Справа № 2а-1721/2010
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
Справа № 13385/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу
Франківського районного суду міста
Львова від 17 грудня 2010 року про відмову
в поновленні строку звернення до суду у
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору - Державна
інспекція архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області,
Франківська районна адміністрація
Львівської міської ради, про визнання
нечинними розпоряджень та акту, -

ВСТАНОВИВ:

10.11.2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, яким просили визнати
нечинними розпорядження Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради від 30.08.2007 року № 832 «Про
здачу в експлуатацію самовільно
перепланованої квартири АДРЕСА_1» і від
28.11.2007 року № 1188 «Про затвердження акта
прийняття в експлуатацію квартири
АДРЕСА_1», а також визнати нечинним акт
комісії з прийняття в експлуатацію
квартири АДРЕСА_1.

В позовній заяві позивачі заявляли
клопотання про поновлення строку
звернення до адміністративного суду з
даним позовом, обґрунтовуючи його тим,
що про порушення своїх прав вони
дізнались 12.08.2010 року, тому саме з цього
дня розпочався перебіг цього строку.

Ухвалою Франківського районного суду
міста Львова від 17 грудня 2010 року
відмовлено в поновленні строку
звернення до суду.

Ухвала мотивована тим, що про порушення
своїх прав, свобод та інтересів
позивачі дізнались у 2004 році, тобто з
часу здійснення відповідачами
самовільної добудови, однак не
звертались до суду без поважних причин.
Таким чином, позивачі пропустили
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду, передбачений
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України. При цьому,
позивачі не надали і суд не встановив
підстав для поновлення цього строку,
оскільки такий пропущений без поважних
причин.

Ухвалу в апеляційному порядку
оскаржили позивачі, вважають її
незаконною та необґрунтованою,
оскільки суд не встановив всіх
обставин, що мали значення для
вирішення питання, висновки суду не
відповідають обставинам справи, а
також суд порушив норми процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення питання. Просять ухвалу
скасувати, постановити ухвалу про
поновлення строку звернення до суду та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначають, що вони вважали, що
відповідачі проводять реконструкцію
своєї квартири з дотриманням вимог
законодавства, а про те, що
реконструкція проводиться самовільно,
тобто з порушенням вимог законодавства
вони дізнались у серпні 2010 року з
відповідей Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради.
При цьому, вони неодноразово
звертались до Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
із заявами про надання інформації щодо
узаконення відповідачами прибудов, а
також щодо надання копій розпорядчих
документів та ескізного проекту, однак
отримали відповіді, як зазначено, лише
у серпні 2010 року.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(тут і далі в редакції, чинній на час
подання позовної заяви та
постановлення оскаржуваної ухвали) до
компетенції адміністративних судів
України належать, зокрема, спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

У розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу
справа адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа) - це
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 зазначеного Кодексу
визначено, що суб'єкт владних
повноважень - це орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

А пунктом 9 цієї статті передбачено, що
відповідачем в адміністративній
справі може бути суб'єкт владних
повноважень, а у випадках, передбачених
законом, й інші особи, до яких звернена
вимога позивача.

Згідно з вимогами частини 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які не є
суб'єктами владних повноважень в
розумінні ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
і не здійснює у спірних
правовідносинах жодних владних
управлінських функцій відносно
позивачів.

Водночас, позивачі оскаржують рішення
(розпорядження) Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
яка є суб'єктом владних повноважень,
однак визначили її, а також Державну
інспекцію архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області як
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, на думку колегії суддів, з
врахування суб'єктного складу осіб, що
беруть участь у справі, визначеного
позивачами, дану справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства, чого не
врахував суд першої інстанції.

А ст. 100 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено
залишення без розгляду в зв'язку із
закінченням строків, установлених
законом, та відсутністю підстав для
його поновлення саме
адміністративного позову, тобто
позовної заяви в адміністративній
справі, а не позову, який не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства, що, в свою чергу,
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувана
ухвала постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального
справа, тому її слід скасувати.

Крім того, як зазначено вище,
відповідно до ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Однак суд першої інстанції, дійшовши
висновку, що позивачі пропустили
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду, передбачений
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, і не надали, а суд
не встановив підстав для поновлення
цього строку, помилково не застосував
правових наслідків, передбачених ст. 100
цього Кодексу.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що
провадження у справі судом першої
інстанції не було відкрите, а суд
апеляційної інстанції не наділений
повноваженнями відмовляти у відкритті
провадження в адміністративній справі
чи приймати будь-які інші процесуальні
рішення щодо позовної заяви,
передбачені ст. ст. 107-108 Кодексу
адміністративного судочинства
України, тому оскаржувану ухвалу слід
скасувати та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції для прийняття рішення
відповідно до повноважень,
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, з врахуванням висновків
апеляційного суду, наведених в
мотивувальній частині даної ухвали.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. 204, п. 6 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду
міста Львова від 17 грудня 2010 року про
відмову в поновленні строку звернення
до суду у справі № 2а-1721/10/1326 за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору - Державна інспекція
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, Франківська
районна адміністрація Львівської
міської ради, про визнання нечинними
розпоряджень та акту - скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький