Справа № 813/2417/13-а
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 р.
Справа № 876/370/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва
М.В.,

суддів Каралюса
В.М., Савицької Н.В.,

за участю секретаря Губач
Х.І.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Луцик Г.Д.,
Війтовича Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
заступника прокурора Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
16.04.2013 р. у справі №813/2417/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції у Львівській
області Державної інспекції з безпеки
на наземному транспорті про визнання
неправомірними дій та зміну запису в
наказі про звільнення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16.04.2013 р. у
справі №813/2417/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Управління Укртрансінспекції у
Львівській області про визнання
неправомірними дій та зміну запису в
наказі про звільнення, позов
задоволено повністю, визнано
протиправним наказ Управління
Укртрансінспекції у Львівській
області Державної інспекції з безпеки
на наземному транспорті № 7-к від 25.03.2013
р. в частині дати звільнення ОСОБА_1 за
власним бажанням з 25.03.2013 р.; зобов'язано
Управління Укртрансінспекції у
Львівській області Державної
інспекції з безпеки на наземному
транспорті внести зміни до наказу
Управління Укртрансінспекції у
Львівській області Державної
інспекції з безпеки на наземному
транспорті № 7-к від 25.03.2013 р., вказавши в
ньому дату звільнення ОСОБА_1 за
власним бажанням з 19.03.2013 р.

В апеляційній скарзі скаржник
просить постанову скасувати та
відмовити у позові. Апеляційна скарга
мотивована тим, що 20.03.2013 р.
прокуратурою Львівської області
внесено відомості до Єдиного реєстру
досудових розслідувань про вчинення
ОСОБА_1 кримінального правопорушення,
передбаченого в ч. 3 ст. 368 КК України, а
в судовому засіданні Залізничного
районного суду м. Львова 05.12.2013 р. було
відхилено клопотання захисника ОСОБА_1
про визнання недопустимим доказом
наказу №7-к від 25.03.2013 р., як такого, що
змінений оскаржуваною постановою.
Однак, у задоволенні цього клопотання
відмовлено, а ОСОБА_1 визнано винним у
вказаному кримінальному
правопорушенні. Посилається на те, що
заява ОСОБА_1 про звільнення від 05.03.2013
р. була зареєстрована в журналі вхідної
кореспонденції 25.03.2013 р.; 20.03.2013 р. згідно
табелю обліку робочого часу позивач
відпрацював 8 годин, а відтак, висновок
суду першої інстанції про звільнення
позивача 19.03.2013 р. не відповідає дійсним
обставинам.

Інші особи апеляційну скаргу
заперечили за безпідставністю.

Розглянувши матеріали справи і
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення, колегія суддів встановила
наступне.

Як правильно встановив суд першої
інстанції, наказом від 01.11.2012 р. № 63-к
ОСОБА_1 призначено з 02.11.2012 р. На посаду
головного спеціаліста відділу
державного контролю та нагляду за
безпекою залізничного та електричного
транспорту Управління
Укртрансінспекції у Львівській
області. 05.03.2012 р. ОСОБА_1 датовано заяву
про звільнення його із займаної посади
за власним бажанням з 19.03.2013 р.
Резолюцію про звільнення на заяві
накладено 25.03.2013 р.. 25.03.2013 р. начальником
Державної інспекції з безпеки на
наземному транспорті Управління
Укртрансінспекції у Львівській
області було видано наказ № 7к про
звільнення позивача із займаної посади
за власним бажанням з 25.03.2013 р. та
виплату грошової компенсації за
невикористану щорічну відпустку.

Висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на тому, що позивач
попередив роботодавця про звільнення
за власним бажанням за 14 днів до
звільнення, тобто, по 19.03.2013 р..

Посилання скаржника на подання
позивачем заяви про звільнення,
датованої 05.03.2013 р. лише 25.03.2013 р.,
оскільки саме у цю дату вона була
зареєстрована у журналі вхідної
кореспонденції і у цей же день позивач
був звільнений, спростовуються
матеріалами справи. Так, в
оскаржуваному наказі від 25.043.2013 р.
підставою його видачі вказана заява
ОСОБА_1 від 05.03.2013 р., а звільненим
позивач був за власним бажанням, а не за
згодою сторін до спливу 14-денного
строку у погоджену обома сторонами
дату. Посилання скаржника на дані
табеля обліку робочого часу та журналу
реєстрації вхідної кореспонденції не
спростовують таких висновків суду,
оскільки ці записи вчиняються в
односторонньому порядку відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП працівник
має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на новее
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Суд не бере до уваги покликання
відповідача на те, що мала місце
помилка, оскільки законодавством
встановлено термін попередження
працівником роботодавця про
звільнення за його власною
ініціативою, і відповідачеві про це
відомо. Те, що заява про звільнення не
була доведена до відома начальника
Управління вчасно, не спростовує
неправомірності дій відповідача. За
таких обставин, звільнення позивача з
посади з 25.03.2013 р., а не 19.03.2013 р. є
незаконним і порушує його права.

Згідно із ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.
Скаржник у встановленому законом
порядку не довів наявність
передбачених законом підстав для
скасування постанови суду, не надав
інших доказів, які б не подавались суду
першої інстанції з обґрунтуванням
неможливості їх подання такому суду.

Враховуючи наведене, судове
рішення відповідає закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 17 - 19, 200, 206 КАС України,
суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Львівської області залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 16.04.2013 р. у
справі №813/2417/13-а залишити без змін.

Постанова або ухвала суду
апеляційної чи касаційної інстанції за
наслідками перегляду набирають
законної сили з моменту проголошення, а
якщо їх було прийнято за наслідками
розгляду у письмовому провадженні, -
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку. Касаційна скарга
подається безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції. Касаційна скарга на судові
рішення подається протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення
постанови в повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Каралюс В.М.

Савицька Н.В.

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 04.04.2014 року