Справа № 2а-3435/12/2170
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-3435/12/2170

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Загоруйко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Херсоні Херсонської області
Державної податкової служби на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Херсонської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ФОП ОСОБА_2 звернулась
з адміністративним позовом, в якому, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог від 05.09.2012 року просила
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від 10
квітня 2012 року №, яким збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 144423
грн. 82 коп., в т. ч. за основним платежем
115539 грн. 06 коп. та за штрафними
санкціями 28884 грн. 76 коп.; визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення від 27 серпня 2012
року №, яким збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість за штрафними санкціями у сумі
28884 грн. 76 коп.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що висновок податкового
органу щодо не підтвердження реального
здійснення операцій по придбанню у ПП
"Лісса" товару - жита ґрунтується
виключно на актах про неможливість
проведення зустрічних звірок
контрагентів по ланцюгу постачання ПП
"Ліса" - ПП "Крівбісінтерпром" та ТОВ
"Оптметалстрой". При цьому, позивач
вказував, що до перевірки позивачем
були надані всі первинні документи
щодо придбання товару у спірного
контрагента, у т.ч. податкові накладні,
які згідно податкового законодавства
підтверджують право платника податку
сформувати за рахунок вказаних в них
сум податковий кредит по податку на
додану вартість. Крім цього, позивач
зазначав, що податковим органом в акті
перевірки вказано на відповідність
виду діяльності ПП "Ліса" вчиненій
господарській операції, а також
зазначається, що отриманий у ПП "Ліса"
товар було перероблено ФОП ОСОБА_2 на
власному виробництві на ржану муку, що
підтверджує товарність даної
господарської операції.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2013
рок адміністративний позов було
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від 10
квітня 2012 року № , яким збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 144423
грн. 82 коп., в т. ч. за основним платежем
115539 грн. 06 коп. та за штрафними
санкціями 28 884 грн. 76 коп.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від 27
серпня 2012 року № , яким збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість за штрафними
санкціями 28 884 грн. 76 коп.

Не погоджуючись з даною постановою
суду податковий орган подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, у зв'язку з чим
просить його скасувати та ухвалити
нову постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 зареєстрований як фізична
особа-підприємець Виконавчим
комітетом Херсонської міської ради
23.03.2005 року, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця серії
НОМЕР_4, перебуває на податковому
обліку в ДПІ у м. Херсоні з 31.03.2005 року за
№23976 та є платником податку на додану
вартість згідно свідоцтва про
реєстрацію від 12.04.2005 року НОМЕР_5,
індивідуальний податковий номер -
НОМЕР_3.

Згідно пп. 20.1.4, п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1, п. 78.1
ст.78, ст. 79 Податкового кодексу України
фахівцями податкового органу було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань
взаємовідносин з ПП "Лісса" за період з
01.09.2011 року по 30.09.2011 року, про що було
складено акт від 06.02.2012 року №
11/17-2/НОМЕР_3.

Висновками вищевказаного акту
перевірки було встановлено, зокрема:

- порушення ч.1 ст.201, ч.1-6 ст. 203, ст. 215, 216,
228 ЦК України в частині недодержання
вимог зазначених статей в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання наслідків, що
обумовлені ними по правочинах,
здійснених ФОП ОСОБА_2 при придбанні
товарів (послуг) у ПП "Лісса".

- порушення п.198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_2
неправомірно включено до складу
податкового кредиту податок на додану
вартість в сумі 115539,06 грн., визначений
від вартості товару згідно податкових
накладних, отриманих від ПП "Ласса"
такий товар був предметом нікчемного
правочину та документи, що фіксують
факт здійснення господарських
операцій визнані недійсними.
Вищевказані порушення призвели до
завищення ПДВ у декларації з ПДВ за
вересень 2011 року на загальну суму 115539,06
грн.

На підставі вказаних висновків акту
перевірки було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 10.04.2012 року за
№ щодо визначення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 144423,82 грн., у
тому числі за основним платежем у сумі
115539,06 грн. та за штрафними санкціями у
сумі 28884,76 грн., яке є предметом
оскарження в даній адміністративній
справі.

Вищевказане податкове повідомлення
рішення було оскаржено позивачем в
адміністративному порядку.

З урахуванням рішення ДПС у
Херсонській області від 24.05.2012 року
№2822/10/10-206, прийнятого за результатами
розгляду первинної скарги ФОП ОСОБА_2
та рішення ДПС України від 06.08.2012 року
№17/0/141-12/Т/10-2315, прийнятого за
результатами повторної скарги ФОП
ОСОБА_2, податкове повідомлення-рішення
від 10.04.2012 року за № залишено без
змін, при цьому ДПІ у м. Херсоні
додатково винесено податкове
повідомлення-рішення від 27.08.2012 року
№, яким збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість за штрафними санкціями у сумі
28884,76 грн., яке також є предметом
оскарження в даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем було повністю дотримано всіх
вимог закону з реалізації права на
податковий кредит.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Податкового кодексу
України, Цивільного кодексу України.

Так, фактичною підставою для зменшення
позивачу суми податкового кредиту за
вересень 2011 року на загальну суму 115539,06
грн. основного платежу, слугував
висновок акту від 07.12.2011 року
№493/23-404/32423340 про результати
позапланової невиїзної перевірки ПП
"Лісса" з питань правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту декларації з
податку на додану вартість за вересень
2011 року, внаслідок встановлення -

- відсутність трудових ресурсів,
основних фондів, складських приміщень,
транспортних засобів, що унеможливлює
фактичне здійснення ПП "Ліса"
господарських операцій з
купівлі-продажу, та як наслідок угоди,
вчинені ПП "Лісса" з постачальниками та
покупцями, є нікчемними, оскільки не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, зокрема з
контрагентами ПП "Кривбасінтерпром" та
ТОВ "Оптметаллстрой".

Проте з таким висновком податкового
органу погодитись не можна з огляду на
наступне.

За змістом п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України об'єктом
оподаткування, зокрема, є операції
платників податку з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

На підставі пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

У відповідності до пункту 198.1. ст. 198
Податкового кодексу передбачено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

За змістом п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

На підставі пункту 198.3. ст. 198 вказаного
Кодексу встановлено, що податковий
кредит звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п. 201.1. ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
в якій зазначаються в окремих рядках
певні обов'язкові реквізити.

У відповідності до пункту 201.4. ст. 201
Податкового кодексу України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

За змістом п. 198.6 ст. 198 зазначеного
Кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу). У разі, якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

В контексті зазначених норм
Податкового кодексу України існує
декілька підстав для формування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту, а саме: у продавця -
відвантаження товару та отримання
коштів від покупця, а у покупця -
наявність належно оформленої
податкової накладної, фактична сплата
грошових коштів продавцю, в сумі
визначеній в податковій накладній, а
також фактичне виконання
господарської операції, за наслідками
якої у платника ПДВ виникає право на
податкової зобов'язання та відповідно
податковий кредит.

В ході судового розгляду встановлено,
що, 01.09.2011 року між ФОП ОСОБА_2 (за
договором - покупець ) та ПП "Лісса" (за
договором - продавець) був укладений
договір купівлі-продажу №34 та
додаткова угода №1 від 01.09.2011 року,
згідно умов якого, з урахуванням
відповідних змін, передбачено, що
продавець зобов'язується передати у
власність товар - жито у кількості 325 т,
асортимент, кількість (розмір партії)
поставки, ціна кожної партії товару
визначається у взаємоузгоджених
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною договору та містять
найменування товару, одиницю виміру,
кількість, ціну за одиницю та загальну
вартість товару, ціни вказані у
специфікаціях є незмінними,
відвантаження та подальше перевезення
товару здійснюється за рахунок
покупця, оплата вартості товару
здійснюється в безготівковій формі на
розрахунковий рахунок продавця або в
готівковій формі шляхом оформлення
прибуткового касового ордеру у
відповідності з вимогами
законодавства, кінцевий термін оплати
до 01.11.2011 року, термін дії договору до
01.11.2011 року. Також між покупцем та
продавцем підписані специфікація №1
від 12.09.2011 року щодо поставки жита у
кількості 212,000 т на суму 453040,20 грн., в
тому числі ПДВ 75506,70 грн. та
специфікація №2 від 19.09.2011 року щодо
поставки жита у кількості 108,700 т на суму
240194,16 грн., в тому числі ПДВ 40032,36 грн.

На виконання вказаного договору,
відповідно до специфікацій, ПП "Лісса"
поставило на адресу позивача товар -
жито у вересні 2011 року у загальній
кількості 320,7 т на загальну суму 693234,36
грн., у тому числі ПДВ - 115539,06 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №1 від 12.09.2011 року, №2 від
19.09.2011 року та податковими накладними
№1 від 12.09.2011 року та №2 від 19.09.2011 року,
що не заперечується відповідачем.

Оплата отриманої продукції на загальну
суму 673234,00 грн. здійснена шляхом
внесення готівкових коштів в касу ПП
"Лісса", що підтверджується копіями
квитанцій до прибуткового касового
ордера.

Перевезення товару від продавця до
покупця фактично здійснювалось за
замовленням ФОП ОСОБА_2 фізичними
особами-підприємцями, що
підтверджується наданими до
матеріалів справи відповідними
договорами та товарно-транспортними
накладними, а саме:

- з ФОП ОСОБА_3: договір підряду на
грузоперевозки від 01.04.2011 року,
товарно-транспортна накладна від 19.09.2011
року на перевезення 21,7 т жита та
товарно-транспортна накладна від 12.09.2011
року на перевезення 21,2 т жита;

- з ФОП ОСОБА_4: договір підряду на
грузоперевозки від 20.03.2011 року,
товарно-транспортна накладна від 19.09.2011
року на перевезення 21,7 т жита та
товарно-транспортна накладна від 12.09.2011
року на перевезення 21,2 т жита;

- з ФОП ОСОБА_5: договір підряду на
грузоперевозки від 03.04.2011 року,
товарно-транспортна накладна від 19.09.2011
року на перевезення 21,7 т жита та
товарно-транспортна накладна від 12.09.2011
року на перевезення 21,2 т жита;

- з ФОП ОСОБА_6: договір підряду на
грузоперевозки від 01.04.2011 року,
товарно-транспортна накладна від 12.09.2011
року на перевезення 21,2 т жита;

- з ФОП ОСОБА_7: договір підряду на
грузоперевозки від 01.04.2011 року,
товарно-транспортна накладна від 12.09.2011
року на перевезення 21,2 т жита;

- з ФОП ОСОБА_8: договір підряду на
грузоперевозки від 01.04.2011 року,
товарно-транспортна накладна від 12.09.2011
року на перевезення 21,2 т жита;

- з ФОП ОСОБА_9: договір підряду на
грузоперевозки від 01.03.2011 року,
товарно-транспортна накладна від 19.09.2011
року на перевезення 21,7 т жита та
товарно-транспортна накладна від 12.09.2011
року на перевезення 21,2 т жита;

- з ФОП ОСОБА_10: договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування від 01.03.2011 року,
товарно-транспортна накладна від 19.09.2011
року на перевезення 21,9 т жита та
товарно-транспортна накладна від 12.09.2011
року на перевезення 21,2 т жита;

- з ФОП ОСОБА_11: договір підряду на
грузоперевозки від 01.02.2011 року,
товарно-транспортна накладна від 12.09.2011
року на перевезення 21,2 т жита;

- з ФОП ОСОБА_1: товарно-транспортна
накладна від 12.09.2011 року на перевезення
21,2 т жита.

Оплата отриманих послуг по перевезенню
здійснювалась шляхом внесення готівки
до каси суб'єкта господарювання, що
підтверджується наданими до
матеріалів справи копіями квитанцій до
прибуткового касового ордера.

Згідно наданих пояснень позивача
придбаний у ПП "Лісса" товар був
перероблений на власному виробництві
(млиновий комплекс МП 600) на ржану муку,
яку ФОП ОСОБА_2 було продано ТОВ
"Торгова фірма "Ольвія" та ВАТ "Одеський
коровай", що підтверджується наданими
до матеріалів справи документами, а
саме:

- договором оренди приміщень №102 від
01.01.2010 року щодо оренди нежитлового
приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для
використання цеху по виробництву
комбікорму;

- довідкою від 24.12.2012 року №2 щодо
наявності у ФОП ОСОБА_2 у власності
млину МП-600 виробництва орендного
підприємства "Електромаш" м. Харків,
придбаного у 2009 року, копією
відповідного технічного паспорту
обладнання;

- договором №67 від 29.09.2011 року щодо
поставки муки житньої ТОВ "Торгова
фірма "Ольвія" та договором №ТР-5 від
01.09.2010 року щодо поставки муки житньої
ВАТ "Одеський каравай", видатковими та
податковими накладними, банківськими
виписками, товарно-транспортними
накладними.

Водночас, в ході перевірки податковий
орган не надав доказів отримання
спірної продукції від іншого
контрагента, зокрема шляхом надання
результатів інвентаризації
товарно-матеріальних цінностей,
коштів, у тому числі зняття залишків
товарно-матеріальних цінностей,
оскільки пунктом 20.1.5. ст. 20 Податкового
кодексу України передбачено право
органів податкової служби вимагати
від платників податків, що
перевіряються в ході перевірок,
проведення інвентаризації основних
фондів, товарно-матеріальних
цінностей, коштів, у тому числі зняття
залишків товарно-матеріальних
цінностей, готівки. У разі відмови
платника податків (його посадових осіб
або осіб, які здійснюють готівкові
розрахунки та/або проводять
діяльність, що підлягає ліцензуванню
та/або патентуванню) від проведення
інвентаризації основних фондів,
товарно-матеріальних цінностей, коштів
(зняття залишків товарно-матеріальних
цінностей, готівки), передбаченої
абзацом першим цього пункту, або
ненадання для перевірки документів, їх
копій (за умови наявності таких
документів) застосовуються заходи,
передбачені статтею 94 цього Кодексу.

За змістом ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

З метою встановлення факту реальності
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Отже, внаслідок дослідження первинної
документації позивача судом
встановлено, що господарські операції
позивача відповідають наведеним
критеріям оцінювання, та
підтвердженням розрахунків між
позивачем та контрагентом, а тому,
підстав вважати угоди, укладені між
позивачем та ПП "Лісса" безтоварними не
вбачається.

Внаслідок дослідження первинної
документації позивача встановлено, що
у перевіреному періоді позивачем було
отримано від ПП "Лісса" товар - жито, за
фактом отримання товару були надані
податкові накладні, за рахунок яких був
сформований податковий кредит у
відповідному звітному періоді,
вказаний товар оплачений позивачем в
повному обсязі грошовими коштами, в
тому числі з урахуванням суми податку
на додану вартість.

Анулювань свідоцтв платника податку на
додану вартість учасників угоди на час
її реалізації та видачі податкових
накладних судом не встановлено.
Зокрема, відповідно до акту перевірки
ПП "Лісса" від 07.12.2011 року за №
493/23-404/32423340 вказаний суб'єкт
господарювання зареєстрований як
юридична особа Подільською районною у
м. Києві державною адміністрацією за
№1022271 24.03.2003 р., та зареєстрований
платником ПДВ згідно свідоцтва за №
200007861. Таким чином, на момент укладення
договору та документального
оформлення його виконання, ПП "Лісса"
мало право на оформлення податкових
накладних. Основний вид діяльності ПП
"Лісса" - 51.21.0 - оптова торгівля зерном,
насінням та кормами для тварин, що
відповідає змісту господарської
операції з позивачем.

Стосовно доводів про те, що відносно ПП
"Лісса" встановлено відсутність
складських приміщень, автомобільного
чи іншого транспорту, основних фондів,
необхідних для здійснення
фінансово-господарської діяльності, що
господарські угоди укладені зокрема з
позивачем є фіктивними, суд першої
інстанції вірно зазначив, що при цьому
не враховано нічим не обмежену
можливість цього підприємства (ПП
"Лісса") укладати угоди найму, оренди та
залучати до господарської діяльності
активи трудові ресурси інших суб'єктів
господарювання; не враховано
відсутність норми закону, яка б давала
підстави для відповідальності
позивача, як платника податків, за
можливо вчинені контрагентами
правопорушення. Вказані факти не є
підставою вважати, що ПП "Лісса" не веде
господарської діяльності, а угоди
укладені з контрагентами є
безтоварними.

З приводу твердження суб'єкта владних
повноважень в акті перевірки щодо
нікчемності поставки товару ПП "Лісса"
на адресу позивача з посиланням на ч. 1
ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України,
слід зазначити наступне.

Взаємовідносини позивача з ПП "Лісса"
мають реальний характер, підтверджені
первинними документами
бухгалтерського обліку, які є дійсними,
їх дійсність податковим органом не
оскаржувалась.

На підставі ч.5 ст.203 ЦК України,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) цієї вимоги є підставою
недійсності правочину.

За змістом ч.2 ст.215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Отже, основним критерієм
для того, аби вважати правочин
нікчемним, є його недійсність,
встановлена законом, а не актом
податкової перевірки.

Ст. 215 ЦК України визначає підстави для
визнання правочину недійсним. Серед
іншого, вказаною нормою передбачено, що
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

З 1 січня 2011 р. набули чинності зміни до
ст. 228 Цивільного кодексу України
(надалі - ЦК України), відповідно до яких
нікчемним став лише правочин, який
порушує публічний порядок. Відповідно
до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Отже, при кваліфікації правочину за
статтею 228 ЦК України має враховуватися
вина, яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

До того ж податковим органом не надано
доказів наявності обвинувальних
вироків відносно посадових осіб
позивача та його контрагента щодо
порушення податкового законодавства, а
також щодо наявності умислу посадових
осіб позивача на вчинення угод, які
суперечать інтересам держави та
суспільства.

У відповідності до ст. 234 Цивільного
кодексу України правочин, який не має
за мету створення реальних наслідків є
фіктивним, та визнається судом
недійсним.

Встановлені фактичні обставини
об'єктивно засвідчують здійснення
господарської діяльності між
позивачем та ПП "Лісса" і правомірність
нарахування податкового кредиту
відповідно до первинних
бухгалтерських документів та по
податковим накладним, які виписані на
виконання умов викладених вище
договірних відносин.

Жодних судових рішень про визнання
спірних правочинів недійсними суду не
надано.

Стосовно посилання податкового органу
на те, що перевіркою встановлено
формування позивачем податкового
кредиту за рахунок постачальників в
ланцюгах постачання, якими не
нараховувалися та не сплачувалися
податкові зобов'язання у зв'язку з
неподанням звітності чи
недекларуванням зобов'язань, слід
зазначити, що якщо контрагент не
виконав своїх зобов'язань по належному
формуванню первинних документів для
підтвердження податкового кредиту або
зобов'язання з ПДВ, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Вказана обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту з ПДВ,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови для цього та має всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було повністю дотримано всіх
вимог закону з реалізації права на
податковий кредит. Вказані позивачем
суми підтверджені наявними у
матеріалах справи копіями первинних
документів.

Враховуючи, що обґрунтованість та
правомірність судження суб'єкта
владних повноважень про нікчемність
правочину та не реальність
господарських операцій між позивачем і
його контрагентом не знайшла свого
підтвердження здобутими по справі
доказами, а інших фактичних мотивів в
основу спірного податкового
повідомлення-рішення не покладено, а
також наявність у позивача належним
чином оформлених первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку,
то суд першої інстанції вірно дійшов до
висновку, що обставини, які викладені
відповідачем в акті перевірки,
неможливо кваліфікувати як порушення,
що передбачені вимогами п.198.3, п. 198.6
ст.198 Податкового Кодексу України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач не надав суду належні
докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Херсонської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 31
січня 2013 року у справі № 2а-3435/12/2170 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складення ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в
повному обсязі - 07 квітня 2014 року.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян