Справа № 2а-4184/11/1070
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/68014/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх
справ України про визнання дій
протиправними за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18 жовтня 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати відповідь Міністерства
внутрішніх справ України від 05.08.2011р.
на інформаційний запит позивача від
26.07.2011р. такою, що не відповідає суті
запиту; зобов'язати Міністерство
внутрішніх справ України надати
ОСОБА_4 повну та ґрунтовну відповідь на
питання, зазначені у запиті на
інформацію від 26.07.2011р.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2011 року адміністративний позов
задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду скасовано
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2011 року та прийнято нову про відмову у
задоволенні позову.

ОСОБА_4 не погодився з постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня 2012
року і звернувся до суду з касаційною
скаргою, в який просить скасувати
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня 2012
року та залишити в силі постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2011 року, посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про задоволення
касаційної скарги з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні обставини.

26.07.2011 р. позивач звернувся до МВС
України з інформаційним запитом, в
якому з посиланням на Закон України
«Про доступ до публічної інформації»
зазначалося шість запитань: 1) що є
підставою для проведення цільових
заходів (операцій, відпрацювання,
планів), в ході яких міліції необхідно
реалізовувати своє право на зупинку
транспортних засобів; 2) в яких
територіальних межах (місто, район,
область, м. Київ або Севастополь,
загальнодержавний) проводяться
цільові заходи (операції,
відпрацювання, плани) та за якими
критеріями обираються дані межі; 3) хто
з посадових осіб або який колегіальний
орган Міністерства внутрішніх справ
України видає нормативний документ
(наказ, розпорядження) про проведення
цільового заходу (операції,
відпрацювання, оперативного плану)
залежно від територіальних меж в яких
проводиться цільовий захід; 4) чи
належать нормативні документи про
проведення цільових заходів (операцій,
відпрацювання, оперативні плани) до
публічної інформації з обмеженим
доступом згідно Закону України «Про
доступ до публічної інформації». Якщо
належать, то на підставі яких
нормативно-правових актів (із
зазначенням номерів відповідних
статей чи інших структурних розділів
чи підрозділів такого документа); 5) чи
повинен працівник міліції під час
зупинки транспортного засобу в разі
проведення цільового заходу (операції,
відпрацювання, оперативного плану) для
перевірки документів на право
користування та керування
транспортним засобом, документів на
транспортний засіб мати при собі
документи, які підтверджують
проведення цільового заходу (операції,
відпрацювання, оперативного плану) в
даному місці в даний час. Якщо ні, то як
працівник міліції під час зупинки
транспортного засобу в разі проведення
цільового заходу (операції,
відпрацювання, оперативного плану) для
перевірки документів на право
користування і керування транспортним
засобом, документів на транспортний
засіб може об'єктивно довести водію, що
зупинка дійсно пов'язана з проведенням
цільового заходу для перевірки
документів на право користування
транспортним заходом і не суперечить
чинному законодавств; 6) скільки часу
може максимально тривати зупинка
транспортного засобу працівником
міліції в разі зупинки під час
проведення цільових заходів (операції,
відпрацювання, оперативні плани) для
перевірки документів на право
користування і керування транспортним
засобом, документів на транспортний
засіб і чи не суперечить це статті 33
Конституції України, яка гарантує
свободу пересування.

05.08.2011р. за результатами опрацювання
запиту позивача листом № Ж-8 Управління
ДАІ МВС України за підписом заступника
начальника Управління ДАІ МВС України
ОСОБА_4 було надано відповідь, в якій
зазначено, що в Управлінні ДАІ МВС
України в межах компетенції розглянуто
запит, надано загальний перелік
законодавчих та інших актів, якими в
своїй діяльності керується ДАІ,
здійснено посилання на Положення про
Державтоінспекцію та на підпункт б)
п.2.4. Правил дорожнього руху і ч. 1 ст. 11
Закону України «Про міліцію», який
доповнений п.21-1, вказано, що інші
питання, зазначені у запиті,
відносяться до публічної інформації з
обмеженим доступом згідно Закону
України «Про доступ до публічної
інформації».

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того,
надана у відповіді на запит інформація
є неповною, оскільки Управлінням ДАІ
МВС України у листі №Ж-8 від 05.08.2011р. не
зазначено: підстави надання відповіді
не Міністерством внутрішніх справ
України, а Управлінням ДАІ МВС України;
нормативно-правові акти МВС України,
якими врегульовано поставлені у запиті
питання із зазначенням їх номерів та
назв; інформація по суті порушених
питань або посилання на відомчі
нормативно-правові акти, згідно з якими
запитувана інформація є інформацією з
обмеженим доступом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволені
позову, Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов висновку
про необґрунтованість позовних вимог,
оскільки Управлінням ДАІ МВС України
надана вичерпна відповідь на запит від
26.07.2011р. по суті заданих питань, з
посиланням на нормативно-правові акти
в яких вони закріплені, окрім
інформації яка має обмежений доступ у
відповідності до закону.

Проте, з таким висновком суду
апеляційної інстанції не можна
погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» № 2938-IV від 13.01.2011 року,
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Згідно із статями 12 та 13 вказаного
Закону, суб'єктами відносин у сфері
доступу до публічної інформації є
Розпорядники інформації, які
визначаються, серед іншого, як суб'єкти
владних повноважень - органи державної
влади, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Ніхто не може обмежувати права особи у
виборі форм і джерел одержання
інформації, за винятком випадків,
передбачених законом (ч. 2 ст. 7 цього
закону).

Водночас, Законом України «Про доступ
до публічної інформації»
регламентований порядок здійснення та
забезпечення права кожного на доступ
до інформації, що знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом, та інформації, що становить
суспільний інтерес.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» доступ до інформації
забезпечується шляхом, зокрема,
надання інформації за запитами на
інформацію.

Публічна інформація є відкритою,
крім випадків, встановлених законом (ч.
2 ст. 1 Закону України «Про доступ до
публічної інформації»).

Статтею 6 вказаного Закону встановлені
обмеження доступу до публічної
інформації.

Проте, за ч. 6 ст. 6 Закону України «Про
доступ до публічно інформації» не
належать до інформації з обмеженим
доступом відомості, зазначені у
декларації про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру,
оформленої за формою і в порядку, що
встановлені Законом України "Про
засади запобігання і протидії
корупції", крім відомостей, зазначених
в абзаці другому частини другої статті
12 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач реалізував своє право на
доступ до публічної інформації шляхом
звернення до розпорядника інформації
із запитом на інформацію. Відповідач
мав у своєму розпорядженні запитувану
інформацію і зобов'язаний був її надати
на запит позивача в тому обсязі, який
відповідав встановленим обмеженням,
але не надав такої інформації.

При цьому, відповідно до частини 2
статті 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Перевіривши матеріали справи та
встановлені судом першої інстанції
обставини, суд касаційної інстанції
погоджується з тим, що надана у
відповіді на запит інформація є
неповною, оскільки в листі відповідача
від 05.08.2011р. № Ж-8 не зазначено підстави
надання відповіді не Міністерством
внутрішніх справ України, а
Управлінням ДАІМВС України; не
зазначені нормативно-правові акти МВС
України, якими врегульовано поставлені
у запиті питання із зазначенням їх
номерів та назв; не зазначена
інформація по суті порушених питань
або посилання на відомчі
нормативно-правові акти, згідно з якими
запитувана інформація є інформацією з
обмеженим доступом.

Відповідно до ч.1 ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 225, 226, 231 КАС
України суд,-

постановив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня 2012
року - скасувати, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2011 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін