Справа № 2а-7150/10/0870
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року м.
Київ К/9991/50036/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Енергодар
Запорізької області на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.01.2010 та
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03.11.2010

у справі № 2а-7150/10/0870

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Дніпроенерго»

до Державної податкової
інспекції у м. Енергодар Запорізької
області

про скасування акта та
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Дніпроенерго» звернулось до
Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Енергодар Запорізької області про
скасування акта та зобов'язання
вчинити дії.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.01.2010
позовні вимоги задоволено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03.11.2010 постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
20.01.2010 скасовано в частині
зобов'язання списати суму податкового
боргу із сплати пені у розмірі 1759,20 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, податковими
повідомленнями-рішеннями №№ /0 та
/0 від 18.05.2005 позивачу було
визначено суми податкового
зобов'язання у розмірах 2998,50 грн. та 1819,95
грн., відповідно.

Податкове зобов'язання за основним
платежем за цими
повідомленнями-рішеннями було
погашено платником податків у
визначений строк. Штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 3.212,60 грн. сплачені
підприємством 24.03.2009 на виконання
судового рішення про стягнення суми
податкового боргу в адміністративній
справі № 5/153/08-АП. На зазначену суму за
період з 04.06.2005 по 24.03.2009 - день прийняття
банком платіжного доручення на сплату
боргу -нарахована пеня в сумі 1759,20 грн.

04.12.2009р. на картці особового рахунку
ВАТ «Дніпроенерго» було узгоджено
податкові зобов'язання у розмірі 77523,84
грн., визначені в отриманому
підприємством податковому
повідомленні-рішенні від 17.11.2009р. №
/0.

Платіжним дорученням від 26.11.2009р. №
25757 ВАТ «Дніпроенерго» перераховано до
бюджету суму у розмірі 77523,84 грн. з
призначенням платежу - «сума
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій) згідно
до податкового повідомлення-рішення
від 17.11.2009р. № /0».

ДПІ у місті Енергодар Запорізької
області сплачені платіжним дорученням
№ 25757 від 26.11.2009 кошти розподілено на
суму, що спрямовується на погашення
пені у розмірі 1759,20 грн. та на погашення
суми податкового зобов'язання згідно
до податкового повідомлення-рішення
від 17.11.2009р. № /0.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначений
принцип рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Як визначено підпунктом 7.1.1 пункту
7.7 статті 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), джерелами самостійної
сплати податкових зобов'язань або
податкового боргу платника податку є
будь-які власні кошти такого платника
податку. Отже, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» Національний банк України
визначає систему, порядок і форми
платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року №22 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), кошти з
рахунків клієнтів банки списують лише
за дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому, згідно з пунктом 3.8
зазначеної Інструкції реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів відзначає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), який є спеціальним
законом з питань оподаткування і
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), податковий
орган не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, що самостійне зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум у рахунок
податкового боргу є неправомірним.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Рішення судів першої та апеляційної
інстанцій постановлені з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги висновок суду не спростовують,
підстави для призначення справи до
розгляду в судовому засіданні
відсутні.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Енергодар Запорізької області на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.01.2010 та
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03.11.2010 у справі № 2а-7150/10/0870 слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Енергодар
Запорізької області відхилити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 20.01.2010 та
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03.11.2010 у справі № 2а-7150/10/0870
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко