Справа № 810/1530/14
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 року 810/1530/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними дій та скасування
вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними дій щодо
складання вимоги від 20 листопада 2013
року № 1920/723/17-03 про сплату боргу № Ф-132
у розмірі 7073,74 грн. та скасування вимоги
№ Ф-132 від 20 листопада 2013 року №
1920/723/17-03.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим фактом, що він
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та перебуває на
спрощеній системі оподаткування, при
цьому, отримує пенсію за віком
відповідно до Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". А відтак,
враховуючи приписи частини четвертої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", він
звільняється від сплати єдиного
внеску. Тому, на думку позивача, вимога
про сплату недоїмки є незаконною,
оскільки при її прийнятті відповідачем
невірно застосовано норми закону.

Позивач звернувся до суду з письмовим
клопотанням, яким підтримав позовні
вимоги у повному обсязі, просив позов
задовольнити та розглядати справу за
його відсутності.

Відповідач в судове засідання не
прибув, про причини неявки суд не
повідомив.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні в разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає
за можливе розглядати справу в порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 9 січня 2013 року
згідно виписки з єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Серія НОМЕР_2.

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1,
виданого Білоцерківською ОДПІ
Київської області ДПС, ФОП ОСОБА_1 з 1
січня 2012 року є платником єдиного
податку.

Позивач є громадянином, який
постійно проживає або постійно працює
на території зони посиленого
радіоекологічного контролю (Категорія
4), що підтверджується копією
відповідного посвідчення Серія НОМЕР_3.

З 2011 року позивач є пенсіонером, про що
свідчить наявне у матеріалах справи
пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4, яке
видане Пенсійним фондом України 6
квітня 2011 року та як особа, яка
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення, отримав
право на пенсію за віком із зменшенням
пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Як убачається з матеріалів справи
станом на 12 грудня 2013 року посадовими
особами відповідача встановлено
наявність заборгованості по єдиному
соціальному внеску у ФОП ОСОБА_1 та
сформовано вимогу про сплату недоїмки
по єдиному соціальному внеску № Ф-132 на
суму 7073,74 грн.

Не погоджуючись із вищевказаною
вимогою, позивач звернувся до суду з
даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування в Україні,
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
регулюються Законом України від 09.07.2003
№1058-ІV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", а також
Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про
пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є роботодавці, у тому
числі, фізичні особи - підприємці.

Водночас, в силу положень частини
четвертої статті 4 вказаного Закону
фізичні особи-підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначене поняття
«пенсія». Так, пенсією є щомісячна
пенсійна виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати: 1)
пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Пенсія "за віком" є одним з видів
трудової пенсії, що передбачені
статтею 2 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Розділ ІІ "Трудові пенсії" Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
містить норми, що регулюють питання
набуття права на пенсію за віком.

Так, статтею 12 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" встановлено
загальні умови призначення пенсій за
віком, відповідно до яких право на
пенсію за віком мають: чоловіки - після
досягнення 60 років і при стажі роботи
не менше 25 років; жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років.

Водночас, статтями 13 - 22 розділу ІІ
"Трудові пенсії" Закону України "Про
пенсійне забезпечення" врегульовано
особливості набуття права на пенсію за
віком певними категоріями осіб
(працівниками, які набувають права на
пенсію за віком на пільгових умовах за
списками № 1 та № 2; працівниками,
зайнятими на підземних і відкритих
гірничих роботах та в металургії;
громадянами, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи;
багатодітними матерями і матерями
інвалідів з дитинства; інвалідами,
учасниками війни, сім'ями загиблих
(померлих) військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ тощо).

Зокрема, відповідно до положень статті
15 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення громадян, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, визначаються Законом
Української РСР "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" або їм надається право на
одержання пенсій на підставах,
передбачених цим Законом.

Тобто, чинне законодавство України
передбачає загальні умови набуття
особами права на пенсію, а також
допускає існування особливостей для
певних категорій громадян (існування
загальних і спеціальних норм).

Нормами іншого законодавчого акта -
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" також визначено умови
призначення пенсії за віком.

Так, відповідно до статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення чоловіками 60
років, жінками - 55 років та наявності
страхового стажу не менше п'яти років (у
редакції, що діяла на момент набуття
позивачем права на пенсію за віком).

Водночас, особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування":
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які працювали у
зоні відчуження з моменту аварії до 1
липня 1986 року незалежно від кількості
робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року - не менше 5 календарних
днів - 10 років; які працювали у 1987 році у
зоні відчуження не менше 14 календарних
днів - 8 років; які працювали з 1 липня 1986
року по 31 грудня 1986 року у зоні
відчуження від 1 до 5 календарних днів, у
1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у
1988 році - не менше 30 календарних днів, на
діючих пунктах санітарної обробки
населення і дезактивації техніки або
їх будівництві - не менше 14 календарних
днів у 1986 році - 5 років (стаття 55 Закону
України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Таким чином, пенсія за віком може бути
надана особі, яка не досягла пенсійного
віку, встановленого Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», за умови, якщо
остання працювала або проживала на
територіях радіоактивного
забруднення.

Слід також зазначити, що норми усіх
перелічених законодавчих актів є
чинними і сукупно утворюють правове
регулювання відносин з приводу набуття
особами права на пенсію за віком в
Україні.

Виходячи із системного аналізу статей
2, 15 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", статті 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" суд дійшов
висновку, що особи, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення та
отримали право на пенсію за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
належать до кола осіб, які отримали
право на пенсію за віком як різновиду
трудової пенсії.

Суд також звертає увагу на те, що
положення пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
якого фізичні особи - підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу,
поширюються на усіх пенсіонерів за
віком або інвалідів.

Жодних обмежень для осіб, які набували
права на пенсію за віком або визнані в
установленому порядку інвалідами у
минулому і на підставі різних
законодавчих актів, положення Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" не
встановлюють.

За наведених обставин суд дійшов
висновку, що позивач є фізичною особою -
підприємцем, яка перебуває на
спрощеній системі оподаткування, і
належить до кола осіб, які отримують
пенсію за віком.

А відтак, в силу положень пункту 4
частини першої статті 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" позивач є
звільненим від сплати за себе єдиного
соціального внеску.

Водночас, відповідач неправомірно та
безпідставно звужує коло осіб, які
звільняються від сплати єдиного
внеску.

Крім того, відповідно до частини сьомої
статті 1 Закону України від 07.07.2011
№3609-VI "Про внесення змін до Податкового
кодексу України і деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" статтю 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на державне соціальне
страхування", доповнено частиною
четвертою, згідно з якою особи, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу і
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Ці зміни, відповідно до частини першої
розділу II Прикінцевих та перехідних
положень Закону України №3609-VI набули
чинності з 06.08.2011, тому нарахування сум
щодо сплати єдиного внеску починаючи з
січня 2012 року є неправомірним.

Зважаючи на вищезазначене, суд
приходить до висновку, що дії
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області щодо складання вимоги від 20
листопада 2013 року № 1920/723/17-03 про сплату
боргу у розмірі 7073,74 грн. є
протиправними. Таким чином, вимога
відповідача щодо сплати недоїмки за
єдиним внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
від 20 листопада 2013 року № 1920/723/17-03 є
протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області щодо складання вимоги № Ф-132
від 20 листопада 2013 року № 1920/723/17-03 про
сплату боргу у розмірі 7073,74 грн.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області № Ф-132 від 20
листопада 2013 року № 1920/723/17-03.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Василенко Г.Ю.