Справа № 804/15640/13-а
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2014 рокусправа № 804/15640/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Мартиненка О.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточого В.О.

за участю:

представника відповідача: Копань А.В.

представника позивача: Решетніка Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська Головного
Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2013 року у справі №804/15640/13-а за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Веста-Пласт» до
Державної податкової інспекції в
Жовтневому районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Веста-Пласт»
звернулося до суду з адміністративним
позовом, в якому, з урахуванням
уточнень (а.с.98-109), просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення рішення від 06.11.2013 року
№, яким ТОВ «Веста-Пласт»
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
приватних підприємств на суму 441
846,25грн., з яких сума грошового
зобов'язання за основним платежем 353
477грн. та штрафні (фінансові) санкції 88
369,25грн. та №, яким ТОВ
«Веста-Пласт» збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів на суму 4 788 846,25грн.,
з яких сума грошового зобов'язання за
основним платежем 3 831 077,00грн. та
штрафні (фінансові) санкції 957 769,25грн.
В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилався на необґрунтовані
висновки перевіряючих осіб, які
полягають у безпідставності
формування податкового кредиту по
неприбутковим операціям. Також
зазначав, що під час визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток, відповідачем не в повному
обсязі враховано суму валових витрат,
що призвело до помилкових висновків
податкового органу про порушення
позивачем норм податкового
законодавства в цій частині.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2013 року адміністративний позов
задоволено: визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення за №, № ,
№ від 06.11.2013 року.

Не погодившись з рішенням суду,
Державна податкова інспекція в
Жовтневому районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області звернулась
до суду з апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову суду скасувати та прийняти
нове рішення про відмову в
задоволенні адміністративного позову
у повному

обсязі. Апеляційна скарга, фактично,
обґрунтована висновками перевіряючих
осіб, які зроблено в Акті перевірки,
який став підставою для прийняття
оскаржених податкових
повідомлень-рішень. На думку заявника
апеляційної скарги, судом першої
інстанції не надано належної правової
оцінки встановленим перевіркою
обставинам, які свідчать про
встановлений факт заниження позивачем
як витрат так і доходів, що призвело до
заниження позивачем суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 353 477грн. Заниження позивачем сум
ПДВ відповідач обґрунтовує
економічною недоцільністю реалізації
товару, попередньо отриманого від ТОВ
«Трансмаг». ТОВ «Рекуперація свинця»,
ПАТ «Веста-Дніпро», та не
підтвердженням взаємовідносин з ПАТ
«Веста-Дніпро».

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
надану правову оцінку досліджених
судом доказів по справі, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що повноважними
особами ДПІ в Жовтневому районі
м.Дніпропетровська була проведена
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Веста-Пласт» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2012р. по
31.12.2012р., за результатами якої складено
Акт №1688/22-01/32495200 від 17.10.2013 року.

В Акті перевірки зроблені висновки про
порушення ТОВ «Веста-Пласт», зокрема:

- п.135.1, п.135.2, п.135.4, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135,
п.п.138.1.1 п. 138.1, п.138.4 п.п.138.10.2, п.п.138.10.3,
п.п.138.10.4, п.п.138.10.5 п.138.10 ст.138 Податкового
Кодексу України №2755-У1 від 02.12.2010р., в
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 353 477 грн., в тому числі
за III квартал 2012 року в сумі 37 446 грн.,
за ІV квартал 2012 року в сумі 316 031 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.6,
п.201.10. п.201.14, п.201.15 ст.201 Податкового
Кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010р., в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 3 831
077грн., в тому числі: травень 2012р. - 193857
грн., липень 2012р. - 122434 грн., вересень 2012р.
- 555924 грн., жовтень 2012р. - 1058796 грн.,
листопад 2012р. - 1385364 грн., грудень 2012р. -
514702 грн.

Акт було підписано позивачем із
запереченнями, за результатами
розгляду яких, ДПІ в Жовтневому районі
м.Дніпропетровська висновки в Акті
перевірки визнало правомірними,
обґрунтованими та такими, що
відповідають нормам чинного
законодавства та залишило без змін (т.1
а.с.161-169).

На підставі висновків Акту перевірки,
ДПІ в Жовтневому районі
м.Дніпропетровська винесено податкові
повідомлення-рішення від 06.11.2013 р.

№, яким ТОВ «Веста-Пласт»
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) на суму 4 788 846,25грн., з яких
сума грошового зобов'язання за
основним платежем 3 831 077,00грн. та
штрафні (фінансові) санкції 957 769,25грн.
(т.1 а.с.171)

№, яким ТОВ «Веста-Пласт»
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
приватних підприємств на суму 441
846,25грн., з яких сума грошового
зобов'язання за основним платежем 353
477грн. та штрафні (фінансові) санкції 88
369,25грн. (т.1 а.с.172)

Правомірність та обґрунтованість
вказаних податкових
повідомлень-рішень є предметом спору,
переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем не доведено
порушення позивачем вимог Податкового
кодексу України, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області не
відповідають ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

1. Щодо висновків, викладених в Акті
перевірки стосовно заниження ТОВ
«Веста-Пласт» податку на прибуток у
періоді, що перевірявся на загальну
суму 353 477 грн.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 134 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
податком на прибуток є: прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;
дохід (прибуток) нерезидента, що
підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно пп. 138.1.1. п. 138.1, п. 138.2 Податкового
кодексу України витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбавання товарів (робіт, послуг), до
складу витрат операційної діяльності.
До таких підстав віднесено: наявність
господарської операції, наслідком якої
є поставка товарів (робіт, послуг),
понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
факт понесення витрат має
підтверджуватися відповідними
первинними документами.

Відповідно до п.п. 54.3.2 п. 54.3 статті 54
Податкового кодексу України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
(митних) деклараціях, уточнюючих
розрахунках.

Відповідно до п.5.2 розділу ІІ Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПС України від 22.12.2010р. №984, у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно:

чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень;

зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника
податків або його законних
представників надати копії документів
посадовій (службовій) особі органу
державної податкової служби така особа
складає акт у довільній формі, що
засвідчує факт відмови, із зазначенням
посади, прізвища, імені, по батькові
платника податків (його законного
представника) та переліку документів,
які йому запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки.

Згідно із п.3 Розділу І Порядку, Акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Отже, акт перевірки, як носій доказової
інформації, має містити у собі
відомості про виявлені порушення, які
передбачені п.5.2 Розділу ІІ Порядку.

В даному випадку, як вбачається з Акту
перевірки, додатку №12 до Акту
перевірки, податковим органом при
розрахунку Собівартості готової
продукції (В Д-т рахунку - 901,943, З К-та
рахунку - 79) враховано витрат в сумі 59
377 570грн. (т.1 а.с.153) Вказані витрати
складаються з витрат:

за ІІ квартал 2012 року - 13 179 253грн.

за ІІІ квартал 2012 року - 21 482 360грн.

за ІV квартал 2012 року - 24 715 957грн.

Проте, з Аналізу рахунка 79 (т.2 а.с.160-163)
вбачається, що за рахунками 901,943 було
здійснено витрати на суму 64 917
470,44грн., які складаються з:

по рахунку 901 на суму 4 359 400,41грн., а
саме:

за ІІ квартал 2012 року - 1 495 599,55грн.

за ІІІ квартал 2012 року - 1 371 535,51грн.

за ІV квартал 2012 року - 1 492 265,35грн.

по рахунку 943 на суму 60 558 070,03грн., а
саме:

за ІІ квартал 2012 року - 13 979 000,62грн.

за ІІІ квартал 2012 року - 21 769 554,35грн.

за ІV квартал 2012 року - 24 809 515,06грн.

Таким чином, судом встановлено, що
податковим органом було здійснено
розрахунки, в яких приймали участь не
всі суми витрат. Будь-яких висновків
щодо необхідності або відсутності
підстав для врахування тих чи інших
сум, податковий орган не наводить.
Оскільки, відповідачем не дотримано
вимог вищезазначеного Порядку,
враховуючи те, що складений акт не
надає можливості встановити наявність
порушень позивачем вимог податкового
законодавства, що на думку ДПІ призвело
до заниження податкових зобов'язань з
податку на прибуток, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про неправомірність
оскарженого податкового
повідомлення-рішення № від
06.11.2013р.

Крім того, щодо взаємовідносин ТОВ
«Веста-Пласт» з ТОВ «Дайкор Торг», суд
зазначає наступне.

Як вбачається з Акту перевірки,
податковий орган зазначає, що операції
з придбання товару не мали під собою
розумної, економічно-обґрунтованої,
необхідної і достатньої ділової
(господарської) мети, а отже, податковий
орган вказує на недійсність
господарських операцій ТОВ «Веста
Пласт» з ТОВ «Дайкор торг». Таких
висновків податковий орган дійшов з
огляду на Акт «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки товариства з обмеженою
відповідальністю «Дайкор Торг» з
питань правильності нарахування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту за червень-серпень 2012 року» від
08.02.2013 року №137/1520/3821 1929, складений
Кіровоградською ОДПІ, яким
встановлено, що у ТОВ «Дайкор торг»
відсутні необхідні умови для ведення
господарської діяльності, відсутні
власні основні фонди, технічний
персонал у необхідній кількості,
власні виробничі активи, власні
складські приміщення, транспортні
засоби у необхідній кількості,
вбачається проведення транзитних
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій надання
податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту не мають реального
товарного характеру, платник не
знаходиться за місцезнаходженням, тому
наведені обставини свідчать про
відсутність факту реального
здійснення господарської діяльності
зазначеного підприємства за червень 2012
- грудень 2012 року, безпідставного
формування податкових зобов'язань з
ПДВ по операціям з продажу товарів
(робіт, послуг) та податкового кредиту.

З цих підстав, податковий орган робить
висновок, про відсутність у позивача
права на формування витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування за рахунок
взаємовідносин з ТОВ «Дайкор торг», та,
враховуючи той факт, що оприбуткована в
результаті недійсності господарських
операцій сировина (поліпропілен)
використана у власній господарській
діяльності, дохід товариства за III
квартал 2012 року має бути збільшений на
178 313 грн. (з ПДВ) - вартість сировини,
отриманої безоплатно від
невстановленої особи без укладання
будь-яких угод та за відсутності
документального підтвердження оплати.

Таку позицію ДПІ суд першої інстанції
вірно визнав безпідставною, з огляду на
наступне.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Судом встановлено, що між ТОВ «Веста
Пласт» та ТОВ «Дайкор Торг» було
укладено договір від 01.07.2012 року №Д-07/12
купівлі-продажу сополімеру
поліпропілена, пунктом 3.1 якого
встановлено, що доставка товару
проводиться продавцем (ТОВ «Дайкор
Торг») на територію заводу покупця.

В матеріалах справи відсутні докази
визнання недійсним вказаного договору,
укладеного позивачем з вищезазначеним
контрагентом. Факт укладення такого
договору і його виконання обома
сторонами підтверджується фактичними
обставинами справи, зокрема первинними
документами, які фіксують здійснення
господарської операції на виконання
умов договору.

Так, виконання умов договору
підтверджується податковими
накладними від 09.07.2012 року та 19.07.2012
року, видатковою накладною від 20.07.2012
року за №200752.

Розрахунки здійснено у безготівковій
формі в повному обсязі, що
підтверджується випискою по рахунку
від 09.07.2012 року та 19.07.2012 року. Загальна
сума товару-178 313 грн., в тому числі ПДВ
на 29 718,83 грн.

Перевіркою було встановлено, що дана
сировина була використана у
виробництві продукції та станом на
31.12.2012 року підприємством була
реалізована.

Таким чином, судом першої інстанції
досліджено всі надані позивачем
первинні документи, які підтверджують
факт здійснення господарської
операції з контрагентом ТОВ «Дайкор
Торг». Надані первинні документи
відповідають вимогам Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та мають всі
необхідні реквізити (печатки
підприємств, підписи уповноважених
осіб тощо) та як наслідок - є такими, які
підлягають обов'язковому врахуванню як
в бухгалтерському, так і в податковому
обліку.

Отже, враховуючи, що первинні
бухгалтерські документи на поставку
товарів від ТОВ «Дайкор Торг»,
виписані особами, які на час їх видання
не втратили статус платника податку на
додану вартість, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо
правомірності відображення зазначеної
суми у складі витрат при визначенні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємств по
взаємовідносинам з ТОВ «Дайкор Торг».

2. Щодо висновків, викладених в Акті
перевірки стосовно заниження
позивачем податку на додану вартість у
періоді, що перевірявся на загальну
суму 3 831 077 грн., в тому числі: травень
2012р. - 193857 грн., липень 2012р. - 122434 гри.,
вересень 2012р. - 555924 грн., жовтень 2012р. -
1058796 грн., листопад 2012р. - 1385364 гри.,
грудень 2012р. - 514702 грн.

Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
сплачених сум ПДВ, у вартості товарів
(робіт, послуг), до складу податкового
кредиту підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, наслідком якої є поставка
товарів (робіт, послуг), сплата
(нарахування) податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними первинними документами.

Як вбачається з Акту перевірки,
висновків про заниження позивачем
податку на додану вартість, податковий
орган дійшов з огляду на те, що операція
з реалізації товару ТОВ «Веста-Пласт»,
попередньо отриманого від ТОВ
«Трансмаг». ТОВ «Рекуперація свинця»,
ПАТ «Веста - Дніпро» не має за своєю
сутністю економічної доцільності,
оскільки фактичні витрати на придбання
20 022 865,08 грн. (в т.ч. ПДВ 3 337 144,18
грн.) та подальша реалізація цього
товару перевищують дохід від його
реалізації на експорт, який складає 18
279 423,29 грн. Тобто, фактичним джерелом
вигідності цієї операції для ТОВ
«Веста - Пласт» є лише податкова вигода
у вигляді податкового кредиту на суму 3
337 144,18 грн., яка полягає у можливості
несплати на цю суму до Державного
бюджету України податку на додану
вартість. Також, податковий орган
зазначив, що взаємовідносини ТОВ
«Веста-Пласт» з ПАТ «Веста-Дніпро» не
підтверджені.

Така позиція ДПІ є необґрунтованою з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Під господарською діяльністю, згідно
пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України, розуміється - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договором комісії.
Доручення та агентськими договорами.

Правовий аналіз вищезазначених норм
свідчить про те, що приписи Податкового
кодексу України, не ставлять в
залежність право платника податків на
формування податкового кредиту від
наявності чи відсутності доходу по
окремим господарським операціям,
оскільки вказане не може свідчити про
відсутність можливості отримання
доходу з усієї господарської
діяльності.

При цьому, як свідчать встановлені
обставини справи, позивач від
господарської діяльності отримує
прибуток, що не заперечується самим
відповідачем.

Отже, Податковий кодекс України не
встановлює жодних інших вимог, крім
вказаних вище, щодо формування
податкового кредиту. При цьому, порядок
формування податкового кредиту не має
зв'язку з фінансовим результатом
звітного періоду.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що позивач у перевіряємому
періоді мав взаємовідносини з ТОВ
«Рекуперація свинцю». Так, сторонами
було укладено договір №11 Р-12/АКБ від
20.08.2012 року на купівлю акумуляторних
батарей.

На виконання умов договору на адресу
позивача були виписані видаткові та
податкові накладні на загальну суму 13
521 296,35грн. з урахуванням ПДВ.
Розрахунки були проведені у
безготівковій формі, що
підтверджується банківськими
виписками по рахунку. Суми податку на
додану вартість включено до
податкового кредиту, відображено в
реєстрі отриманих податкових
накладних та відповідають даним
податкових декларацій з ПДВ.

16.04.2012 року між позивачем та ТОВ
«Трансмаг» було укладено договір
№07Т-12/АКБ на купівлю акумуляторних
батарей. Придбання вказаного товару
підтверджується видатковими
накладними, податковими накладними на
загальну суму 5 604 841,84 грн. з
урахуванням ПДВ. Розрахунки були
проведені у безготівковій формі, що
підтверджується банківськими
виписками по рахунку. Суми податку на
додану вартість включено до
податкового кредиту, відображено в
реєстрі отриманих податкових
накладних та відповідають даним
податкових декларацій з ПДВ.

01.10.2004 року між позивачем та
Українсько-угорським ЗАТ з іноземними
інвестиціями «Веста -Дніпро» було
укладено договір №112 ВД-04 на купівлю
акумуляторних батарей. Придбання
вказаного товару підтверджується
видатковою накладною, податковою
накладною на загальну суму 896 726,83 грн.
з урахуванням ПДВ. Розрахунки були
проведені у безготівковій формі, що
підтверджується банківськими
виписками по рахунку. Суми податку на
додану вартість включено до
податкового кредиту, відображено в
реєстрі отриманих податкових
накладних та відповідають даним
податкових декларацій з ПДВ.

В подальшому товар було реалізовано на
підставі контракту №04ВПЛ-11/АКБ від
23.05.2011 року укладеного між ТОВ "Веста
Пласт" та ТОВ "Торговый дом "Источник
тока Курский" на експорт , що
підтверджується вантажно-митними
деклараціями.

Податковий орган дійшов висновку, що
реалізація товару на експорт не має
економічної доцільності, оскільки
фактичні витрати на придбання у
розмірі 20 022 865,08 грн., в т.ч. ПДВ 3 337
144,18 грн., перевищують дохід від його
реалізації не експорт, який складає 18
279 423,29 грн., а тому формування
позивачем податкового кредиту за цією
операцією є неправомірним та порушує
вимоги податкового законодавства.

Проте, з Акту перевірки не вбачається
на якій стадії позивачем допущено
порушення вимог Податкового кодексу
України, що стало підставою для
прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення про збільшення
податкових зобов'язань. Якщо на стадії
формування податкового кредиту за
наслідками господарської операцій
щодо придбавання товару (акумуляторних
батарей), який використовувався
позивачем у власній господарській
діяльності, то ДПІ не вказано в чому
полягають такі порушення. При цьому, як
зазначено вище ДПІ не заперечувалась
реальність господарських операцій, за
наслідками яких позивачем сформовано
податковий кредит, не заперечувався
факт сплати ПДВ у вартості придбаних
товарів, що використані позивачем у
власній господарській діяльності. Якщо
на стадії визначення позивачем
податкових зобов'язань, то податковою
службою не враховано, що Податковим
кодексом України не передбачено
обов'язок платника коригувати
податковий кредит у разі продажу
товару за цінами нижчими його
придбання.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
не може погодитись з розрахунками ДПІ
отриманих позивачем збитків, зокрема з
тих підстав, що розрахунки таких
збитків, як вбачається з Акту
перевірки, зроблені враховуючи
загальну суму придбання акумуляторних
батарей (складова суми витрат), до якої
включено суми ПДВ. Між тим, відповідно
до пп.139.1.6 п.139.1 ст.139 ПК України до
складу витрат не включаються суми
податку на додану вартість, включеного
до ціни товару (роботи, послуги), що
придбаваються платником податку. Таким
чином, віднесення ДПІ до розрахунку
розміру витрат сплачених сум ПДВ є
необґрунтованим.

За таких обставин, суд першої інстанції
вірно зазначив, що ТОВ "Веста-Пласт"
досягнуто економічного ефекту, який
виник за рахунок торгової націнки до
купівельної вартості без врахування
ПДВ, та, як наслідок, отримано прибуток,
за реалізацію на експорт за контрактом
№04ВПЛ-11/АКБ від 23.05.2011 року товару,
придбаного за договорами з ТОВ
"Рекуперація свинцю", ЗАТ "Веста-Дніпро"
та ТОВ"Трансмаг", а тому висновки
податкового органу про заниження
позивачем податку на додану вартість
на суму 3 337 144,18 грн. є
необґрунтованими.

Щодо договору укладеного, між
українсько-угорським ЗАТ з II
«Веста-Дніпро» (Основний споживач) та
ТОВ «Веста - пласт» (Субспоживач) №82ВД-04
від 14.07.2004р. про спільне використання
технологічних мереж Основного
споживача, необхідно зазначити
наступне.

Предмет угоди - Основний споживач
зобов'язується забезпечити передачу
електричної енергії, газу, пари, питної
та технічної води тощо, а також відвід
стоків, в межах величини, дозволених
Субспоживачу до використання за
фактичною адресою Субспоживача
(вул.Будівельників, 34) через свої
технологічні мережі, а Субспоживач -
своєчасно компенсувати вартість
спожитих енергоносіїв, тощо, вартість
відведених стоків, а також
компенсувати частину витрат Основного
споживача, пов'язаних з утриманням та
обслуговуванням технологічних мереж.

Згідно п.4.1. Субспоживач зобов'язується
здійснювати компенсаційні виплати
вартості спожитих енергоносіїв, тощо,
вартості відведених стоків, а також
компенсувати частину витрат основного
споживача, пов'язаних з утриманням та
обслуговуванням технологічних мереж.
Компенсаційні виплат здійснюються
Субспоживачем на підставі рахунка ,
одержаного від Основного споживача.

Пунктами п.7.1. та п.7.2 Договору
встановлено, що облік спожитих
Субспоживачем енергоносіїв, тощо,
здійснюється згідно показникам
засобів обліку, а у разі їх відсутності
згідно розрахунку Основного споживача.
Розрахунки згідно цього договору
здійснюються на підставі відповідного
акту та рахунку Основного споживача.

Позиція позивача полягає в тому, що для
укладання договорів безпосередньо між
виробниками або постачальниками
енергоносіїв та споживачами існує ряд
умов в тому числі і матеріальних,
пов'язаних з отриманням дозвільних
документів.

Оскільки за місцем розташування
виробничих приміщень існують інші
власники які мають безпосередньо
укладені договори з основними
постачальниками енергоносіїв, для
мінімізації витрат підприємства, ТОВ
«Веста-Пласт» керуючись чинним
законодавством України уклало
вищевказану угоду.

Позиція відповідача полягає в тому, що
акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг) є дефектними з тих підстав, що в
них відсутні показники рахівників,
розрахункового коефіцієнту.

Як вбачається з актів
прийняття-передачі послуг, вони
містять усі необхідні реквізити, що
встановлені законодавством, в тому
числі й показники лічильників (т.2
а.с.135-152). Суми, вказані в актах
приймання-передачі послуг
відповідають сумам, вказаним в актах
здачі-прийняття робіт. Суми, вказані в
податкових накладних повністю
відповідають сумам, вказаним в актах
здачі-прийняття робіт та актах
приймання-передачі послуг (т.2 а.с.126-134).

Таким чином, на підтвердження
отриманих послуг оформлені всі
необхідні первинні документи, а саме
акти здачі-прийняття робіт та акти
приймання-передачі послуг, видані
податкові накладні. Послуги оплачені в
повному обсязі, враховуючи податок на
додану вартість, що підтверджується
виписками по рахунку, а тому доводи
податкового органу про дефектність
документів є необґрунтованими та
безпідставними

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позивачем
правомірно включено податок на додану
вартість до податкового кредиту, а
висновки про завищення податкового
кредиту по взаємовідносинах з ЗАТ з ІІ
«Веста-Дніпро» є неправомірними та
неогрунтованими.

З огляду на викладене, суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованих
висновків, що податкові
повідомлення-рішення прийняті не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Конституцією України та Податковим
кодексом України, тобто не
відповідають критеріям правомірності,
які пред'являються до рішень суб'єктів
владних повноважень та які визначено
ч.3 ст.2 КАС України.

Вказані висновки суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовуються. В апеляційній скарзі
ДПІ посилається лише на висновки, які
наведено в акті перевірки, натомість,
вказаним підставам для визначення
спірних податкових зобов'язань, судом
першої інстанції, як зазначено вище,
надано належну правову оцінку.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
судом першої інстанції в достатньому
обсязі з'ясовано обставини справи та
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, у зв'язку з чим підстав для
скасування рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2013 року у справі №804/15640/13-а
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили після її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

(Ухвалу у повному обсязі складено
21.03.2014р.)

Головуючий:
О.В. Мартиненко

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов