Справа № 823/174/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2014 р. м. Київ
К/800/27627/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі
Фоміні А.Ю.

за участю представника позивача - Швець
М.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Звенигородської міжрайонної державної
податкової інспекції Черкаської
області Державної податкової служби

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2013

та постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 13.02.2013

у справі № 823/147/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інфоазот»

до Звенигородської міжрайонної
державної податкової інспекції
Черкаської області Державної
податкової служби

про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інфоазот»
звернулось до суду з позовом про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Звенигородської міжрайонної державної
податкової інспекції Черкаської
області Державної податкової служби
від 10.01.2013 № , № , № .

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 13.02.2013, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.04.2013, позов задоволено; скасовано
спірні податкові повідомлення-рішення,
з підстав протиправності їх прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
планової виїзної документальної
перевірки TOB «Інфоазот» з питань
дотримання вимог податкового
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 по 30.09.2012, складено акт
№ 642/22-018/13918691 від 14.12.2012, в якому
встановлено порушення: пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4,
пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 1 Перехідних положень
Закону України від 01.07.2004 № 1957-ІV «Про
внесення змін до Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 6 підр. 4 р. XX, п. п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму 550
436 грн., в тому числі за 2010 рік у сумі 79 583
грн., за ІІ квартал 2011 року у сумі 179 123
грн., за ІІІ квартал 2011 року у сумі 150 215
грн., за ІV квартал 2011 року у сумі 135 869
грн., за І квартал 2012 року в сумі 1 882 грн.,
за ІІІ квартал 2012 року в сумі 3 764 грн.; п.
6 підр. 4 р. XX, пп. 145.1.2 п. 145.1 ст. 145, п. 138.1
ст. 138 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за І квартал 2011
року на суму 65 200 грн.; пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та ст. ст. 185, 186, п. п.
198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 404 669 грн., у т.ч.: за листопад 2010 року
на суму 50 667 грн., за лютий 2011 року - 12 500
грн., за квітень 2011 року - 49 225 грн., за
травень 2011 року - 63 251 грн., за червень 2011
року - 13 333 грн., за липень 2011 року - 25 000
грн., за серпень 2011 року - 49 953 грн., за
вересень 2011 року - 33 600 грн., за жовтень
2011 року - 107 000 грн., за вересень 2012 року -
140 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 10.01.2013 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 471 260 грн., у т.ч.: 404 669
грн. основного платежу та 66 591 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 555 123 грн., в т.ч.: 550 436 грн.
основного платежу та 4 687 грн. штрафних
(фінансових) санкцій;

- № про зменшення суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за 1 квартал 2011
року у розмірі 62 500 грн.

Приймаючи спірні податкові
повідомлення-рішення, податковий орган
виходив з того, що не підтверджено
факти реального здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентами: ПП «Река», ТОВ
«Пелопс», ПП «Арікон», ТОВ «Вікар».

Матеріалами справи встановлено, що
позивач у ІV кварталі 2010 року придбав у
ПП «Река» рідкий аміак на загальну суму
304 000 грн. (ПДВ 50 667 грн.), що
підтверджено первинними
бухгалтерськими документами
(видатковими та податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними).

У І кварталі 2011 року між позивачем та TOB
«Пелопс» відбулися господарські
операції, зокрема, позивачем придбано у
TOB «Пелопс» рейки Р50 на загальну суму 75
000 грн. (ПДВ 12 500 грн.), що підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами (видатковою та податковою
накладними). Перевезення даного товару
на склад покупця здійснено
перевізником - ФОП ОСОБА_3 згідно
товарно-транспортної накладної за
договором про надання послуг № ДГ-00002
від 01.02.2011. Оплата за отримані рейки
здійснена позивачем з новим кредитором
- ГОВ «ВТПК Аверс», відповідно до
укладеного договору про відступлення
права вимоги №Пр-02 від 17.02.2011 платіжним
дорученням від 23.02.2011.
Придбані рейки було використано для
ремонту під'їзних залізничних колій
складів рідкого аміаку, які
розташовані на станції Росішки
Христинівського району Черкаської
області та станції Лисянка Лисянського
району та рахуються на балансі
позивача. Ремонти (заміна шпал, заміна
стрілочного переводу на колію,
виправка колії в плані та ін.)
проводились МВКПП «Промінь», що
підтверджується актами
здачі-приймання виконаних робіт за
відповідні періоди 2011 року.

У ІІ-ІІІ кварталах 2011 року позивач мав
господарські відносини із ПП «Арікон».
Зокрема, у червні - липні 2011 року
позивачем згідно договору № 19 від
01.06.2011, придбано у ПП «Арікон» шпали
дерев'яні просочені типу 1 в кількості
650 штук на загальну суму 130 000 грн. (ПДВ 21
666 грн.), що підтверджується первинними
бухгалтерськими документами
(видатковими та податковими
накладними). Перевезення даного товару
на склад покупця здійснено
перевізником - ФОП ОСОБА_3 згідно
договору про надання послуг № ДГ-00002
від 01.02.2011, що підтверджується актом
здачі-прийняття (надання послуг) та
товарно-транспортними накладними.
Оплата за отриманий товар здійснена
позивачем платіжними дорученнями від
22.06.2011 та від 28.07.2011. Придбані шпали
дерев'яні просочені використано
позивачем для ремонту під'їзних
залізничних колій, які розташовані на
станціях Росішки та Лисянка Черкаської
області та рахуються на балансі
позивача. Ремонти (заміна шпал, заміна
стрілочного переводу на колію,
виправка колії в плані та ін.)
проводились також МВКПП «Промінь», що
підтверджується актами
здачі-приймання виконаних робіт за
відповідні періоди 2011 року.

У ІІ-ІV кварталах 2011 року між позивачем
та TOB «Вікар» відбулися господарські
операції, зокрема, у травні 2011 року
позивачем у TOB «Вікар» придбано щебінь
на загальну суму 87 008,49 грн. (ПДВ 14 501,42
грн.) згідно договору № 50 від 01.05.2011, що
підтверджено видатковою та податковою
накладними. Даний товар не перевозився
на склад позивача, оскільки був
переданий на зберігання продавцю
відповідно до акту прийому-передачі
від 25.05.2011 на зберігання щебеню.

В січні 2012 року вказаний товар був
реалізований позивачем з оформленням
відповідних первинних бухгалтерських
документів.

Також в ІІ-ІV кварталах 2011 року позивач
придбавав у TOB «Вікар» на виконання
умов договору купівлі-продажу № 48 від
19.04.2011 та додаткових угод до нього (№ 1
від 15.08.2011, № 2 від 10.09.2011, № 3 від 25.10.2011, №
4 від 26.10.2011) мінеральне добриво - аміак
рідкий ГОСТу 6221-90, що підтверджено
видатковими та податковими накладними,
платіжними дорученнями.

Також, між TOB «Інфоазот» (підрядник) та
TOB «Вікар» (замовник) протягом 2011 року
здійснювались господарські відносини
згідно договору № 7 від 20.03.2011, за
умовами якого підрядник зобов'язувався
проводити технологічні операції з
прийому, подачі, повернення цистерн
рідкого аміаку власнику (замовнику),
вивантаження рідкого аміаку замовника
з транспортного засобу замовника в
автомобільний транспорт замовника,
використовуючи свої технологічні
можливості та окремо (при потребі
замовника) надати послуги по
зберіганню рідкого аміаку у своїх
сховищах.

Зазначені послуги TOB «Інфоазот» мав
можливість надавати завдяки наявності
відповідних складів для зберігання
рідкого аміаку з під'їзними
залізничними коліями на станціях
Лисянка та Росішки в м. Христинівка,
відповідної спецтехніки для перевалки
(перевантаження та перевезення)
рідкого аміаку.

Матеріалами справи встановлено, що
рідкий аміак, який придбавався TOB
«Вікар» у виробників, в тому числі і в
ПАТ «Азот», залізничним сполученням
перевозився на залізничну станцію м.
Христинівка та ст. Богачево в м.
Ватутіне (з під'їзною колією до станції
Лисянка), де його отримання та
перевалку здійснював TOB «Інфоазот»
відповідно до договору № 7 від 20.03.2011.
Відправник - постачальник даного
товару, в тому числі і ПАТ «Азот», в
залізничних накладних зазначає у графі
«Одержувач» не власника, а фактичного
одержувача на відповідній станції - TOB
«Інфоазот».

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що наявні у позивача податкові та
видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні
відповідають вимогам, визначеним
Податковим кодексом України та Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
відповідно, мають необхідні реквізити,
зміст та обсяг господарських операцій,
які використані в його господарській
діяльності, а тому позивач мав право
включити відповідні суми сплачені у
вартості придбаних товарів до валових
витрат та податкового кредиту в
податкових деклараціях за відповідні
періоди.

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного
Закону податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 цього Закону
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
зазначеного Закону датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається: дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Вказані норми Закону України «Про
податок на додану вартість»
кореспондуються з нормами Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 4
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг (пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК
України).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 цього Кодексу
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу). У разі, якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (пп. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 зазначеного
Кодексу платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, в якій
зазначаються обов'язкові реквізити.

Приписами пункту 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

З огляду на викладені норми Закону
України «Про податок на додану
вартість» та Податкового кодексу
України можна дійти висновку про
існування декількох підстав для
формування податкового кредиту, а саме:
наявність у платника податку - покупця
належно оформлених податкових
накладних, фактична сплата грошових
коштів контрагентам, в сумі визначеній
в податкових накладних, а також
фактичне виконання господарських
операцій, за наслідками яких у платника
податку на додану вартість виникає
право на податковий кредит, що в даному
випадку судами обох інстанцій
встановлено з підтвердженням
матеріалів справи.

Щодо визначення позивачеві зобов'язань
з податку на прибуток, слід зазначити
наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг) (пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»).

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 цього Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті:
інших витрат, визначених згідно з
пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу (п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Таким чином, за встановлення в судовому
порядку фактичного здійснення
господарських операцій між позивачем
та контрагентами: ПП «Река», ТОВ
«Пелопс», ПП «Арікон», ТОВ «Вікар», що
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
є правомірним формування позивачем
податкового кредиту та віднесення
відповідних сум до складу валових
витрат у спірному періоді за
результатами господарських операцій з
вказаними контрагентами.

За вказаних обставин, відсутності
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог є вірним, а
касаційна скарга відповідача -
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Звенигородської
міжрайонної державної податкової
інспекції Черкаської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2013 та
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 13.02.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний