Справа № 2а-12968/10/0470
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/73010/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Розваляєвої Т.С.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ПАТ "Єкатеринославський
комерційний банк" до Національного
банку України про скасування постанов
за касаційною скаргою Національного
банку України на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 листопада 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2010 року позивач звернувся в
суд із позовом до Національного банку
України про скасування постанов.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 15
листопада 2010 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 листопада 2012 року апеляційну
скаргу відповідача залишено без
задоволення, постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Управлінням
Національного банку України в
Дніпропетровській області було
проведено планову комплексну
перевірку ЗАТ «Фінансовий Союз Банк»,
відповідно до рішення Загальних зборів
акціонерів банку за № 42 від 03.07.2009 року
правонаступником якого є ПАТ
«Єкатеринославський Комерційний
Банк».

За результатами перевірки 20.11.2009 року
було складено акт перевірки (далі Акт
перевірки). Згідно з приписами акту
перевірки посадовими особами
управління Національного банку у
Дніпропетровській області було
виявлено порушення нормативно-правих
актів Національного банку України,
нібито допущені позивачем в
господарській діяльності. Комісією з
питань нагляду та регулювання
діяльності банків Національного банку
України за результатами вищевказаної
планової комплексної перевірки
Позивача відображеними у Акті, було
прийняте рішення від 28.09.10 року за № 639
про зупинення здійснення ПАТ
«Єкатиринославський комерційний банк»
операцій з валютними цінностями на
міжбанківському валютному ринку
України у частині здійснення операцій
торгівлі іноземною валютою на
валютному ринку України (за винятком
валютно-обмінних операцій) (далі -
Рішення).

Судом зазначено, що в Акті перевірки
були зазначені наступні порушення:
робочій групі Управління
Національного банку України в
Дніпропетровської області не були
надані документи, які б підтверджували
правомірність купівлі та
перерахування іноземної валюти для
клієнтів банку.

Також, судом встановлено, що на час
здійснення операцій купівлі іноземної
валюти, в тому числі на час проведення
операцій в 2009 року документи з операцій
купівлі - продажу безготівкової
іноземної валюти для клієнтів в банку
були наявні, а отже Банком виконувались
функції агента валютного контролю. Але
під час перевірки контролюючим
органом, підприємство не надало
документи відповідачу, які надавалися
клієнтам банку під час виконання
обовязків агента валютного контролю
тому що вони були відсутні. Причиною
відсутності витребуваних документів
стала виїмка документів, яка була
проведена співробітниками податкової
міліції.

Зокрема, 13.08.2009 року в приміщенні ПАТ
«Єкатеринославський Комерційний Банк»
службовими особами податкової міліції
в Чернігівській області було проведено
обшук на підставі постанови,
затвердженої Прокурором Чернігівської
області, про проведення обшуку в ході
якого вилучено документи, що містять
банківську таємницю, щодо клієнтів
банку. Позивачем у відповіді на запит №
7 від 27.11 2009 року, вказувалось на ту
обставину, що співробітники податкової
міліції вилучаючи оригінали
документів не мали заздалегідь
складеного переліку документів, які
підлягають вилученню та не вказали в
протоколі чіткого переліку вилучених
документів. Така процесуальна дія
суперечить приписам ст. 178
Кримінального процесуального кодексу
України, відповідно до якої виїмка
документів, що містять державну або
банківську таємницю проводиться на
підставі постанови суду, але за
погодженням з керівником відповідної
установи.

Головним слідчим управлінням
Міністерства внутрішніх справ України
09.10.2009 року в приміщенні, в якому
перебуває офіс Позивача було проведено
виїмку документів, що містять
банківську таємницю, на підставі
постанови Печерського районного суду
м. Києва,

Відповідно до пункту 2.1.1. Постанови
Національного банку України від 30.12.1998
року за № 566 «Про затвердження
Положення про організацію
бухгалтерського обліку та звітності в
банках України», вилучення первинних
документів, облікових регістрів та
звітів здійснюється тільки за рішенням
відповідних органів, прийнятим у межах
їх повноважень, передбачених законами.
У разі вилучення первинних документів
за оригіналом постанови уповноважених
державних органів, пред'явленої банку
лише для ознайомлення та вчинення
відповідних дій, уповноважений
працівник банку має зробити копію
постанови, засвідчити її своїм
підписом та прийняти до виконання в
разі відповідності цього документа
вимогам законодавства України, в тому
числі нормативно-правових актів
Національного банку України. Вилучення
оформляється протоколом, копія якого
вручається відповідальній службовій
особі банку.

Таким чином, відповідно до Постанови
НБУ уповноважена особа банку має
зробити копію постанови. Водночас, при
проведенні відповідних процесуальних
дій, посадова особа надані їй права
реалізувати не змогла, внаслідок чого в
подальшому Позивач при проведенні
планової комплексної перевірки не мав
змоги підтвердити законність своєї
господарської діяльності. Між тим, на
момент проведення обшуку та виїмки у
слідчих органів прокуратури,
співробітників податкової міліції
відомостей щодо наявності в діях
посадових осіб Банку ознак злочину
відомостей не було. Слід звернути
увагу, перед проведенням
уповноваженими особами управління НБУ
у Дніпропетровській області
представники Позивача попереджали
контролюючі органи про вилучення
документів, при цьому, вилучені
документи були скріплені у папки,
прошиті та пронумеровані.

Згідно із статтею 72 Закону України «Про
банки та банківську діяльність», про
планову перевірку банку уповноважені
особи Національного банку України
зобов'язані повідомити не пізніше, ніж
за десять календарних днів до початку
перевірки.

Як встановлено у статті 73 зазначеного
вище Закону, Національний банк має
право застосовувати до банків заходи
впливу. Між тим, з наведеної норми
слідує, що застосування є не обов'язком,
а правом НБУ.

Однак, посадові особи Національного
банку України, не встановивши
справжніх причин відсутності
витребуваних документів кваліфікували
дії Позивача, як протиправні. Однак, про
виїмку документів, що підтверджують
право Позивача здійснювати купівлю та
приймання валюти за дорученням
клієнтів банку посадові особи робочої
групи управління Національного банку
були попереджені, як до початку
проведення планової комплексної
перевірки, так і під час її проведення,
але це не стало приводом для
встановлення дійсних причин
відсутності документів.

Також, у Рішенні, яким було застосовано
санкції до позивача на сторінці 2 абз. 2
прямо зазначено, що вказані у Рішенні
порушення були здійснені Позивачем
керуючись рішенням Київського
районного суду м. Донецька від 17.07.09
року. Відповідач посилається на
відповідь зазначеного суду, в якій
зазначено, що подібна справа не
розглядалась в даному суді.

Судом також встановлено, що позивач
ніколи не посилався рішення Київського
районного суду м. Донецька від 17.07.09
року зазначене у Рішенні. Вищевказане
рішення суду не надавалось робочій
групі Відповідача а ні підчас
перевірки, а ні після неї.

Відповідно до статті 74 Закону України
«Про банки та банківську діяльність»,
порядок застосування до банків
фінансових санкцій встановлюється
чинним законодавством, постановами
НБУ, іншими нормативно-правовими
актами.

Ухвалюючи ріщення, суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
жодна норма чинного законодавства не
передбачає можливості застосування
відповідачем санкцій на підставі
даних, що не були досліджені в ході
перевірки та не надавались для
перевірки.

Окрім того, суд правильного зазначив,
що на момент прийняття оскаржуваного
рішення по факту правопорушень,
зазначених в Акті перевірки, позивача
вже було притягнено до
відповідальності за порушення
валютного законодавства, що
підтверджується Постановами Правління
НБУ від 01.07.2010 року № 310, від 01.07.2010 року
№ 311, від 01.07.2010 року № 312, від 01.07.2010 року
№ 313.

З зазначеного вище вбачається, що
позивача було двічі притягнено до
відповідальності за одне й те ж
правопорушення, що прямо суперечить
статті 61 Конституції України, яка
визначає, що ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення. До того ж,
стаття 73 Закону України «Про банки та
банківську діяльність» містить
вичерпний перелік заходів впливу, які
можуть бути застосовані за порушення
банками норм чинного банківського
законодавства, нормативно-правових
актів НБУ або здійснення ризикових
операцій, які загрожують інтересам
вкладників чи інших кредиторів банку.
До таких заходів впливу належать,
зокрема:обмеження, зупинення чи
припинення здійснення окремих видів
здійснюваних банком операцій з високим
ступенем ризику; накладення штрафів.

Положення даної статті не містить
вказівки на те, що за вчинене
правопорушення може бути застосовано 2
чи більше видів заходів впливу
одночасно.

Суд, у своєму рішенні вірно вказав на
те, що акт проведення перевірки був
складений 20.11.2009 року, а Рішення
прийнято 28 вересня 2010 року, тобто через
десять місяців, що суперечить порядку
та строкам застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Виходячи з приписів частини 1
статті 250 Господарського Кодексу
України відповідач пропустив строк для
застосування санкцій, зокрема минуло
більше шести місяців з дня виявлення
ніби правопорушення щодо якого
зазначено у Акті.

Аналогічна норма щодо
адміністративно-господарських санкцій
в цілому передбачена у частині 2 статті
238 Господарського Кодексу України.

Отже, виходячи зі змісту вказаних норм,
суд дійшов правильного висновку про те,
що відповідачем у процесі здійснення
перевірок та прийняття Рішення було
допущено ряд порушень, сутність котрих
виявляється у наступному: відповідач
приймаючи Рішення не встановив
справжніх причин відсутності
витребуваних документів і без
достатніх підстав кваліфікував дії
позивача, як протиправні; підчас
проведення планової перевірки всі
необхідні документи були вилучені
представниками податкової інспекції
на підставі постанови Печерського
районного суду м. Києва від 09 жовтня 2009
року. При цьому вини позивача у
проведенні відповідних процесуальних
дій не вбачається; Акт перевірки, яким
було затверджено результати планової
комплексної перевірки був складений
20.11.2009 року, тобто з цього часу
правоохоронні органи мали дізнатися
про протиправні дії, але Рішення
винесено після закінчення
шестимісячного терміну визначеного у
частині 2 статті 241 Господарського
Кодексу України; при прийнятті Рішення,
підставою для застосування санкцій
(рішення Київського районного суду м.
Донецька від 17.07.09 року) зазначено
неперевірені та нічим не підтверджені
дані, які не досліджувались в ході
перевірки та ніколи не зазначались чи
надавались позивачем.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Національного банку
України залишити без задоволення,
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 15
листопада 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді