Справа № 2а-1539/11/1270
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/40313/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Свердловську
Луганської області на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2011

у справі № 2а-1539/11/1270

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «Ремо»

до Державної податкової інспекції
в м. Свердловську Луганської області

про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «Ремо»
звернулось до Луганського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції в м.
Свердловську Луганської області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 11.02.2011 у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 07.06.2011 постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
11.02.2011 скасовано, прийнято нове рішення,
яким позовні вимоги задоволені
частково.

Не погоджуючись з зазначеним
рішенням суду апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив його в касаційному
порядку. В скарзі просить суд скасувати
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2011 та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом апеляційної інстанції при
вирішення спору по даній справі
невірно застосовано норми
матеріального та порушено норми
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої та
апеляційної інстанції, відповідачем
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Виробничо-комерційна
фірма «Ремо» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2009 по 30.09.2010 року валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 по
30.09.2010 року за результатами якої
складено акт від 02 лютого 2011 року
№53/23/19076980.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем п.5.1 ст. 5, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5,
п.п.5.3.9 п. 5.3 ст.5 з урахуванням п.1.32 ст.1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

На підставі вказаного акту
відповідачем були прийняті: податкове
повідомлення-рішення від 10.02.2011 року
№/0 про збільшення суми грошового
зобов'язання на суму 961663,45 грн. з яких за
основним платежем 769330,76 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 192332,69 грн.

Матеріалами справи вбачається, що за
період з 01.01.09 по 30.09.09 року позивач
отримував та включав до складу валових
витрат консультаційні послуги з питань
комерційної діяльності, послуги по
організації роботи по підготовці
пропозицій для керівництва
підприємства та підготовці
внутрішньої документації по
забезпеченню безпеки підприємства та
структурних підрозділів та послуги по
супроводженню використання об'єктів
інтелектуальної власності та послуги
по вивченню кон'юнктури ринку вугілля.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону № «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
№ «Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанцій, стосовно того,
що консультаційні послуги з питань
комерційної діяльності,
консультаційні послуги з організації
роботи охоронних підрозділів
підприємства, послуги по вивченню
кон`юктури ринку вугілля, що були
надані позивачу пов'язанні із
здійсненням господарської діяльності
і мають на меті отримання більших
доходів у майбутньому, а тому,
відповідні витрати позивачем
обґрунтовано віднесено до складу
податкового кредиту.

Стосовно відмови податкового органу
визнати уточнюючий розрахунок за 1
квартал 2010р. податковою звітністю та
вважати цей розрахунок поданим, через
не оскарження ТОВ ВКФ "Ремо" рішення ДПІ
з цього приводу та не подання нового
розрахунку колегія суддів зазначає, що
спеціальним законом з питань
оподаткування є Закон України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», який
був чинним на дату виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до п.п.4.1.2 п.4.1 ст.4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюючого
органу. Податкова декларація
приймається без попередньої перевірки
зазначених у ній показників через
канцелярію, чий статус визначається
відповідним нормативно-правовим актом.
Відмова службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

Закон України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» містить вичерпний перелік
випадків не визнання податковим
органом податкової декларації як
такої. Судом апеляційної інстанції
встановлено, що уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань за 1 квартал 2010р.
за №, наданий ТОВ ВКФ "Ремо" до
податкового органу складено
відповідно до вимог порядку складення
податкової звітності та не прийнятий
Державною податковою інспекцією в м.
Свердловську Луганської області лише
через факт не сплати зазначеної в ньому
суми, однак дана обставина не є
підставою для не прийняття податкової
звітності.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції в м.
Свердловську Луганської області на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.06.2011 у
справі № 2а-1539/11/1270 слід відхилити, а
судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в м. Свердловську
Луганської області відхилити.

Постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 07.06.2011 у справі № 2а-1539/11/1270 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко