Справа № К/9991/41209/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/41209/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

при секретарі Сперкач Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Харцизького міського суду
Донецької області від 29 травня 2009 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 червня 2011
року, а також на ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2011 року про відмову в
роз'ясненні рішення у справі за позовом
ОСОБА_3 до Іловайської міської ради ,
управління праці та соціального
захисту населення Харцизької міської
ради про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Управління
соціального захисту населення
Іловайської міської Ради, Управління
праці та соціального захисту населення
Харцизької міської ради (з урахуванням
уточнень позовних вимог) про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

Постановою Харцизького міського суду
Донецької області від 29 травня 2009 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2011 року, позовні вимоги
задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі спеціаліста
персоніфікованого обліку 1 категорії в
Управлінні праці і соціального захисту
населення Іловайської міської ради.

Стягнуто з Управління праці та
соціального захисту населення
Іловайської міської ради на користь
позивачки середній заробіток за час
вимушеного прогулу у сумі 2780 грн. та
моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2011
року представнику позивача відмовлено
у роз'ясненні судового рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення по
справі та прийняти нове рішення про
задоволення позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 з 20 лютого 2003
року працювала в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Іловайської міської ради спеціалістом
персоніфікованого обліку 1 категорії .

В період з 21.05.2008 року по 21.05.2009 року
ОСОБА_3 знаходилась у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення
чотирьох років.

Іловайською міською радою 17 жовтня 2008
року було прийнято рішення № V/36-747 про
ліквідацію Управління праці і
соціального захисту населення
Іловайської міської ради з 01 січня 2009
року, про що було повідомлено позивачку
07.11.2008 року.

ОСОБА_3 за власною заявою вийшла на
роботу 30.12.2008 року. В той же день, 30.12.2008
року адміністрацією УПСЗН Іловайської
міської ради видано наказ № 33/3 про
звільнення ОСОБА_3 з посади спеціаліста
персоніфікованого обліку пільгової
категорії громадян І категорії у
зв'язку з ліквідацією УПСЗН м.
Іловайськ, тобто на підставі пункту1 ст.
40 КЗпП України з 31 грудня 2008 року.

Згідно довідки поліклініки
«Вузлова лікарня станції Іловайськ»,
виданої 17 листопада 2008 року, станом на 17
листопада 2008 року ОСОБА_3 була вагітна
терміном 30-32 тижня, про що було
своєчасно повідомлено відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179
КЗпП України), одиноких матерів при
наявності дитини віком до чотирнадцяти
років або дитини-інваліда з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
не допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов'язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата,
але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору.

Рішенням Іловайської міської ради від
17.10.2008 року № V/36-747 про ліквідацію
Управління праці і соціального захисту
населення Іловайської міської ради не
було визначено питання, щодо
працевлаштування жодного працівника
УПСЗН Іловайської міської ради, в тому
числі і ОСОБА_3

Судами встановлено, що позивачу не було
запропоновано ніякої іншої посади за
період з 17.10.2008 року по час її
звільнення.

Судами попередніх інстанцій було
зроблено правильний правильний та
обґрунтований висновок, що було
звільнено вагітну жінку без
запропонування іншої роботи. Крім того,
судами було встановлено, що при
звільненні позивачки було порушено
термін попередження про наступне
звільнення, оскільки в разі ліквідації
підприємства працівник про звільнення
повідомляється не раніше ніж за 2
місяці.

Так, ОСОБА_3 була повідомлена під підпис
про звільнення 07 листопада 2008 року, а
наказ про її звільнення, в порушення
вищезазначеного строку, видано 30
грудня 2008 року.

Колегія суддів вважає, що суди першої
та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку, що при звільненні
ОСОБА_3 в зв'язку з ліквідацією
підприємства, де вона працювала,
допущені суттєві порушення норм
трудового законодавства, що є
безспірною підставою для поновлення
позивачки на роботі.

Відповідно до абзацу 4 п. 2 Порядку
обчислення заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року
(надалі - Порядок № 100) якщо протягом
останніх двох календарних місяців
працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи. Якщо і протягом цих місяців
працівник не відпрацював жодного
робочого дня, середня заробітна плата
обчислюється відповідно до останнього
абзацу пункту 4 Порядку № 100.

Судами першої та апеляційної інстанції
вірно обраховано розмір середнього
заробітку позивачці за час вимушеного
прогулу відповідно до абзацу 3 п. 4
Порядку, яким передбачено проведення
розрахунків середньої заробітної
плати, виходячи з установлених
працівнику в трудовому договорі
тарифної ставки, посадового (місячного)
окладу, якщо працівник не мав заробітку
не з вини працівника.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995
року № 4 у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Відповідно до пункту 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 року № 4 Розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Враховуючи обставини справи, ступінь
моральних страждань позивача, колегія
суддів вважає, що суди дійшли
обґрунтованого висновку, про те що
відшкодуванню підлягає моральна шкода
у розмірі 1000 грн. Такі рішення судів, по
переконанню колегії суддів, є
справедливими, відповідають принципам
розумності та виваженості.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, на час розгляду
справи судом першої інстанції, у
державному реєстрі значиться УПСЗН
Іловайської міської ради, яке
зареєстроване 15.02.2001 року та
знаходиться «в стані припинення
підприємницької діяльності». Тобто на
час постановлення судового рішення
ця установа не виключена з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а тому суди
дійшли вірного висновку, що поновлення
позивачки повинно бути проведено саме
на посаду в УПСЗН Іловайської міської
ради.

Судами також встановлено, що
правонаступник після ліквідації УПСЗН
Іловайської міської ради відсутній.

Оскільки на час постановлення рішення
судом першої інстанції, УПСЗН
Іловайської міської ради не
ліквідовано, а позивач працювала та
була звільнена саме з УПСЗН
Іловайської міської ради, судами
обґрунтовано поновлено позивачку саме
в УПСЗН Іловайської міської ради на
посаді, з якої вона була звільнена.

Колегія суддів погоджується також з
висновком апеляційного суду про
відмову представнику позивача у
роз'яснені судового рішення виходячи з
наступного.

Згідно із статтею 170 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення є
незрозумілим, суд, який його ухвалив, за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
або державного виконавця ухвалою
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його зміст.

З вказаної норми вбачається, що
необхідність роз'яснення судового
рішення зумовлена його нечіткістю за
змістом, коли воно є неясним та
незрозумілим як для осіб, стосовно яких
воно ухвалене, так і для тих, хто буде
здійснювати його виконання.

Подана представником позивача заява не
містить посилань на те, що певні
частини ухвали суду апеляційної
інстанції викликають труднощі в її
розумінні.

Питання, які ставляться в заяві про
роз'яснення судового рішення, не
стосуються змісту самого судового
рішення, відносно якого було подано
заяву.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Харцизького
міського суду Донецької області від 29
травня 2009 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 червня 2011 року, ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного
суду від 04 липня 2011 року про
відмову в роз'ясненні рішення у справі
за позовом ОСОБА_3 до Іловайської
міської ради , управління праці та
соціального захисту населення
Харцизької міської ради про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
О.І. Гаманко

Судді:
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній