблену
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право спільної сумісної
власності на земельну ділянку ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель площею 0,0574 га по АДРЕСА_1, а
також про передачу вказаним особам
безоплатно в спільну сумісну власність
земельної ділянки площею 0,0574 га по
АДРЕСА_1 та видачу вказаним особам
державного акту на право власності на
земельну ділянку, площею 0,0574 га по
АДРЕСА_1.

Рішенням сесії Ізмаїльської міської
ради від 29.04.2011 року №824-VІ відмінено
рішення Ізмаїльської міської ради
Одеської області від 14.10.2010 року № 3965-V
«Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів що посвідчують
право власності на земельну ділянку».
Дане рішення прийнято на підставі
заяви ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно рішення 16 сесії VІ скликання
Ізмаїльської міської ради №1467-VІ від
25.11.2011 року надано дозвіл ОСОБА_4 на
розробку проекту землеустрою по
відведенню земельної ділянки площею
0,0984 га у власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2.

17.01.2012 року в.о. Ізмаїльського
міжрайонного прокурора звернувся з
протестом на рішення сесії
Ізмаїльської міської ради від 29.04.2011
року №824-VІ, яким відмінено рішення
Ізмаїльської міської ради Одеської
області від 14.10.2010 року № 3965-V
зазначаючи, що Ізмаїльською
міжрайонною прокуратурою проводилась
перевірка за зверненням ОСОБА_3 з
приводу законності рішення сесії
Ізмаїльської міської ради від 29.04.2011
року в ході якої було встановлено, що
підставою для відміни вищезазначеного
рішення стало колективне звернення
мешканців будинку АДРЕСА_1 (ОСОБА_9,
ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8)
від 25.03.2011 року на ім'я міського голови.
Зазначені громадяни заперечили факт
складання та підписання цього
звернення. Також приймаючи до уваги той
факт, що згідно договору
купівлі-продажу частки житлового
будинку від 11.01.2011 року засвідченого у
приватного нотаріуса ОСОБА_3 та ОСОБА_10
стали власниками 5/7 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1, яке вони
купували у ОСОБА_9, ОСОБА_11, тому після
11.01.2011 року сім'я Булахів ніякого
відношення не мали до земельної
ділянки, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, та не могли підписувати
вищезазначене звернення. У результаті
чого порушені конституційні права
ОСОБА_3

Рішенням 19 сесії VІ скликання
Ізмаїльської міської ради №1782-VI від
31.01.2012 року «Про розгляд протесту
Ізмаїльського міжрайонного прокурора
від 17.01.2012 року на рішення сесії
Ізмаїльської міської ради від 29.04.2011
року №824-VІ «Про відміну рішення
Ізмаїльської міської ради Одеської
області від 14.10.2010 року № 3965-V»
задоволено протест Ізмаїльського
міжрайонного прокурора від 17.01.2012 року
на рішення сесії Ізмаїльської міської
ради від 29.04.2011 року №824-VІ «Про відміну
рішення Ізмаїльської міської ради
Одеської області від 14.10.2010 року № 3965-V»
та скасовано рішення Ізмаїльської
міської ради від 29.04.2011 року №824-VІ «Про
відміну рішення Ізмаїльської міської
ради Одеської області від 14.10.2010 року №
3965-V».

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, згідно договору
купівлі-продажу комунального майна від
06.07.2011 року ОСОБА_4 придбала у міської
громади в особі Ізмаїльської міської
ради 343/690 частин нежитлових будівель що
розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

За договором дарування від 29.07.2011 року
ОСОБА_4 отримала у власність від ОСОБА_12
14/69 частин нежитлових будівель, що
розташовані в АДРЕСА_2.

За договором купівлі-продажу частини
житлового будинку від 11.01.2011 року
ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_11, ОСОБА_9 5/7
частин житлового будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2,
якою користується ОСОБА_4 та земельна
ділянка, якою користуються
(користувалися) ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9 за адресою:
АДРЕСА_1 - є суміжними.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення адміністративного позову,
виходячи з наступного.

При розгляді адміністративного позову
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, суди, відповідно до ч.3 ст.2
КАС України, перевіряють, чи прийняті
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 34 статті 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
встановлено, що міські ради правомочні
вирішувати відповідно до закону
питання регулювання земельних
відносин.

Пунктом "б" статті 6 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" визначено право
органів місцевого самоврядування
привести у відповідність із
законодавством прийняті ними рішення з
питань регулювання земельних відносин,
використання та охорони земель, тобто
змінити власні акти.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Конституційний Суд України у рішенні
від 16.04.2009 року (справа про скасування
актів органів місцевого
самоврядування) прийшов до висновку, що
в аспекті конституційного подання
положення ч.2 ст.19, ст.144 Конституції
України ст. 25, ч.1, ч.10 ст. 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" стосовно права органу
місцевого самоврядування скасовувати
свої раніше прийняті рішення та
вносити до них зміни необхідно
розуміти так, що орган місцевого
самоврядування має право приймати
рішення, вносити до них зміни та/чи
скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

При цьому, в абзаці 5 п.5 вказаного
рішення Конституційний Суд України
зазначив, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
змін, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів.

Отже, системний аналіз правових актів
та вказаного рішення Конституційного
Суду України дає підстави вважати, що
за органами місцевого самоврядування
законодавцем закріплюється право на
зміну та скасування власних рішень,
якщо відповідно до приписів цих рішень
не виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

В свою чергу, як вбачається з
матеріалів справи, ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9,
ОСОБА_3, на підставі рішень
Ізмаїльської міської ради про
затвердження розробленої технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів та надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою по відведенню земельної
ділянки, документи щодо права
власності (користування) земельними
ділянками не отримали, що на думку
колегії суддів дало право відповідачу
відповідно до наведених положень
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" та Рішення
Конституційного суду України, для
скасування свого рішення.

Як зазначено вище, підставою для
задоволення відповідачем протесту
прокурора та прийняття оскаржуваного
рішення стало те, що колективне
звернення мешканців будинку АДРЕСА_1
(ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8) від 25.03.2011 року на ім'я міського
голови, зазначеними особами не
підписувалося та відповідно від їх
імені не подавалося.

Натомість задовольняючи
адміністративний позов суд першої
інстанції зазначив, що з висновку
спеціаліста №1034 від 30.11.2011 року дати
відповідь чи виконані підписи від
імені ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_8,
ОСОБА_15, ОСОБА_7 не можливо із - за
відсутності вільних зразків підписів
цих осіб, а процесуальне рішення
відносно перевірки прокуратури
проведеної за заявою ОСОБА_3 в
матеріалах справи відсутнє.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вказаний висновок зроблено
без з'ясування усіх обставин справи,
оскільки в матеріалах справи є
письмові пояснення (а.с.238-242 т.1) від
ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_15,
ОСОБА_7 про те, що вони заяви на ім'я
міського голови від 23.03.2011 року не
писали та не підписували, які судом
необґрунтовано були залишені поза
увагою та яким не надано належної
правової оцінки відповідно до вимог
ст.ст.69, 79 КАС України.

Щодо доводів суду першої інстанції з
посиланням на висновок юридичного
департаменту про те, що в разі
задоволення протесту прокурора
земельну ділянку приватизувати і
отримати державний акт не зможуть ані
ОСОБА_11, ОСОБА_9 (оскільки не є
власниками нерухомого майна і
користувачами земельної ділянки), ані
нові власники нерухомості, тому що
наявне рішення Ізмаїльської міської
ради від 14.10.2010 року за №3965-V «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
спільної сумісної власності на
земельну ділянку загальною площею 0,0574
га за адресою: АДРЕСА_1, яке стосувалось
ОСОБА_11, ОСОБА_9, - колегія суддів
зазначає, що як вказано вище, єдиною
підставою для скасування радою свого
рішення за протестом прокурора стало
те, що заява яка стала підставою для
скасування рішення Ізмаїльської
міської ради Одеської області від
14.10.2010 року, вказаними особами не
підписувалася та не подавалася.

Натомість обставини щодо продажу
ОСОБА_11, ОСОБА_9 своєї частини
домоволодіння могли бути окремою
підставою для скасування чи зміни в
частині рішення міської ради від 14.10.2010
року за №3965-V, яким затверджено
розроблену технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право спільної сумісної
власності на земельну ділянку ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель площею 0,0574 га по АДРЕСА_1.

Щодо доводів суду першої інстанції про
те, що приймаючи оскаржуване рішення
Ізмаїльська міська рада всупереч
вимогам закону не з'ясувала, чи виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних інтересів, оскільки
вже після прийняття рішення від 29.04.2011
року було прийнято рішення
Ізмаїльською міською радою №1467-VІ від
25.11.2011 року та надано дозвіл ОСОБА_4 на
розробку проекту землеустрою по
відведенню земельної ділянки площею
0,0984 га, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається з рішення Ізмаїльської
міської ради №1467-VІ від 25.11.2011 року,
позивачці надано дозвіл на розробку
проекту землеустрою по відведенню
земельної ділянки площею 0,0984 га, яка
розташована за адресою АДРЕСА_2, в свою
чергу оскаржуване рішення відповідача
від 31.01.2012 року стосується рішення щодо
затвердження розробленої технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право спільної сумісної власності на
земельну ділянку ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель площею 0,0574 га по АДРЕСА_1.

Вказані обставини спростовують
висновок суду першої інстанції про
прийняття оскаржуваного рішення
Ізмаїльською міською радою всупереч
вимогам закону, оскільки на думку
колегії суддів, позивачкою не доведено,
що прийняте відповідачем за
результатами розгляду протесту
прокурора рішення порушує її
суб'єктивні права та охоронювані
інтереси за наявності діючого рішення
міської ради про надання дозволу
ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою
по відведенню земельної ділянки площею
0,0984 га, яке як вбачається з матеріалів
справи на момент вирішення даного
спору позивачкою ще не реалізоване у
повному обсязі (документи на право
користування чи власності на земельну
ділянку не отримані).

В свою чергу, доводи позивачки про те,
що земельна ділянка площею 6 кв.м.,
одночасно вказана у технічному
паспорті, генеральному плані-схемі
земельних ділянок по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1, на яку була одночасно
виготовлена позивачкою та третіми
особами технічна документація, колегія
суддів вважає такими, які не є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення відповідача, як
то зазначив суд першої інстанції, а є
підставою для вирішення спору між
користувачами спірною земельною
ділянкою в порядку цивільного
судочинства.

Крім того, є необґрунтованими висновки
суду першої інстанції про те, що
вирішення питання щодо відміни рішення
від 29.04.2011 року №824-VІ «Про відміну
рішення Ізмаїльської міської ради
Одеської області від 14.10.2010 року № 3965-V»
повинно було вирішуватись тільки у
судовому порядку, оскільки прокурор
вносячи протест на рішення ради та
відповідно рада, ухвалюючи оскаржуване
рішення за результатами розгляду
протесту, діяли у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та Законами України «Про прокуратуру»
та "Про місцеве самоврядування в
Україні"; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мали значення для
прийняття рішення.

З урахуванням зазначеного вище,
колегія суддів вважає, що
адміністративний позов ОСОБА_4 до
Ізмаїльської міської ради Одеської
області про визнання протиправним та
скасування рішення є необґрунтованим
та таким, який задоволенню не підлягає.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції при розгляді справи та
винесенні рішення про задоволення
адміністративного позову порушено
норми матеріального права та неповно
з'ясовано обставини справи, що призвело
до неправильного вирішення справи. За
таких обставин судове рішення
відповідно до вимог п.п.1,4 ч.1 ст. 202 КАС
України, підлягає скасуванню з
прийняттям по справі нової постанови
про відмову в задоволенні
адміністративного позову.

Керуючись ст.195, ст. 196, п.3 ч.1, ст. 198, п.п.1,4
ч.1 ст. 202, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 27 грудня 2013 року скасувати.

Винести нову постанову, якою у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_4 до Ізмаїльської міської ради
Одеської області про визнання
протиправним та скасування рішення 19
сесії VІ скликання Ізмаїльської
міської ради №1782-VI від 31.01.2012 року «Про
розгляд протесту Ізмаїльського
міжрайонного прокурора від 17.01.2012 року
на рішення сесії Ізмаїльської міської
ради від 29.04.2011 року №824-VІ «Про відміну
рішення Ізмаїльської міської ради
Одеської області від 14.10.2010 року № 3965-V»
- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст
судового рішення виготовлений 09 квітня
2014 року.

Головуючий:

Судді: