Справа № 743/310/14-а
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/310/14-а
Провадження №: 2-а/743/19/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року Ріпкинський
районний суд Чернігівської області в
складі:

головуючого-судді
Сташківа В.Б.,

при секретарі
Нерус Н.І.,

за участю
позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ріпки в залі суду
справу

за адміністративним позовом
ОСОБА_1

до
Управління Пенсійного фонду України в
Ріпкинському

районі Чернігівської області

про
визнання дій неправомірними, порушення
відповідачем

Європейської конвенції про
захист прав людини і
основоположних свобод, стягнення
заборгованої суми
пенсії і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з названим
позовом в якому просив:

- визнати неправомірними дії
відповідача при нарахуванні йому
пенсій;

- визнати порушення відповідачем
Європейської конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
зокрема його прав на захист власності
(оскільки пенсійні виплати є його
власністю);

- стягнути з УПФУ в Ріпкинському районі
на його користь заборговану частину
пенсій за період з 01.09.2013 року по 28.02.2014
року, у розмірі 28 830 грн. 18 коп.;

- стягнути з УПФУ в Ріпкинському районі
на його користь за завдану моральну
шкоду в розмірі 3000 грн..

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що:

- він є інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з впливом
аварії на ЧАЕС;

- перебуває на обліку в УПФУ в
Ріпкинському районі та повинен
отримувати державну і додаткову
пенсії, у розмірах визначених ст.ст.49, 50,
54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а саме: 50% мінімальної
пенсії за віком та 6 мінімальних пенсій
за віком;

- УПФУ в Ріпкинському районі не бере до
уваги постанови Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 24 лютого 2011 р. № 2518/2-а1445/11 та від 2
серпня 2011 р. № 2518/2-а1445/11 та ухвали
Київського апеляційного
адміністративного суду від 6 квітня 2012
р. № 2518/2-а1445/11 та від 28 листопада 2012 р. №
2518/2-а1445/11, якими встановлений факт
порушення УПФУ в Ріпкинському районі
його прав на отримання державної і
додаткової пенсій в розмірах 6
мінімальних пенсій за віком та 50%
мінімальної пенсії за віком,
передбачених ст.ст. 54, 50 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи";

- УПФУ в Ріпкинському районі не в
повному обсязі провадить нарахування
пенсій йому, ігноруючи правові позиції,
викладені у рішеннях Конституційного
Суду України: № 5-рп/2002 від 20.03.2002 року, №
20-рп/2004 від 01.12.2004 року, № 6-рп/2007 від
09.07.2007 року, № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року;

- УПФУ в Ріпкинському районі
безпідставно бере до уваги правові
позиції , викладені у рішеннях
Конституційного Суду України: № 20-рп/2011
від 26.12.2011 року, № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року,
які суперечать вказаним вище рішенням
Конституційного Суду України та
рішенням: від 5 жовтня 2005 р. № 6-рп/2005, від
11 жовтня 2005 р. № 8-рп/2005 р., від 22 вересня
2005 р. № 5-рп/2005, від 16 квітня 2008 р. №
6-рп/2008, від 08 вересня 2009 р. № 19-рп/2009 та
порушують ст.ст. 3, 5, 6, 19, 21, 22, 46, 48, 85, 92, 95,
116, 117 Конституції України, тобто
рішення Конституційного Суду України:
№ 20-рп/2011 від 26.12.2011 року, № 3-рп/2012 від
25.01.2012 року є незаконними;

- внаслідок протиправної бездіяльності
УПФУ в Ріпкинському районі він не
отримує належного йому майна,
порушились усталені соціальні зв'язки
та погіршився стан здоров'я.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
свої вимоги, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві. Додатково
зазначив, що заперечення відповідача з
посиланням на встановлені ст.ст. 54, 50
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" розміри вказаних виплат, а
саме: 110 % прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність та 15 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність є
безпідставними, так як редакція
вказаних статей внесена Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 р. по про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» була
визнана такою, що не відповідає
Конституції України згідно рішення
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22 травня 2008 р..

Представник УПФУ в Ріпкинському районі
в судове засідання не з'явився, в
надісланій до суду заяві просили
розглядати справу у їх відсутність та
відмовити в позові. Суть заперечень
проти позову зводиться, до того, що
державна і додаткова пенсії ОСОБА_1,
нараховуються і виплачуються в
розмірах, визначених ст.ст. 54, 50 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а саме: 110 % прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність та 15 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та відповідно
до Законів України про Державний
бюджет України на 2013, 2104 р.р., Постанови
Кабінету Міністрів України від 23
листопада 2011 р. N 1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а саме: 110 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та 18 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність і його пенсія
складає загалом 1219 грн. 92 коп.. Також
вказують на відсутність доказів
спричинення саме УПФУ в Ріпкинському
районі моральної шкоди ОСОБА_1 та на те,
що моральна шкода заподіяна органом
державної влади повинна стягуватись за
рахунок Держави.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1,
дослідивши матеріали справи та
матеріали пенсійної справи на ОСОБА_1,
суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 є
інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного із впливом
аварії на ЧАЕС та перебуває на обліку в
управлінні ПФУ в Ріпкинському районі
Чернігівської області як отримувач
державної і додаткової пенсій, виплата
яких передбачена ст.ст.50, 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У відповідності до статті 49 Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Чинною редакцією статті 50 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначено,
що особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, зокрема: інвалідам IІI групи -
50 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до чинної редакції ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 6 мінімальних пенсій за
віком.

В запереченнях УПФУ в Ріпкинському
районі наявні посилання на встановлені
ст.ст. 54, 50 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" розміри вказаних виплат, а
саме :110 % прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність та 15 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно, в
редакції Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 р. по про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України».

Суд погоджується з позицією ОСОБА_1, що
ці посилання є безпідставними, так як
вказана редакція ст.ст.50, 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
була визнана такою, що не відповідає
Конституції України згідно рішення
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22 травня 2008 р., тобто з 22 травня 2008 р.
відновила свою дію попередня редакція
ст.ст. 54, 50 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", яка передбачала розміри
державної і додаткової пенсій, а саме 6
мінімальних пенсій за віком та 50%
мінімальної пенсії за віком
відповідно.

Перевіряючи правомірність дій УПФУ в
Ріпкинському районі, суд враховує
наступне.

По справі встановлено, що ОСОБА_1
отримує державну, додаткову пенсії та
доплату до пенсії відповідно до ст.ст.
39, 50, 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в розмірах визначених
Порядком обчислення пенсій особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, який затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 р. N 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 р.»,
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2104 р.», а саме:

- основної пенсії в сумі 110 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність на 2013, 2014 р.р.;

- додаткової пенсії в сумі 18 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність на 2013, 2014 р.р.;

- доплати до пенсії в сумі 5 грн. 20 коп..

З матеріалів справи вбачається, що
станом на 01.03.2014 року ОСОБА_1 отримує
пенсію у розмірі 1219 грн. 92 коп., а саме:

- 1043 грн. 90 коп. відповідно до ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- 170 грн. 92 коп. відповідно до ст.50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- 5 грн. 20 коп. відповідно до ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В п. 4 Прикінцевих положень Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2013 рік" передбачено, що у 2013 році
норми і положення статей 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

П. 4 Прикінцевих положень Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2013 рік" є чинним, Конституційним
Судом України не визнавався таким, що
суперечить Конституції України.

Порядок обчислення пенсій особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 23
листопада 2011 р. N 1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», визначає
механізм обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
відповідно до статей 54 і 57 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі -
пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть
призначатися виходячи із заробітної
плати, одержаної за роботу в зоні
відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі
відшкодування фактичних збитків.

П.п. 11, 13 Порядку обчислення пенсій
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи
передбачено, що для інвалідів ІІІ
групи, щодо яких встановлено причинний
зв'язок інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, які не є учасниками
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС мінімальний розмір
з 1 липня 2012 р.:

- основної пенсії становить 110
відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;

- щомісячної додаткової пенсії
заподіяної здоров'ю становить 18
відсотків прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Хоча Законом України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" і не
передбачено, що у 2014 році норми і
положення статей 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2014
рік.

Проте, рішенням Конституційного суду
України від 25.01.2012 року у справі №
3-рп/2012 визначено, що:

- в аспекті конституційного подання
положення статті 1, частин першої,
третьої статті 95 Конституції України у
системному зв'язку з положеннями
статті 3, частини першої статті 17,
частини третьої статті 22, статей 46, 48
Основного Закону України треба
розуміти так, що однією з ознак України
як соціальної держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості.

- в аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 96,
пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції
України треба розуміти так, що
повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та в інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України;

- в аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 95,
частини другої статті 124, частини
першої статті 129 Конституції України,
пункту 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України та пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з положеннями
статті 6, частини другої статті 19,
частини першої статті 117 Конституції
України треба розуміти так, що суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Міркування позивача про незаконність
рішень Конституційного Суду України: №
20-рп/2011 від 26.12.2011 року, № 3-рп/2012 від
25.01.2012 року є необґрунтованими,
оскільки жодних належних та допустимих
доказів незаконності вказаних рішень
позивач суду не надав, а ст. 69 Закону
України «Про Конституційний Суд
України» передбачено, що рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

Позивач ОСОБА_1 не навів жодного
рішення Європейського суду з прав
людини, яким встановлено порушення
державою України майнових прав
громадян на отримання пенсійних
виплат, передбачених ст.ст. 54, 50 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
порядку та розмірах, встановлених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 р. N 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2013, 2014 р..

Отже, при розгляді даної справи, суд,
виходячи з рішення Конституційного
суду України від 25.01.2012 року у справі №
3-рп/2012, вважає за необхідне при
визначенні розмірів основної пенсії та
додаткової пенсії, за період з 01.09.2013
року по 28.02.2014 року, керуватись не
розмірами, які встановлені ст.ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а приписами п.п. 11, 13 Порядку обчислення
пенсій особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011 р.
N 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи з наведено, посилання
позивача на постанови Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 24 лютого 2011 р. № 2518/2-а1445/11 та від 2
серпня 2011 р. № 2518/2-а1445/11 та ухвали
Київського апеляційного
адміністративного суду від 6 квітня 2012
р. № 2518/2-а1445/11 та від 28 листопада 2012 р. №
2518/2-а1445/11, якими встановлений факт
порушення УПФУ в Ріпкинському районі
його прав на отримання державної і
додаткової пенсій в розмірах 6
мінімальних пенсій за віком та 50%
мінімальної пенсії за віком,
передбачених ст.ст. 54, 50 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за періоди
з 9 серпня 2010 р. по 9 лютого 2011 р., з 10
лютого 2011 р. по 02.08.2011 р., на думку суду,
не свідчать про протиправність дій
УПФУ в Ріпкинському районі щодо
виплати позивачу державної і
додаткової пенсій за період з 01.09.2013
року по 28.02.2014 року в розмірах
визначених Постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011 р.
N 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи наведене, УПФУ в
Ріпкинському районі довів
правомірність своїх дій з приводу
нарахування та виплати ОСОБА_1
державної та додаткової пенсії
відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірах
визначених Порядком обчислення пенсій
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, який
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2011 р.
N 1210 «Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 р.»,
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2104 р.», тому в задоволенні
вимог ОСОБА_1 до УПФУ в Ріпкинському
районі про визнання неправомірними дій
останнього слід відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ в
Ріпкинському районі про визнання
порушень останніми Європейської
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, зокрема його
прав на захист власності (оскільки
пенсійні виплати є його власністю)
задоволенню не підлягають, оскільки
місцевий загальний суд, як
адміністративний не наділений
повноваженнями встановлювати
порушення Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод з боку
органу державного влади, вказане є
прерогативою Європейського суду з прав
людини, який, за відповідним
зверненням, встановлює порушення з
боку держави конкретних статей
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод та протоколів до
неї.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ в
Ріпкинському районі про стягнення з
УПФУ в Ріпкинському районі на його
користь заборгованої частини пенсій за
період з 01.09.2013 року по 28.02.2014 року, у
розмірі 28 830 грн. 18 коп. задоволенню не
підлягають, оскільки виходячи з
положень ст.ст..21, 105, 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд може визнати дії відповідача
законними чи протиправними та в разі
протиправності його дій - зобов'язати
провести нарахування /перерахування та
виплату належних сум відповідно до
закону, а не стягувати конкретні суми
заборгованої пенсії.

Враховуючи те, що вимоги про стягнення
з відповідача 3000 грн. моральної шкоди є
похідними від вимог про визнання дій
неправомірними, в задоволенні яких
було відмовлено, то суд приходить до
переконання, що в даному випадку
відсутній обов'язкий елемент
відповідальності за заподіяння шкоди,
а саме протиправність заподіювача
шкоди та знаходить, що в задоволенні
даних вимог слід відмовити.

Виходячи з наведеного, суд знаходить,
що в задоволенні позову ОСОБА_1 до УПФУ
в Ріпкинському районі про визнання
неправомірними дій; порушення
відповідачем Європейської конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод; про стягнення
заборгованої суми пенсій за період з
01.09.2013 року по 28.02.2014 року та моральної
шкоди слід відмовити, в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.11, 86, 159-163, 167 КАС України,
суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України
в Ріпкинському районі Чернігівської
області - про визнання неправомірними
дій; порушення відповідачем
Європейської конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод; про
стягнення заборгованої суми пенсій за
період з 01.09.2013 року по 28.02.2014 року та
моральної шкоди - відмовити.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 186, ч.
3 ст. 160 Кодексу адміністративного
судочинства України може бути
оскаржена до Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий
В.Б.Сташків

Повний текст постанови виготовлено

11 квітня 2014 року