Справа № 2а-9256/11/0170/25
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/25422/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши у
попередньому судовому
засіданнікасаційну
скаргуДжанкойської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Автономній Республіці Крим Державної
податкової службина постанову та
ухвалуОкружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
21.09.2012 Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013у
справі № 2а-2800/12/1370за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Стандарт -
сервіс»доДжанкойської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Автономній Республіці Крим Державної
податкової службипроскасування
податкового повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Стандарт - сервіс»
звернулось до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з позовом до
Джанкойської ОДПІ в АР Крим, в якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 15.07.2011.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 21.09.2012, залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 11.04.2013, позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 21.09.2012 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013
скасувати, в задоволенні позову
відмовити у повному обсязі,
провадження по справі закрити.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне:

- відповідачем проведена планова
виїзна перевірка ТОВ «Стандарт -
Сервіс» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010 по
31.03.2011, за результатами якої було
складено акт № 2072/23-1/31503765 від 29.06.2011;

- за висновками податкового органу,
викладеними в цьому акті перевірки,
позивачем в порушення пп. 7.4.1, п. 7.4, пп.
7.4.5 п. 7.4 Закону України «Про податок на
додану вартість», було завищено
податковий кредит з ПДВ за грудень 2010
року в сумі 100 002 грн. та в порушення п. 50.3
ст. 50, пп. 78.1.3 п. 78.1 ст. 78, абзацу 1, 3, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України
позивачем в декларації за січень 2011
року занижено належний до сплати
податок на додану вартість у сумі 565 431
грн.;

- на підставі названого акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
15.07.2011, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 690 434,5 грн. (з яких: 665
433 грн. - за основним платежем та 25 001,5
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач вважає неправомірним
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість за
період, що перевірявся, ґрунтуючись на
висновках акту № 3358/23-2/31981589 від 28.03.2011,
складеного за результатами проведеної
перевірки контрагента позивача ПП
«Будторг-Техно», яким встановлено
відсутність у останнього основних
фондів та виробничих потужностей,
транспортних засобів, що вказує про
неможливість фактичного здійснення
господарської діяльності, з огляду на
що відповідач дійшов висновку про
нікчемність укладеної угоди між ТОВ
«Стандарт-Сервіс» та ПП
«Будторг-Техно». Щодо встановленого
заниження позивачем зобов'язання з ПДВ
в декларації за січень 2011 року
внаслідок подання уточнюючого
розрахунку, відповідач зазначив, що
позивачем неправомірно було включено
ПДВ у склад податкового кредиту за
квітень 2009р. за податковими накладними,
що були виписані у березні 2009р.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими висновки
податкового органу про порушення
позивачем податкового законодавства, з
чим погоджується суд касаційної
інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Отже, правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним, та є нікчемним, якщо його
недійсність встановлена законом.

У відповідності до ч.2 ст.228 ЦК України
нікчемним є правочин, який порушує
публічний порядок.

Згідно ч.1 ст.228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права та
передбачені іншими нормами права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

Зокрема, у разі недодержання вимоги
щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, такий правочин у
відповідності до ч.3 ст.228 ЦК України
може бути визнаний недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, в
них відсутні будь-які докази того, що
договори, які були укладені між
позивачем та наведеними контрагентами,
визнані судом недійсними.

Відповідно до пп.7.4.1 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податків у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів
чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
до податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності, який має бути фактично
здійсненим і підтвердженим належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, подані позивачем доказами,
документи бухгалтерського та
податкового обліку (договір, податкова
накладна, локальна відомість №2-1-1 на
реконструкцію, акт приймання виконаних
будівельних робіт за грудень 2010 року,
довідка про вартість виконаних
будівельних робіт, платіжні доручення)
підтверджують фактичне отримання
позивачем робіт від ПП «Будторг-Техно»
та факт проведення взаєморозрахунків.

Крім того, попередніми інстанціями
зазначено, що акт перевірки не містить
жодних зауважень щодо правильності
складання первинної бухгалтерської
документації позивача, яка підтверджує
правомірність формування ним
податкового кредиту за грудень 2010 року.

Між тим, попередніми інстанціями
встановлено, що на момент здійснення
господарських операцій контрагент
позивача був належним чином
зареєстрований платником податку на
додану вартість та мав необхідні
дозволи (ліцензію) на здійснення
будівельних робіт.

Колегія суддів вважає, що попередні
судові інстанції вірно не взяли до
уваги посилання контролюючого органу
на висновки акту № 3358/23-2/31981589 від 28.03.2011,
що є єдиним обґрунтуванням
неправомірного формування позивачем
податкового кредиту з ПДВ, оскільки
постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
15.08.2011 по справі № 2а-8781/11/0170/1, що набрала
законної сили згідно ухвали
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 28.11.2011,
скасовано наказ на проведення
перевірки та визнано протиправними дії
контролюючого органу щодо проведення
невиїзної перевірки ПП
«Будторг-Техно», за результатами якої
складено акт № 3358/23-2/31981589 від 28.03.2011.

Також, судовими інстанціями
встановлено, що позивачем у вересні 2009
року подано уточнюючий розрахунок до
податкової декларації з ПДВ за квітень
2009 року, яким задекларовано суму
податкового кредиту, сформованого
податковими накладними виписаними у
березні 2009 року, квітні 2009 року, а також
у січні 2011 року подано уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
ПДВ до податкової декларації за
листопад 2009 року (уточнення показників
рядків 20-22 декларації: визначено
від'ємне значення податку на додану
вартість в сумі 565 431 грн.), з урахуванням
поданої уточнюючої декларації з ПДВ за
квітень 2009 року.

Згідно пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Враховуючи порядок визначення дати
виникнення права на податковий кредит,
суми ПДВ за податковими накладними,
отриманими із запізненням, включаються
до податкового кредиту того звітного
періоду, в якому фактично податкові
накладні були отримані.

Відповідно до ст.50 Податкового кодексу
України разі, якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Враховуючи викладене, попередні судові
інстанції дійшли обґрунтованого
висновку, що позивач правомірно, з
дотриманням строків давності,
встановлених ст.102 Податкового кодексу
України, здійснив уточнення
задекларованих ним показників
від'ємного значення (рядки 20-22)
податкової декларації з ПДВ за
листопад 2009 року, а доводи
контролюючого органу про застосування
строків, встановлених п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України такими, що
є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що попередні судові інстанції
дійшли правильного висновку про те, що
доводи відповідача щодо протиправного
формування позивачем сум податкового
кредиту внаслідок здійснення
господарських операцій з ПП
«Будторг-Техно» та показників
від'ємного значення ПДВ є
необґрунтованими та спростованими
встановленими обставинами справи, з
огляду на що спірне податкове
повідомлення-рішення є такими, що
підлягає скасуванню.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні даної справи та
вважає, що суди повно встановили
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, та
надали їм правову оцінку на підставі
норм закону, що підлягали застосуванню
до даних правовідносин.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, не спростованими
доводами касаційної скарги, про
наявність законних підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваних
судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Джанкойської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Автономній Республіці Крим
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 21.09.2012 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.В. Борисенко

Судді
В.В. Кошіль

О.А. Моторний