Справа № 1570/4453/12
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року м. Київ
В/800/1502/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О., Смоковича М.І.,Маслія
В.І.,Мироненка О.В.,Чумаченко Т.А.,

розглянувши заяву Південної митниці
Міндоходів про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 11
березня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Варра Трейд» до
Південної митниці, Головного
управління Державного казначейства
України в Одеській області, за участю
прокуратури Одеської області про
визнання бездіяльності та рішення
протиправними, зобов'язання вчинити
дії, -

в с т а н о в и в :

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року позов задоволено. Визнано
протиправною бездіяльність Південної
митниці щодо повернення надмірно
сплачених до бюджету Товариством з
обмеженою відповідальністю «Варра
Трейд» коштів у загальній сумі 5776506,11
грн., які було зараховано до бюджету.
Зобов'язано Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області здійснити
повернення на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Варра
Трейд» надмірно сплачених до бюджету
коштів у загальній сумі 5776506,11 грн., які
були зараховані до бюджету.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 11 березня 2014 року касаційні
скарги Південної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області,
заступника прокурора Одеської області
залишені без задоволення, а постанову
Одеського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року і ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року - без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду
касаційної інстанції, Південна митниця
Міндоходів звернулася до Вищого
адміністративного суду України із
заявою про допуск її до перегляду
Верховним Судом України.

У заяві заявник порушує питання про її
скасування з підстав, передбачених
пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України, як судом касаційної
інстанції, одних і тих самих норм
матеріального права, що, на її думку,
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
може бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом;
порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235- 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

У заяві Південна митниця Міндоходів
зазначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 11
березня 2014 року прийнята з неоднаковим
застосуванням приписів статей 262, 265, 267,
268, 269 Митного Кодексу України (далі - МК
України).

Вказує, що суд касаційної інстанції
приходить до протилежних висновків,
посилаючись на однакові норми
матеріального права щодо визначення
митної вартості товарів.

Згідно із ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 11
березня 2014 року, про перегляд якої
подана ця заява, суди задовольнили
позовні вимоги посилаючись на те, що у
відповідача при визначенні митної
вартості товару були відсутні підстави
для застосування резервного методу
визначення митної вартості ввезених
позивачем товарів за відсутності
доказів та обґрунтування неможливості
застосування першого, а потім кожного
наступного.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 3 грудня 2013 року, на яку
посилається заявник, залишено без змін
рішення судів попередніх інстанції про
відмову у задоволенні позову
посилаючись на те, що повернення
надмірно сплачених платежів можливо
при наявності факту надмірної сплати
коштів та звернення платника до
відповідно органу. Оскільки митниця не
приймала рішення про відмову в митному
оформленні товару. безпідставними
визнано доводи позивача про наявність
факту надмірної сплати митних платежів
за ВМД.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 5 березня 2014 року
скасовано ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 4 липня 2013 року, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року змінено. У задоволені позовних
вимог в частині стягнення з Державного
бюджету України на користь приватного
підприємства "Докстен" надмірно
сплачених мита у розмірі 6099,38гривень та
податку на додану вартість у розмірі
1219,88 гривень - відмовлено. В іншій
частині постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
19 березня 2013 року залишено без змін.
Судове рішення обґрунтовано
доведеністю позовних вимог, оскільки в
процесі розгляду справи знайшов своє
підтвердження факт протиправності
прийняття відповідачем-1 рішення про
визначення коду товару №847-2012 від
06.11.2012. Проте суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог про
стягнення з Державного бюджету України
на користь ПП "Докстен" надмірно
сплаченого мита та податку на додану
вартість посилаючись на те, що питання
контролю правильності класифікації
товарів відносяться до виключної
компетенції митних органів.

Що стосується ухвал Вищого
адміністративного суду України від 5
лютого 2013 року у справі № К/9991/76160/11, 21
січня 2014 року у справі № К/9991/80753/12, на
які посилається заявник, то вони не
можуть бути предметом перегляду
Верховним Судом України з підстав,
встановлених пунктом 1 частини 1 статті
237 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки суд
касаційної інстанції не вирішив справи
по суті позовних вимог, а скасував
рішення судів попередніх інстанцій та
направив їх на новий розгляд до суду
першої інстанції.

З урахуванням описаного у даному
випадку відсутнє неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обговоривши
доводи заяви та виходячи з мети
судового перегляду, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску заяви до
провадження.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України,

у х в а л и в :

У допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 11
березня 2014 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Варра Трейд» до
Південної митниці, Головного
управління Державного казначейства
України в Одеській області, за участю
прокуратури Одеської області про
визнання бездіяльності протиправною,
визнання протиправним рішення,
зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Сорока М.О.

Смокович М.І.

Маслій В.І.

Мироненко О.В.

Чумаченко Т.А.