Справа № 2а/2570/1399/12
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Падій В.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Оксененка О.М., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю «Прогрес»
на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 травня
2012 року у справі за адміністративним
позовом Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прогрес» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач Чернігівське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів у Чернігівський області
звернулися в суд з адміністративним
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прогрес» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 35011 (тридцять п'ять
тисяч одинадцять) грн. 77 коп.
адміністративно-господарських санкцій
та 7 (сім) грн. пені.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2012
року позовні вимоги позивача
задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні вимог позивача.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про
задоволення вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, та
встановлено судом першої інстанції, що
відповідачем подано до відділення
Фонду звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2011 рік, в
якому зазначено, що середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу у товаристві
складала у 2011 році - 68 осіб, норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2011 році становить 3 робочих
місця, у товаристві за 2011 рік не
працювало жодної особи, якій
встановлена інвалідність.

Вирішуючи правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, колегія суддів зважає на
наступні обставини справи.

За ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
України» (далі - Закон) для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Частиною 2 статті 19 Закону встановлено,
що підприємства, установи, організації,
у тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Стаття 18 Закону передбачає, що
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу за рік
визначається відповідно до Інструкції
зі статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 28.09.2005
року №286, та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 30.11.2005
року № 1442/11722.

В силу приписів ч. 3 та ч. 5 ст. 19 Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону. Виконанням
нормативу робочих місць у кількості,
визначеній згідно з частиною першою
цієї статті, вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

За ст. 20 Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Згідно пп. 2.1. п. 2 Інструкції щодо
заповнення форми № 10-ПІ (річна) «Звіт
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів», затвердженої наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 10 лютого 2007 р. № 42,
та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 13.02.2007 року № 117/13384,
звіт складається роботодавцями щороку
і до 1 березня, наступного після
звітного періоду, подається або
надсилається рекомендованим листом за
місцем їх державної реєстрації
відділенню Фонду соціального захисту
інвалідів.

В свою чергу, з матеріалів справи
слідує, що апелянтом не виділялися та
не створювалися робочі місця для
працевлаштування інвалідів; не
надавалася державній службі
зайнятості інформація, необхідна для
працевлаштування інвалідів, що
підтверджується листом Сосницького
районного центру зайнятості від 13.03.2012
року № 04/147, в якому зазначено, що звітів
про наявність вакансій форми 3-ПН щодо
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів
товариством до Сосницького районного
центру зайнятості не надавалось.

За таких обставин, колегія суддів не
може не погодитися з доводами суду
першої інстанції, що відповідач не
вживав жодних заходів, передбачених
чинним законодавством по забезпеченню
працевлаштування інвалідів, а тому на
нього має бути покладена
відповідальність за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів,
передбачена статтею 20 Закону, що
свідчить про правомірність
застосування штрафних санкцій за три
нестворені робочі місця в розмірі 35 011,77
грн.

Крім того, оскільки відповідачем
несвоєчасно сплачено
адміністративно-господарські санкції,
то згідно частини 2 статті 20 Закону
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120% річних
облікової ставки Національного банку
України, що діяла на момент сплати,
нарахованої на повну суму недоїмки за
весь її строк.

З таких обставин судом першої
інстанції зроблено правильний
висновок про правомірність
нарахування позивачем відповідачу
пені в розмірі 7,00 грн..

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного відповідачем рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200,
205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прогрес» - залишити
без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21 травня
2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
07.03.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Оксененко О.М.

Сорочко Є.О.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Оксененко О.М.

Сорочко Є.О.