Справа № 9101/186761/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2013 р. справа № 2а-3231/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Панченко О.М.

суддів: Чередниченко
В.Є. Коршуна А.О.

розглянувши у письмовому
провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 19 травня 2011 р. у
справі № 2а-3231/2011

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду в
Комунарському районі м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

17 березня 2011 року позивач звернувся до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до управління
Пенсійного фонду в Комунарському
районі м. Запоріжжя, в якому просив:

- визнати неправомірною відмову
відповідача щодо перерахунку пенсії,
додаткової пенсії позивачу, відповідно
до ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 02.10.2010 року по
дату винесення рішення;

- зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату позивачу по
першій групі інвалідності відповідно
до ст. 50,54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», взявши її на рівні 10
мінімальних пенсій за віком, виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законодавством, та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
встановивши її на рівні 100% від
мінімальної пенсії за віком виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законодавством за період з
02.10.2010 р. по дату винесення рішення;

- зобов'язати відповідача виплатити
недоплачену суму з урахуванням
проведених виплат.

Постановою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 19 травня 2011 року
позов позивача задоволено частково, а
саме:

- визнано неправомірною відмову
відповідача щодо перерахунку пенсії,
додаткової пенсії позивачу відповідно
до ст. 50,54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 02.10.2010 р. по
19.05.2011 р.; - зобов'язано
відповідача провести перерахунок та
виплатити позивачу пенсії по першій
групі інвалідності відповідно до ст. 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», встановивши її на рівні 10
мінімальних пенсій за віком виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законодавством та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
встановивши її на рівні 100% від
мінімальної пенсії за віком виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законодавством, за період
з 02.10.2010 р. по 19 травня 2011 р..

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняту нову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує на
невідповідність висновків суду
матеріалам справи, та зазначає, що
пенсія носить довічний характер, а
відтак виплату пенсії може бути
припинено тільки у разі зміни статусу
особи, яка її отримує. Таким чином
підстав для застосування судом
кінцевої дати при зобов'язанні
відповідача здійснити перерахунок та
виплату пенсії не існує.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги. Суд апеляційної
інстанції може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та знайшло своє
підтвердження під час розгляду в суді
першої інстанції, що позивач має статус
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи (категорія
І) та є інвалідом І групи. Перебуває на
обліку у відповідача та отримує пенсію
по інвалідності на підставі ст. 54
Закону України N 796-XII та додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на
підставі ст. 50 цього ж закону.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України N 796-XII
визначені види пенсій, які підлягають
виплаті особам, постраждалим внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС 1, 2, 3 та 4
категорій, це зокрема, державна пенсія
та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону України N
796-XII (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
особам, віднесеним до категорії 1
постраждалих від Чорнобильської
катастрофи, які є інвалідами 1-ї групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 100 відсотків мінімальної
пенсії за віком.

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України N 796-XII в
усіх випадках розмір пенсії для
інвалідів 1 групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 10
мінімальних пенсій за віком.

Частиною другою статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають статті 50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не постановами Кабінету Міністрів
України.

Не можна визнати правильною й позицію
відповідача, що ґрунтується на частині
5 статті 54 Закону України N 796-XII, якою
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, а не розміри,
визначені даним Законом.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, виступає
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
згідно з ч. 1 статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне забезпечення" встановлюється
в розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Отже, при розрахунку державної та
додаткової пенсії, передбаченими ст.
ст. 50, 54 Закону України N 796-XII,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, установлений
у законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, з урахуванням якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

При цьому як вбачається з
адміністративного позову, позивачем
було заявлено позовні вимоги за період
з 02.10.2010 року по день винесення рішення
судом першої інстанції. Таким чином суд
першої інстанції цілком обґрунтовано
дійшов висновку про необхідність
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії саме по 19.05.2011 року, включно - дату
винесення винесення рішення суду.

Разом з тим, відповідно до Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2011 рік" від 14 червня 2011 року,
прикінцеві положення Закону доповнено
пунктом 4, відповідно до якого
встановлено, що у 2011 році норми і
положення ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України
N 796-XII застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

6 липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України було прийнято Постанову №745
"Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", яка набула
чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, з'ясувавши у достатньо
повному обсязі права та обов'язки
сторін, обставини справи, перевіривши
доводи сторін та давши їм правову
оцінку, суд першої інстанції ухвалив
постанову, яка відповідає вимогам
закону, тому суд не знаходить підстав
для зміни або скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 19 травня 2011 р. у
справі № 2а-3231/2011 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
постановлення та відповідно до ч.10
ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун