Справа № К/9991/1848/12-С
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/1848/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В., Сороки
М.О., розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 жовтня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
виконавчого комітету Херсонської
міської ради, управління комунальної
власності Херсонської міської ради,
про визнання дій неправомірними,
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії, - в с т а н о в и л а:ОСОБА_4
звернулась до суду з позовом до
виконавчого комітету Херсонської
міської ради, управління комунальної
власності Херсонської міської ради,
про визнання дій неправомірними,
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії.

Постановою Суворовського районного
суду м. Херсона від 17 червня 2011 року
позов задоволено.

Скасовано рішення виконавчого
комітету Херсонської міської ради від
21 лютого 2001 року за № 68 «Про видачу
свідоцтв про право власності» в
частині видачі свідоцтва про право
власності ПП ОСОБА_6 на кафе-бар,
загальною площею 48,1 кв.м по АДРЕСА_1.

Скасовано свідоцтво про право
власності на кафе-бар, загальною площею
48,1 кв.м по

АДРЕСА_1, що належить ПП ОСОБА_6, видане 21
лютого 2001 року на підставі рішення
виконавчого комітету Херсонської
міської ради

від 21 лютого 2001 року за № 68.

Скасовано в державному реєстрі прав
власності на нерухоме майно запис № 94 в
книзі: 1

від 01 березня 2001 року про реєстрацію
свідоцтва про право власності на
кафе-бар, загальною площею 48,1 кв.м по
АДРЕСА_1, що належить ПП ОСОБА_6, видане 21
лютого 2001 року на підставі рішення
виконавчого комітету Херсонської
міської ради від 21 лютого 2001 року за №
68.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 жовтня 2011
року постанову Суворовського
районного суду м. Херсона від 17 червня
2011 року скасовано та постановлено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням апеляційного суду,
ОСОБА_4 звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржуване рішення
апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, відповідно до
пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи проводиться в порядку
письмового провадження

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що виконавчим
комітетом Херсонської міської ради

21 лютого 2001 року прийнято рішення № 68
«Про видачу свідоцтв про право
власності», згідно з яким ПП ОСОБА_6
видано свідоцтво про право власності
на кафе-бар, загальною площею 48,1 кв.м по
АДРЕСА_1, яке зареєстроване в
Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно та 01 березня 2001 року
внесено запис № 94 в книзі: 1 про
реєстрацію свідоцтва на право
власності на кафе-бар, загальною площею
48,1 кв. м по АДРЕСА_1, що належить ПП
ОСОБА_6

Вважаючи такі дії відповідачів
протиправними, позивач звернулась до
суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
оскаржуване рішення відповідача,
свідоцтво про право власності, що
видано на підставі оскаржуваного
рішення, та його реєстрація в
Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно є протиправними та
суперечать вимогам законодавства.

Скасовуючи постановлене у справі
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд послався на ті
обставини, що діями відповідачів права
позивача порушені не були.

Такі рішення судів є передчасними з
огляду на таке.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать і
делеговані повноваження, зокрема,
облік та реєстрація відповідно до
закону об'єктів нерухомого майна
незалежно від форм власності.

Відповідно до частини 6 статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» виконавчий комітет сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради в межах своїх
повноважень приймає рішення. Рішення
виконавчого комітету приймаються на
його засіданні більшістю голосів від
загального складу виконавчого
комітету і підписуються сільським,
селищним, міським головою, головою
районної у місті ради.

Порядок здійснення державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна в Україні визначено в
Інструкції про порядок державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, що перебувають у
власності юридичних та фізичних осіб,
затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 9 червня
1998 року № 121, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 26 червня
1998 року за №399/2839

(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин, далі
- Інструкція).

Відповідно до пункту 2.1. Інструкції
реєстрація провадиться на підставі
правовстановлювальних документів
(додаток 1).

Згідно з додатком 1 до вищезазначеної
Інструкції до переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадиться державна
реєстрація права власності на об'єкти
нерухомого майна відносяться, зокрема,
договори купівлі-продажу, міни,
дарування, довічного утримання,
посвідчені державними нотаріальними
конторами та приватними нотаріусами;
свідоцтва про право власності на
частку в спільному майні подружжя, що
видаються державними нотаріальними
конторами та приватними нотаріусами.

Так, судами встановлено, що ОСОБА_4 у 1997
році отримала у власність 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1.

В подальшому вищезазначена квартира
була переобладнана під кафе-бар, на
який

ОСОБА_6 видано свідоцтво про право
приватної власності на підставі
оскаржуваного рішення виконавчого
комітету Херсонської міської ради.

Разом з тим, постановляючи рішення у
справі, суди попередніх інстанцій не
встановили чи було дотримано
відповідачем процедуру передачі у
власність ОСОБА_6 переобладнаної під
кафе-бар спірної квартири та чи
перебувала на момент прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення у
власності ОСОБА_4 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, без повного та всебічного
з'ясування обставин у справі
постановлене судом рішення не є
обґрунтованим.

Разом з тим, відповідно до статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
рішень судів першої та апеляційної
інстанції і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції.

Виходячи з наведеного, постановлені у
справі рішення судів першої та
апеляційної інстанції підлягають
скасуванню, а справа - поверненню на
новий розгляд суду першої інстанції
для виконання вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевірки всіх доводів сторін
і постановлення законного та
обґрунтованого рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Суворовського районного
суду м. Херсона від 17 червня 2011 року та
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20 жовтня 2011
року у справі - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до
виконавчого комітету Херсонської
міської ради, управління комунальної
власності Херсонської міської ради,
про визнання дій неправомірними,
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії - повернути на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: