Справа № 811/3218/13-а
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2014 рокусправа № 811/3218/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Мартиненка О.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточого В.О.

за участю:

представника позивача: Валявської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 18
листопада 2013 року у справі №811/3218/13-а за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Креатив» до
Кіровоградської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2013р. Приватне акціонерне товариство
«Креатив» звернулося до суду з позовом,
в якому просило скасувати податкові
повідомлення-рішення від 14.06.2013р.:

№, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 3 261 772,00
грн.;

№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 3 035 792,00 грн.
основного платежу та 1 517 896,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

В обґрунтування своїх вимог посилалося
на те, що підприємством були виконані
усі вимоги Податкового кодексу щодо
формування податкового кредиту,
визначення від'ємного значення, як
різниці між сумою податкових
зобов'язань звітного податкового
періоду та сумою податкового кредиту.
Також позивач посилається на
безпідставність висновків відповідача
про непідтвердженість реальності
господарських операцій позивача з його
контрагентами, оскільки за даними
операціями товар був поставлений,
оплату здійснено в повному обсязі,
господарські операції відображені в
первинних документах бухгалтерського
та податкового обліку, відбулись
реально і спричинили зміни у стані та
структурі активів учасників таких
операцій, товар використовується в
межах господарської діяльності
платника податків.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2013 року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 14
червня 2013 року, винесене
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Кіровоградської
області Державної податкової служби,
яким Приватному акціонерному
товариству "Креатив" зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 3 261 772,00грн.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 14 червня 2013 року, винесене
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Кіровоградської
області Державної податкової служби,
яким Приватному акціонерному
товариству "Креатив" збільшено суму
грошового зобов'язання з

податку на додану вартість в розмірі 3
035 792,00 грн. основного платежу та 1 517
896,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Не погодившись з постановою суду,
Кіровоградська об'єднана Державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області звернулася до
суду з апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог. Апеляційна скарга обґрунтована,
фактично, висновками перевіряючих
осіб, які викладені в Акті перевірки, та
які, на думку ДПІ, свідчать про
неможливість виконання контрагентами
своїх зобов'язань, з огляду на
відсутність у них необхідних умов для
здійснення господарської діяльності.
Договори, укладені між позивачем та
контрагентами, мають протиправний
характер, оскільки укладені без мети
настання реальних наслідків,
спрямовані на заниження об'єктів
оподаткування, несплату податків, а
отже, є фіктивними.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалам справи
підтверджено, що у період з 27.05.2013р. по
29.05.2013р. повноважними особами
Кіровоградської ОДПІ проведено
документальну невиїзну перевірку ПрАТ
«Креатив» з питань достовірності
нарахування від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту податку на додану вартість за
листопад 2012 року та грудень 2012 року з
урахуванням матеріалів перевірок,
отриманих від інших ДПІ щодо
правомірності нарахування ПДВ по
ланцюгу постачання товарів (робіт,
послуг), за результатами якої складено
Акт №350/15-4/31146251 від 01.06.2013р. (далі по
тексту - Акт перевірки)

В Акті перевірки зроблено висновок про
порушення позивачем:

п.198.1, п.198.4 ст.198, п.200.1 ст.200, п.15
підрозділу 2 розділу ХХ Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ
(із змінами та доповненнями), в
результаті чого завищено суму
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за листопад 2012
року в сумі ПДВ 458 244,00грн. та занижено
позитивне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту податкової
декларації за листопад 2012 року в сумі
ПДВ 3 035 792,00грн., внаслідок чого
занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет у сумі 3 035 792,00грн.

п.198.1, п.198.4 ст.198, п.200.1 ст.200, п.15
підрозділу 2 розділу ХХ Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ
(із змінами та доповненнями), в
результаті чого завищено суму
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за грудень 2012 року
в сумі ПДВ 2 803 528,00грн.

На підставі висновків Акта перевірки
Кіровоградською ОДПІ прийнято
податкові повідомлення-рішення від
14.06.2013р.:

№, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 3 261 772,00 грн.
в тому числі за листопад 2012 року на суму
458 244,00грн., за грудень 2012 року на суму 2
803 528,00грн. (т.1 а.с.11);

№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів в розмірі
4 553 688,00грн., в тому числі за основним
платежем - 3 035 792,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 1 517 896,00 грн.
(т.1 а.с.13)

Правомірність та обґрунтованість
вказаних податкових
повідомлень-рішень є предметом спору,
який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спір та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив з того, що спірні податкові
повідомлення-рішення прийняті ДПІ не
на підставі та не у спосіб, що
передбачені Податковим кодексом
України, позивачем до перевірки надані
всі необхідні первинні документи, які
свідчать про правомірність формування
підприємством податкового кредиту, що
вплинуло на виникнення від'ємного
значення.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Отже, предмет доказування обумовлений
предметом спору, який передано на
вирішення суду.

Предмет доказування у справах,
пов'язаних із формуванням сум
податкового кредиту з податку на
додану вартість і встановлення
від'ємного значення, становлять
обставини, що підтверджують або
спростовують обґрунтованість
визначення податкового кредиту та
розмір від'ємного значення суми ПДВ, як
різниці між сумою податкових
зобов'язань звітного податкового
періоду та сумою податкового кредиту.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності ж з п.198.6 ст.198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

За правилами п.200.1 ст.200 ПК України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п.200.3 ст.200).

Таким чином, наведеними нормами
матеріального права, визначено
підстави для формування платником
податків податкового кредиту з податку
на додану вартість і до таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, сплата податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними податковими накладними,
використання придбаних товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

Встановлені обставини справи свідчать
про те, що позивач у перевіряємому
періоді мав взаємовідносини з ТОВ
«Агрофірма «Сокільське», ФГ «Лукра»,
ТОВ «Вікторія ЛТД», ПП «Онікс СГ», ФГ
«Литвин Іван Віталійович», ФГ «Антар».

Так, судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджено:

1. Позивачем до податкового кредиту в
листопаді 2012 року віднесено 1 566 666,00
грн. за податковими накладними,
виданими ТОВ "АФ "Сокільське" з
придбання соняшника, на підставі
договору №С12-547 від 08.11.2012 р. (а.с.53-55, 57, 59,
61, 63 Т.2). Даний товар позивачем
оприбутковано відповідно до
видаткових накладних (а.с.64-84 Т.2).
Транспортування здійснено самостійно,
що підтверджується відповідними
товарно-транспортними накладними
(а.с.85-158 Т.2). Оплату вартості придбаного
товару позивачем здійснено в повному
обсязі безготівковим шляхом, що
підтверджується платіжними
дорученнями (а.с.25-27, 40 Т.4).

2. У листопаді та грудні 2012 року
позивачем віднесено до податкового
кредиту ПДВ у сумі 1 971 216,58 грн. та 3
273,00 грн. відповідно за податковими
накладними виданими ФГ "Лукра" по
придбанню насіння соняшника, на
підставі договорів поставки (а.с.159-161,
174-178, 184-186, 188, 195-197, 199, 201-203, 205, 211-213, 215-216,
219-222, 224-226, 228-231, 238-240, 242 Т.2, 1-3, 5, 9-12, 14, 21-24,
26, 36-39, 41-44, 46-52 Т.3). Даний товар позивачем
оприбутковано відповідно до
видаткових накладних (а.с.163-173, 179-183,
189-194, 200, 206-210, 217-218, 223, 232-237, 243-250 Т.2, 6-8, 15-20,
27-35, 40, 45, 53-55 Т.3). Транспортування
здійснено за допомогою
автоперевізників, що підтверджується
відповідними товарно-транспортними
накладними (а.с.56-118, 120-124 Т.3). Оплату
вартості придбаного товару позивачем
здійснено в повному обсязі
безготівковим шляхом, що
підтверджується платіжними
дорученнями (а.с.28-39 Т.4).

3. Позивачем включено до податкового
кредиту за листопад 2012 року ПДВ у сумі 52
802,37 грн. та за грудень 2012 року ПДВ в
сумі 546 610,53 грн. за податковими
накладними виданими ТОВ "Вікторія ЛТД"
по придбанню насіння соняшника, на
підставі договорів поставки (а.с.109-111,
115-117, 121-123, 129-133, 135-137, 151-157 Т.1). Даний товар
позивачем оприбутковано відповідно до
видаткових накладних (а.с.112-114, 124-128, 138-150
Т.1). Транспортування здійснено за
допомогою перевізників, що
підтверджується відповідними
товарно-транспортними накладними
(а.с.159-184 Т.1).

Оплату вартості придбаного товару
позивачем здійснено в повному обсязі
безготівковим шляхом, що
підтверджується платіжними
дорученнями (а.с.13-17 Т.4).

4. Позивачем до складу податкового
кредиту за листопад 2012 року включено,
зокрема, ПДВ у сумі 974,00 грн. та за
грудень 2012 року ПДВ у сумі 1 216,00 грн. за
податковими накладними виданими ПП
"Онікс СГ" по придбанню послуг автовежі
та товарів (а.с.185, 187, 189, 191, 193, 195-197 Т.1).
Товари позивачем оприбутковано
відповідно до видаткових накладних
(а.с.190, 196 Т.1). ПП "Онікс СГ" надало
послуги автовежі, що підтверджується
актами здачі-прийняття виконаних робіт
(а.с.186, 188, 194, 198 Т.1). Оплату вартості
придбаного товару та послуг позивачем
здійснено в повному обсязі
безготівковим шляхом, що
підтверджується платіжним дорученням
(а.с.18-21 Т.4).

Послуги та товари використано в
господарській діяльності, що
підтверджується відповідними доказами
(а.с.160-161 Т.4).

5. Позивачем включено до податкового
кредиту за грудень 2012 року ПДВ в сумі
ПДВ у сумі 1 666 666,67 грн. за податковими
накладними виданими ФГ ОСОБА_2 по
придбанню насіння соняшника (а.с.204-205
Т.1). Даний товар позивачем
оприбутковано відповідно до
видаткових накладних (а.с.206-216 Т.1).
Транспортування здійснено
перевізниками, що підтверджується
відповідними товарно-транспортними
накладними

(а.с.217-240 Т.1). Оплату вартості придбаного
товару позивачем здійснено в повному
обсязі безготівковим шляхом, що
підтверджується платіжними
дорученнями (а.с.22-23 Т.4).

6. Позивачем до складу податкового
кредиту за грудень 2012 року включено ПДВ
у сумі 1 041 066,67 грн. за податковими
накладними виданими ФГ "Антар" по
придбанню соняшника, на підставі
договору поставки (а.с.243-245, 247 Т.1, ).
Даний товар позивачем оприбутковано
відповідно до видаткових накладних
(а.с.248-250 Т.1, 1-13 Т.2). Транспортування
здійснено самостійно та за допомогою
перевізників, що підтверджується
відповідними товарно-транспортними
накладними (а.с.14-52 Т.2).

Оплату вартості придбаного товару
позивачем здійснено в повному обсязі
безготівковим шляхом, що
підтверджується платіжним дорученням
(а.с.24 Т.4).

На думку ДПІ, укладені правочини між
позивачем та його контрагентами не
мають реального характеру та не
відбулися в об'єктивній дійсності. При
цьому, податковий орган посилається на
висновки актів перевірки контрагентів
позивача, яким, зокрема, встановлено,
нікчемність укладених правочинів. З
цих підстав, Кіровоградська ОДПІ
дійшла висновку й про нікчемність
укладених правочинів між позивачем та
його контрагентами.

Проте, таку позицію ДПІ суд першої
інстанції вірно визнав безпідставною з
огляду на наступне.

Господарські операції позивача з
контрагентами підтверджується
первинними документами - відповідними
договорами, видатковими накладними,
платіжними дорученнями, податковими
накладними, актами приймання виконаних
робіт, платіжними дорученнями,
товарно-транспортними накладними.

Зазначеними первинними документами
бухгалтерського обліку
підтверджується факт виконання
сторонами зобов'язань, обумовлених
правочинами, отриманням відповідної
оплати від контрагентів, з чого
вбачається фактичних рух активів та
зміна у власному капіталі та
зобов'язаннях позивача, у зв'язку з його
господарською діяльністю.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Враховуючи визначеність законодавця
щодо обов'язку платників податків
формувати бухгалтерський та
податковий облік на підставі первинних
документів, тому для доведення
правомірності рішень, прийнятих за
результатами проведених перевірок,
контролюючому органу необхідно
спростовувати саме первинні документи.
Тобто, висновок податкового органу
повинен містити належні докази щодо
недостовірності первинних документів.

Отже, в разі фактичного здійснення
господарської операції будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що проведені господарські
операції мають реальний цикл
походження товару, у повному обсязі
підтверджені необхідними
бухгалтерськими документами, які
відповідають чинному законодавству
України, використані в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, з метою отримання
економічної вигоди та прибутку, що
фактично і досягнуто, мали як базу так і
об'єкт оподаткування податком на
додану вартість.

На виконання укладених договорів були
виконані роботи та складено акти
виконаних робіт, видано податкові
накладні, здійснена оплата в
безготівковій формі. Суми за
зазначеними видатковими та
податковими накладними включено до
податкового кредиту відповідного
періоду. Таким чином, позивачем факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
контрагенту, є доведеним, від'ємне
значення правомірно визначено
позивачем як різниця між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Фактично, Акт перевірки, на висновках
якого ґрунтуються і доводи апеляційної
скарги, не свідчать про порушення
позивачем вимог Податкового кодексу
України, що могло

б стати підставою для визначення
контролюючим органом податкових
зобов'язань.

В Акті перевірки, який став підставою
для прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень, не наведено
обставин, які б вказували на
безтоварність операцій. Висновки про
нікчемність укладеної угоди, згідно з
Актом перевірки, зроблені ДПІ лише з
огляду на аналіз
фінансово-господарської діяльності
контрагентів позивача, а не виходячи з
аналізу суті та наслідків
господарських операцій, які мали місце
у перевіряємому періоді, та за
наслідками яких позивачу визначено
податкові зобов'язання з податку на
прибуток та податку на додану вартість.

В той же час, зробивши висновки про
нікчемність укладеного правочину
податковий орган не врахував
наступного.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним. Згідно
ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Відповідно до ст.228 ЦК України, в
редакції яка діяла на час укладення
спірних договорів, правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Отже, вказаною нормою права визначено
об'єктивну сторону нікчемного
правочину, тобто визначено ознаки, за
наявності яких укладений правочин
можливо кваліфікувати як нікчемний.
Податковим органом, в акті перевірки не
наведено, визначених нормою права,
ознак, які б свідчили про нікчемність
укладених позивачем правочинів.
Відсутність, на думку ДПІ, у
контрагента умов для здійснення
господарської діяльності,
взаємовідносини постачальника з
іншими суб'єктами господарювання, які
мають ознаки фіктивності та можливі
інші порушення, які ними були допущені,
не є тими ознаками, які вказують на
нікчемність укладених правочинів.

Крім цього, для кваліфікації правочину
за статтею 228 ЦК України та
застосування відповідних наслідків,
необхідною та обов'язковою умовою є
наявність умислу у формі вини, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2
ст.71 КАС України покладено обов'язок
щодо доказування правомірності
прийнятого рішення, не доведено того,
що сторонами укладено угоди не з метою
реального настання правових наслідків,
а з метою порушення публічного порядку.

Як вбачається з Акту перевірки,
обґрунтовуючи нікчемність правочину,
податковий орган посилався на ч.1 ст.203
ЦК України, відповідно до якої зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Натомість, у якій частині зміст
правочинів, які укладено позивачем з
ТОВ «Агрофірма «Сокільське», ФГ
«Лукра», ТОВ «Вікторія ЛТД», ПП «Онікс
СГ», ФГ «Литвин Іван Віталійович», ФГ
«Антар», суперечать Цивільному кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, податковий орган
не зазначає.

При укладенні договорів його сторонами
було досягнуто усіх істотних умов,
договори укладені у письмовій формі, як
того вимагає цивільне законодавство, і
спрямовані на встановлення
правовідносин, в контексті ст. 626 ЦК
України. Отже, зміст вищевказаних
правочинів не суперечить Цивільному
кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Крім цього, як вбачається з Акту
перевірки, нікчемність укладеного
правочину податковий орган пов'язує з
тим, що сторонами укладено угоди, які не
спрямовані на настання реальних
наслідків, що такою угодою обумовлені.

Тобто, відповідачем вказано на ознаки
фіктивних правочинів, які, згідно зі
ст.234 ЦК України, вчинюються без наміру
створення правових наслідків, що
обумовлюються цими правочинами.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Доказів того, що вищеперелічені
договори визнано судом недійсними,
відповідачем суду не надано.

Суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити й те, що формування
підприємством податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо включення сум податку, сплачених
ним в ціні придбаних товарів (робіт,
послуг), до складу податкового кредиту
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Вищенаведене узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «Булвес» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03). Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
вдруге, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

А згідно з ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанцій дійшов обґрунтованих
висновків, що податкові
повідомлення-рішення прийняті не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Конституцією України та Податковим
кодексом України, тобто не
відповідають критеріям правомірності,
які пред'являються до рішень суб'єктів
владних повноважень та які визначено
ч.3 ст.2 КАС України.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
судом першої інстанції в достатньому
обсязі з'ясовано обставини справи та
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, у зв'язку з чим підстав для
скасування рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2013 року у справі №811/3218/13-а залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

(Ухвалу у повному обсязі складено
14.03.2014р.)

Головуючий:
О.В. Мартиненко

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов