Справа № 2а-3639/11
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/68341/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Сороки М.О., при секретарі:Головко О.В.,
за участю: представника позивача
представника ТОВ «Моноліт» (третя
особа) Гаврилюка П.С., Маніва
Д.Р.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги
Іллічівської міської ради Одеської
області та товариства з обмеженою
відповідальністю будівельної фірми
«Моноліт» на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10 жовтня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_7 до Іллічівської міської ради
Одеської області, треті особи:
товариство з обмеженою
відповідальністю будівельна фірма
«Моноліт», ОСОБА_8, ОСОБА_9, про
скасування рішення, -в с т а н о в и л
а:ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом
до Іллічівської міської ради Одеської
області, треті особи: товариство з
обмеженою відповідальністю будівельна
фірма «Моноліт», ОСОБА_8, ОСОБА_9, про
скасування рішення.

Постановою Іллічівського міського
суду Одеської області від 18 червня 2012
року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року постанову Іллічівського міського
суду Одеської області від 18 червня 2012
року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов
задоволено.

Скасовано рішення Іллічівської
міської ради Одеської області від 01
червня 2007 року

№240-26-V.

В іншій частині позовних вимог
провадження по справі закрито.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням суду апеляційної
інстанції, Іллічівська міська рада
Одеської області та товариство з
обмеженою відповідальністю будівельна
фірма «Моноліт» звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, в яких
посилаються на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просять
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення в межах
касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційних скарг,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги підлягають частковому
задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 01 листопада
1990 року на будинковолодіння має
земельну ділянку на праві постійного
користування площею 0, 563 га за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Іллічівської міської ради
Одеської області від 01 червня 2007 року
№240-26-V «Про передачу в оренду
товариству з обмеженою
відповідальністю будівельній фірмі
«Моноліт» земельної ділянки площею 3,7999
га», затверджено проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
товариству з обмеженою
відповідальністю будівельній фірмі
«Моноліт» для проектування та
розташування житлової забудови в
районі АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, передано в
оренду товариству з обмеженою
відповідальністю будівельній фірмі
«Моноліт» дану земельну ділянку у
довгострокову оренду строком на 20
років для розташування житлової
забудови з оформленням договору оренди
вказаної земельної ділянки.

Зазначений договір оренди земельної
ділянки укладений між Іллічівською
міською радою Одеської області та
товариством з обмеженою
відповідальністю будівельною фірмою
«Моноліт» 16 вересня 2009 року та
зареєстрований в Одеській
регіональній філії державного
підприємства «Центр земельного
кадастру при Державному комітеті по
земельних ресурсах»

29 вересня 2009 року за №23.

Договором про внесення змін до
договору оренди земельної ділянки,
укладеним між Іллічівською міською
радою Одеської області та товариством
з обмеженою відповідальністю
будівельною фірмою «Моноліт» 31 травня
2011 року, внесено зміни до договору
оренди земельної ділянки від 16 вересня
2009 року в частині площі наданої в
оренду земельної ділянки

з 3, 7999 га на 3, 4342 га.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 30
березня 2012 року №15730/23 встановлено, що
земельна ділянка, якою користується
ОСОБА_7, має загальну площу 5818 кв.м. при
домоволодінні НОМЕР_1, яке знаходиться
в її користуванні на момент проведення
геодезичної зйомки ГП «ЦГЗК», входить в
межі земельної ділянки, переданої в
оренду товариству з обмеженою
відповідальністю будівельній фірмі
«Моноліт».

Вважаючи, що рішенням Іллічівської
міської ради Одеської області про
передачу в оренду земельної ділянки та
укладеним на його підставі договором
оренди порушені її права, ОСОБА_7
звернулась до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржуваним рішенням Іллічівської
міської ради Одеської області про
передачу в оренду земельної ділянки
товариству з обмеженою
відповідальністю будівельній фірмі
«Моноліт» права позивача не порушені.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов в
частині скасування вищезазначеного
рішення ради, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що дане
рішення прийняте з порушенням вимог
чинного законодавства.

Такі рішення судів попередніх
інстанцій є передчасними з огляду на
таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
державні органи повинні діяти тільки
на підставах і в межах повноважень та у
спосіб, які передбачені Конституцією
України та законами.

Положеннями статті 116 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування та
державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані
об'єкти, які підлягають приватизації, в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Надання у користування земельної
ділянки, що перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до статті 124 Земельного
кодексу України передбачено, що
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Положеннями статті 125 Земельного
Кодексу України визначено, що право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Право оренди землі оформляється
договором, який реєструється
відповідно до закону.

Статтею 141 Земельного кодексу України
визначений вичерпний перелік підстав
припинення права користування
земельною ділянкою: добровільна
відмова від права користування
земельною ділянкою; вилучення
земельної ділянки у випадках,
передбачених цим Кодексом; припинення
діяльності державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій;
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам; використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням;
систематична несплата земельного
податку або орендної плати.

Відповідно до статті 149 Земельного
кодексу України земельні ділянки,
надані у постійне користування із
земель державної та комунальної
власності, можуть вилучатися для
суспільних та інших потреб за рішенням
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

Як встановлено судами, згідно з
висновком з судової
будівельно-технічної експертизи
земельна ділянка, якою користується
позивач, є частиною земельної ділянки,
наданої в оренду третій особі
оспорюваним рішенням.

Разом з тим, приймаючи рішення, суди
попередніх інстанцій не перевірили, чи
оформлене позивачем право постійного
користування земельною ділянкою
відповідно до вимог статті 125
Земельного кодексу України, зокрема, чи
одержано її власником або користувачем
документ, що посвідчує право власності
чи право постійного користування
земельною ділянкою, та чи проведена
його державна реєстрація, а у разі
наявності у позивача правових підстав
для користування земельною ділянкою -
чи додержано вимоги законодавства щодо
вилучення у позивача земельної
ділянки, що знаходиться у постійному
користуванні.

Також, відповідно до вимог статті 121
Земельного кодексу України громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності в таких розмірах: зокрема,
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) у селах -
не більше 0,25 гектара, в селищах - не
більше 0,15 гектара, в містах - не більше
0,10 гектара.

Так, судами встановлено, що позивач
користувалася земельною ділянкою
площею

0, 563 га.

Разом з тим, суди не з'ясували, чи
зверталась позивач для безоплатного
виділення їй земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку в
межах норми, встановленої статтею 121
Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з вимогами частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає, що судами неповно
з'ясовані обставини справи, - а тому
постановлені рішення не можна вважати
законними і обґрунтованими, та
постановленими з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Оскільки суд касаційної інстанції
позбавлений можливості встановлювати
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що постановлені
у справі рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню, а справа - поверненню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Іллічівської міської
ради Одеської області та товариства з
обмеженою відповідальністю
будівельної фірми «Моноліт»
задовольнити частково.

Постанову Іллічівського міського суду
Одеської області від 18 червня 2012 року
та постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 10 жовтня 2012
року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_7 до
Іллічівської міської ради Одеської
області, треті особи: товариство з
обмеженою відповідальністю будівельна
фірма «Моноліт», ОСОБА_8, ОСОБА_9, про
скасування рішення - повернути на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: