Справа № 2а-683/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ К/800/45971/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Служби безпеки України про
визнання протиправними дій та
зобов'язати вчинити певні дії,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Служби безпеки
України на постанову Дарницького
районного суду м. Києва від 10 грудня 2012
року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 серпня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Служби безпеки
України про визнання протиправними дій
та зобов'язати вчинити певні дії.

Постановою Дарницького районного суду
м. Києва від 10 грудня 2012 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 серпня 2013 року, позов задоволено.
Визнано протиправними дії Служби
безпеки України та зобов'язано
перерахувати та виплатити позивачу
одноразову грошову допомогу у зв'язку з
настанням інвалідності II групи в
період проходження військової служби,
згідно розміру місячного грошового
забезпечення на підставі ч. 2 ст. 9
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», а саме: посадового
окладу - 1 775, 00 грн.; окладу по
військовому званню - 135, 00 грн.; надбавки
за вислугу років у розмірі 35% - 668, 50 грн.;
надбавку за виконання особливо
важливих завдань 100% - 2 578, 00 грн.,
надбавки за таємність 15% - 266, 50 грн.;
надбавки за ОРД - 887, 50 грн., премії - 1 160, 33
грн., з урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Служба безпеки України
звернулася з касаційною скаргою, в якій
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 проходив службу
в органах Служби безпеки України та
згідно довідки МСЕК від 07 лютого 2011
року йому встановлена II група
інвалідності, через захворювання,
пов'язане з проходженням військової
служби.

ОСОБА_3, відповідачем нарахована і
виплачена одноразова грошова допомога
у зв'язку із встановленням II групи
інвалідності відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України № 499 від 28
травня 2008 року в розмірі 108 297, 00 грн., яка
розрахована виходячи з посадового
окладу 1 775, 00 грн., окладу за військовим
званням 135, 00 грн., надбавки за вислугу
років 35% - 668, 50 грн. в розмірі
42-місячного грошового забезпечення.

Не погодившись з вказаним розрахунком,
21 листопада 2011 року позивач звернувся
до фінансово-економічного управління
Служби безпеки України з заявою про
здійснення йому перерахунку грошової
допомоги у зв'язку із встановленням ІІ
групи інвалідності відповідно до
статті 16 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей».

Однак, листом фінансово-економічного
управління Служби безпеки України від
12 грудня 2011 року №21/3/2-Ч-4/14 в
задоволенні заяви позивача було
відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
дійшов висновку, що при визначенні
розміру грошового забезпечення
позивачу як інваліду ІІ групи виходячи
із пріоритетності законів над
підзаконними актами підлягає
застосуванню Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», а не Порядок, який звужує
поняття грошового забезпечення,
визначеного у частині другій статті 9
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» у разі поранення (контузії,
травми або каліцтва), заподіяного
військовослужбовцю під час виконання
ним обов'язків військової служби, а
також інвалідності, що настала в період
проходження військової служби або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження
військової служби, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

На виконання цієї статті Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» Кабінет Міністрів України
постановою від 28 травня 2008 року № 499
затвердив Порядок, згідно з підпунктом
2 пункту 2 якого одноразова грошова
допомога виплачується
військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової служби),
зокрема інвалідам II групи, у разі
настання інвалідності в період
проходження військової служби, у
розмірі 42-місячного грошового
забезпечення.

Абзацом п'ятим підпункту 4 пункту 2
Порядку передбачено, що для
військовослужбовців, які перебувають
на кадровій військовій службі або
проходять військову службу за
контрактом, грошове забезпечення
визначається за останньою посадою, яку
вони займали на день втрати
працездатності, а звільнених із служби
- на день звільнення виходячи з таких
складових: посадовий оклад, оклад за
військовим званням, відсоткова
надбавка за вислугу років.

Водночас частина друга статті 9 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» елементи грошового
забезпечення визначає по-іншому:
посадовий оклад, оклад за військовим
званням; щомісячні додаткові види
грошового забезпечення (підвищення
посадового окладу, надбавки, доплати,
винагороди, які мають постійний
характер, премія); одноразові додаткові
види грошового забезпечення.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України в разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, виходячи із пріоритетності
законів над підзаконними актами,
колегія суддів вважає, що при
визначенні розміру грошового
забезпечення, підлягає застосуванню
Закон, а не постанова Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№ 499, яка звужує поняття грошового
забезпечення визначеного у частині 2
статті 9 Закону України «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей».

Крім цього, постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
8 серпня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року, абзац п'ятий підпункту 4 пункту 2
Порядку в частині визначення грошового
забезпечення військовослужбовців,
виходячи з посадового окладу, окладу за
військовим званням, відсоткової
надбавки за вислугу років визнано
незаконним та нечинним.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Служби безпеки
України відхилити, а постанову
Дарницького районного суду м. Києва від
10 грудня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: