Справа № 2а-1285/12/1370
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 р.
№
9104/103766/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань:
Щерби С.Б.

представника позивача - Болюби О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2012 року у справі за адміністративним
позовом Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області, Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Підрозділу примусового
виконання рішень Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_3 про
скасування постанови, -

встановив:

13.02.2012 позивач звернувся в суд із
адміністративним позовом до
відповідачів в якому просив скасувати
постанову начальника ППВР ВДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області ВП № 26603653.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням вимог
ст.ст. 7, 83 Закону України «Про виконавче
провадження» на підставі протесту
прокурора, який не був стороною
виконавчого провадження і який не
наділений функцією контролю за
здійсненням виконавчого провадження.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14.03.2012 у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився позивач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що така є незаконною та
необґрунтованою, а тому просить її
скасувати, а позов задовольнити.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що
перелік учасників виконавчого
провадження визначений ст. 7 Закону
України «Про виконавче провадження»
серед яких є і прокурор. Проте, у
спірному виконавчому провадженні,
прокурор не брав участі, як і у справі
за позовом ОСОБА_3, а тому він не вправі
був вносити протест на постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Відповідачі у судове засідання своїх
представників не направили, хоча
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи повідомленнями про вручення
повісток, а тому у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України їх неприбуття не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Представник апелянта у судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
та просить її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, пояснення
представника позивача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що адміністративний позов задоволеним
бути не може, оскільки системний аналіз
норм статті 83 Закону № 2677-VІ свідчить,
що начальник ППВР ВДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області вправі був скасувати постанову
підпорядкованого йому державного
виконавця від 31.10.2011 про закінчення
виконавчого провадження, так як
прокурором під час перевірки подання
цього державного виконавця було
встановлено невідповідність вказаної
постанови вимогам закону. Стосовно
доводів позивача про те, що спірна
постанова суперечить статті 7 Закону №
2677-VІ, то такі суд визнавав помилковими,
оскільки у даному випадку прокурор
виступає як посадова особа згідно
Закону України «Про прокуратуру», яка
відповідно до закону наділена
повноваженнями по здійсненню
прокурорського нагляду за додержанням
і правильним застосуванням законів
підприємствами, установами і
організаціями, посадовими особами та
громадянами.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року N 606-XIV (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин).

Статтею 75 цього Закону визначено, що
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення. Якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

Згідно ч. 3 цієї статті, у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до пункту 11 частини першої
статті 49 Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню у разі: повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи,
постановою державного виконавця ППВР
ВДВС Головного управління юстиції у
Львівській області від 31.10.2011 ВП № 26603653
закінчено виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2а-2725/2008, виданого 18.05.2011
Львівським окружним адміністративним
судом щодо зобов'язання ГУ ПФУ у
Львівській області провести
перерахунок та доплату пенсії ОСОБА_3, з
врахуванням надбавки за безперервну
службу в розмірі 50% грошового
забезпечення з моменту звернення за
перерахунком, тобто з 26 квітня 2007 року.

Згідно цієї постанови, за невиконання
без поважних причин рішення
Львівського окружного
адміністративного суду у справі №
2а-2725/2008 у строки, встановлені державним
виконавцем, до боржника було
застосовано штрафні санкції,
передбачені статтею 89 Закону України
«Про виконавче провадження», про що
винесено постанови про накладення
штрафу від 10.10.2011 та від 24.10.2011.

У зв'язку з неможливістю виконання
зазначеного рішення без участі
боржника, державним виконавцем 31.10.2011
скеровано в Прокуратуру Львівської
області подання про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності згідно із законом.

Відповідно до Закону України «Про
прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №
1789-XII (далі Закон № 1789-XII) Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами здійснюється
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами.

Предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів, зокрема,
відповідно до пункту 1 частини першої
статті 19 Закону № 1789-XII, є:
відповідність актів, які видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам.

Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 звертався в прокуратуру
Львівської області зі скаргою з
приводу невиконання постановленого на
його користь рішення Львівського
окружного адміністративного суду про
проведення перерахунку призначеної
йому пенсії та з інших питань.

Заступником прокурора Львівської
області ОСОБА_3 дано відповідь від
14.12.2011 за № 05/2/3-2302-11, з якої вбачається,
що прокуратурою області внесено
протест на постанову про закінчення
виконавчого провадження від 31.10.2011 з
вимогою відновити виконавче
провадження.

Відповідно до статті 21 Закону № 1789-XII
протест на акт, що суперечить закону,
приноситься прокурором, його
заступником до органу, який його видав,
або до вищестоящого органу. У такому ж
порядку приноситься протест на
незаконні рішення чи дії посадової
особи.

У протесті прокурор ставить питання
про скасування акта або приведення
його у відповідність з законом, а також
припинення незаконної дії посадової
особи, поновлення порушеного права.

29.12.2011 на адресу Головного управління
юстиції у Львівській області надійшов
протест заступника прокурора
Львівської області від 14.12.2011 на
постанову державного виконавця ППВР
ВДВС Головного управління юстиції у
Львівській області від 31.10.2011 року про
закінчення виконавчого провадження з
вимогами скасувати вказану постанову
та відновити виконавче провадження з
примусового виконання постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 26.12.2008.

Цей протест винесений за наслідками
проведеної прокуратурою області
перевірки подання державного
виконавця про порушення кримінальної
справи стосовно посадових осіб ГУ ПФУ у
Львівській області за фактом
невиконання постанови Львівського
окружного адміністративного суду від
26.12.2008.

У ході перевірки прокурором
встановлено безпідставність
скерування такого подання та
передчасність винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження,
оскільки посадовими особами ГУ ПФУ у
Львівській області вживались заходи по
виконанню судового рішення та був
здійснений перерахунок пенсії.

Крім цього, на момент винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження в провадженні Львівського
окружного адміністративного суду
перебувала справа за позовом ГУ ПФУ у
Львівській області щодо оскарження
постанови державного виконавця від
16.09.2011 про відмову у задоволенні
відводу спеціаліста Тхоровської О.Г.

На виконання вимог протесту заступника
прокурора Львівської області від 14.12.2011
та на підставі статті 83 Закону України
«Про виконавче провадження»
постановою начальника ППВР ВДСВ
Головного управління юстиції у
Львівській області від 10.01.2012 скасовано
постанову державного виконавця від
31.10.2011 про закінчення виконавчого
провадження при примусовому
виконавчого листа № 2а-2725/2008, виданого
18.05.2011 Львівським окружним
адміністративним судом, та зобов'язано
державного виконавця винести
постанову про відновлення виконавчого
провадження.

Порядок здійснення контролю за
законністю виконавчого провадження
закріплений статтею 83 Закону України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої цієї
статті контроль за своєчасністю,
правильністю і повнотою виконання
рішень державним виконавцем
здійснюють начальник відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, а також керівник
вищестоящого органу державної
виконавчої служби.

Згідно частини другої цієї ж статті
начальник відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
при здійсненні контролю за рішеннями,
діями державного виконавця під час
виконання рішень має право у разі, якщо
вони суперечать вимогам закону, своєю
постановою скасувати постанову або
інший процесуальний документ (або їх
частину), винесені у виконавчому
провадженні державним виконавцем,
визнати недійсним складений державним
виконавцем акт, зобов'язати державного
виконавця провести виконавчі дії в
порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 84 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
здійснювати перевірку законності
виконавчого провадження мають право,
зокрема, заступники начальника
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в області, містах
Києві та Севастополі - начальники
управлінь державної виконавчої служби,
їх заступники - щодо виконавчого
провадження, яке перебуває на
виконанні у відділі примусового
виконання рішень таких управлінь і
районних, міських (міст обласного
значення), районних у містах відділах
державної виконавчої служби,
підпорядкованих зазначеним
управлінням юстиції.

Системний аналіз наведених норм
свідчить, що начальник ППВР ВДВС
Головного управління юстиції у
Львівській області вправі був
скасувати постанову підпорядкованого
йому державного виконавця від 31.10.2011
про закінчення виконавчого
провадження, оскільки прокурором під
час перевірки подання цього державного
виконавця про притягнення боржника до
кримінальної відповідальності було
встановлено невідповідність вказаної
постанови вимогам закону.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно не прийняв до уваги
посилання позивача на те, що постанова
начальника ППВР ВДВС Головного
управління юстиції у Львівській
області від 10.01.2012 про скасування
процесуального документа суперечить
вимогам статті 83 № 2677-VІ. Доводи
апеляційної скарги ці висновки не
спростовують.

Щодо посилання апелянта на те, що
оскаржувана постанова суперечить
статті 7 Закону України «Про виконавче
провадження», так як прокурор не був
учасником виконавчого провадження, то
суд апеляційної інстанції зазначає, що
ця норма визначає учасників
виконавчого провадження та осіб, які
залучаються до проведення виконавчих
дій.

Проте, у цій ситуації, прокурор
виступає як посадова особа, яка
відповідно до закону наділена
повноваженнями по здійсненню
прокурорського нагляду за додержанням
і правильним застосуванням законів
підприємствами, установами і
організаціями, посадовими особами та
громадянами.

Отже, як правильно зазначив суд першої
інстанції, позивач ототожнив поняття
прокурор, як учасник виконавчого
провадження, та прокурор, як посадова
особа, яка відповідно до закону
наділена повноваженнями по здійсненню
прокурорського нагляду за додержанням
і правильним застосуванням законів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
безпідставність позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків рішення суду, а тому підстав
для його скасування, суд апеляційної
інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 14
березня 2012 року у справі № 2а-1285/12/1370 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
складення її у повному обсязі може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та
підписана 10.04.2014 року.