Справа № 2а-1503/67/12
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-1503/67/12

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Дяченко В.Г. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді -
Коваля М.П.,

суддів -
Потапчука В.О.,

-
Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Балтському районі Одеської
області на постанову Балтського
районного суду Одеської області від 13
лютого 2012 року за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Балтському
районі Одеської області про стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги "дітям війни", -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Балтського районного суду
Одеської області від 13 лютого 2012 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково за період з 09 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року, з 01 січня 2009
року по 18 червня 2012 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції пенсійний орган звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. В апеляційній скарзі
зроблено посилання на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, зокрема, ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, а також враховуючи те, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи, вищезазначена
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наявності у
позивача права на щомісячне підвищення
пенсії на 30% мінімальної пенсії за
віком.

Твердження апелянта стосовно
невизначеності розміру мінімальної
пенсії за віком не приймається до уваги
колегією суддів апеляційної інстанції,
оскільки згідно ч. 2 ст. 5 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком визначається
виключно цим Законом. Положення цього
Закону не є перешкодою для
застосування величини мінімальної
пенсії за віком для обчислення інших
пенсій чи доплат, пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого, крім передбаченого в Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
мінімального розміру пенсії за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом. Розмір прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність
визначається щорічно в Законі України
«Про Державний бюджет України» на
відповідний рік.

Разом з тим, судом першої інстанції не
враховано, що позивач звернувся за
захистом порушеного відповідачем
права на отримання підвищення до
пенсії за період з 01 січня 2006 року лише
13 січня 2012 року, тобто частково з
пропуском строку визначеного ст. 99 КАС
України.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України (в
редакції чинній на час звернення
позивача з вказаним позовом та на час
прийняття рішення судом першої
інстанції) адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України (в
редакції чинній на час звернення
позивача з вказаним позовом та на час
прийняття рішення судом першої
інстанції) адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, право позивача на отримання
підвищення до пенсії у 2007 році виникло
після винесення рішення
Конституційним Судом України від 09
липня 2007 року № 06-рп/2007, яким зупинення
дії ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» на 2007 рік,
передбачене п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» визнано таким, що не відповідає
Конституції України. У 2008 році
зазначене право у позивача виникло
після винесення Конституційним Судом
України від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008
року, яким положення Закону України
«Про державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», що
стосується виплати доплати «дітям
війни» визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним). Вказані рішення
Конституційного Суду України були у
встановленому порядку опубліковано у
липні 2007 року та у травні 2008 року. Зміни
до законодавства з приводу нарахування
соціальної допомоги дітям війни
Законом України «Про державний бюджет
України на 2009 рік» та Законом України
«Про державний бюджет України на 2010
рік» не вносилися. Тобто, позивач
повинен був дізнатись про порушення
свого права саме у липні 2007 року та у
травні 2008 року.

Також, суд першої інстанції,
задовольняючи позов, помилково
визначив кінцеву дату, до якої
необхідно провести перерахунок
підвищення до пенсії позивачу.

Так, вирішуючи справу судом першої
інстанції не було враховано, що Законом
України «Про Державний бюджет на 2011
рік» із змінами, внесеними 14 червня 2011
року Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» № 3491- VI, який
набрав чинності 19 червня 2011 року,
встановлено, що у 2011 році норми і
положення, зокрема, ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
застосовується у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду на 2011 рік. 06 липня 2011
року Кабінет Міністрів України, якому
зазначеним Законом України делеговані
повноваження визначення нового
порядку та розмірів соціальних виплат,
постановою № 745 від 06 липня 2011 року
встановив розміри виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету, зокрема, в п. 6
визначений розмір державної
соціальної допомоги дітям війни.
Зазначена постанова набрала чинності 23
липня 2011 року, відповідно, з цієї дати
діти війни не мають права на отримання
підвищення до пенсії у розмірі,
передбаченому ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни». Тобто,
у 2011 році право дітей війни на
отримання підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підлягає реалізації у період по 22 липня
2011 року.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
судом першої інстанції не було
враховано положення ст.ст. 99, 100 КАС
України, а також обмеження встановлені
Законом України «Про Державний бюджет
на 2011 рік» щодо права дітей війни на
отримання підвищення до пенсії у
розмірі передбаченому ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», колегія суддів приходить до
висновку, що оскаржуване судове
рішення в частині вирішення позовних
вимог позивача за період з 01 січня 2006
року по 12 липня 2011 року відповідно до ч.
1 ст. 203 КАС України, підлягає скасуванню
із залишенням без розгляду позовних
вимог в цій частині, а в іншій частині
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України
підлягає скасуванню з винесенням нової
постанови про часткове задоволення
вказаних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 203, 205, 207, 254
КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Балтському
районі Одеської області на постанову
Балтського районного суду Одеської
області від 13 лютого 2012 року
- задовольнити частково.

Постанову Балтського районного суду
Одеської області від 13 лютого 2012 року
по справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Балтському районі Одеської
області про стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги "дітям війни" - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Балтському районі Одеської області про
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги "дітям
війни" за період з 01 січня 2006 року по 12
липня 2011 року - залишити без розгляду.

В іншій частині прийняти нову
постанову, якою адміністративний позов
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Балтському районі Одеської
області про стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги "дітям війни"- задовольнити
частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Балтському районі
Одеської області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_2
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з 13
липня 2011 року по 22 липня 2011 року
включно, з урахуванням фактично
сплачених за вказаний час коштів.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту постановлення,
є остаточною і оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/