Справа № 814/501/14
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

01 квітня 2014 року
Справа № 814/501/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Желєзного І.В.
секретар судового засідання Зощак В.В.
розглянувши адміністративну справу

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

за позовомОСОБА_1, (АДРЕСА_1, 54000)

доГоловного управління юстиції у
Миколаївській області, (вул. 8-го
Березня, 107,Миколаїв,54000)

провизнання неправомірним та
скасування наказу від 17.01.2014року №69/04,
визнання недостовірними відомості, що
містяться в акті службової перевірки
від 25.12.2013року, скасування наказу № 70/03
від 15.01.2013 року, ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду позовом до
Головного управління юстиції у
Миколаївській області (надалі -
відповідач), в якому просила, з
урахуванням заяв про уточнення
позовних вимог, заяви про залишення
частини позовних вимог без розгляду:
визнати неправомірним та скасувати
наказ Головного управління юстиції у
Миколаївській області №69/04 від 17.01.2014р.
про застосування до неї
дисциплінарного стягнення у виді
догани; визнати відомості, які
викладені в акті службової перевірки
від 25.12.2013р. такими, що є недостовірними;
скасувати наказ відповідача №70/03 від
15.01.2014р. в частині невідповідності
позички займаній посаді та зобов'язати
відповідача провести повторну
атестацію згідно із законодавством.

Відповідач позов не визнав, зазначивши
про правомірність оскаржуваних рішень
(наказів) та порушення позивачем
трудової дисципліни, що слугувало
підставою для застосування
дисциплінарного стягнення в виді
догани.

Дослідивши обставини адміністративної
справи та докази, якими сторони
підтверджували свої вимоги і
заперечення, суд дійшов висновку про
часткового задоволення позовних вимог,
виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що
наказом начальника Головного
управління юстиції у Миколаївській
області від 14 грудня 2011 року №1498-л
позивачку з 16.12.2011р. призначено на
посаду головного спеціаліста
Корабельного відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Миколаївського міського управління
юстиції.

Відповідно до посадової інструкції
головного спеціаліста Корабельного
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Миколаївського міського
управління юстиції, затвердженої
10.12.2013р., ОСОБА_1 була державним
реєстратором прав на нерухоме майно
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та їх обтяжень». З цією посадовою
інструкцією ОСОБА_1 ознайомлена 10.12.2013р.
(т.1, а.с. 33-36).

Згідно з п.1 Положення про Головні
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі, що затверджено
Наказом Міністерства Юстиції України
від 23.06.2011р. №1707/5, у складі головних
управлінь юстиції діють реєстраційні
служби, які є структурними
підрозділами головних управлінь
юстиції, що забезпечують реалізацію
повноважень Державної реєстраційної
служби (далі - Укрдержреєстр) та
підпорядковані безпосередньо
Укрдержреєстру.

Наказом начальника реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області від 17.01.2014р. №69/07
ОСОБА_1 притягнута до дисциплінарної
відповідальності, а саме їй було
оголошено догану. В цьому наказі
зазначається, що комісією Головного
Управління юстиції в Миколаївській
області було проведено службову
перевірку фактів порушення головним
спеціалістом Корабельного відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Миколаївського міського управління
юстиції вимог законодавства щодо
прийняття, перевірки документів, що
подавалися для державної реєстрації
прав та їх обтяжень і реєстрації заяв
ОСОБА_3 та ОСОБА_4. На підставі зібраних
матеріалів комісія дійшла висновку, що
в діях ОСОБА_1 вбачається порушення
приписів Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», Постанови
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
№703 «Про затвердження Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно», а саме
частини 7 статті 16 Закону та пункту 9
Порядку. Також у наказі зазначено, що
під час проведення службової перевірки
ОСОБА_1 грубо порушила етику поведінки
державного службовця.

Підставою для видання цього наказу
став ОСОБА_3 службової перевірки від 25
грудня 2013р., складений комісією
відповідача у складі, затвердженому
Наказом Головного управління юстиції у
Миколаївській області №215/05 від 20.12.2013р.
(т.1, а.с. 10-12).

В акті перевірки зазначено, що до
начальника реєстраційної служби ГУЮ в
Миколаївській області звернулася
громадянка ОСОБА_3, яка повідомила, що
через посередника за матеріальну
винагороду подала документи для
реєстрації права власності на
нерухомість за нею та її сином ОСОБА_4,
але тривалий час не може їх отримати
через хворобу державного реєстратора.
Перевіркою з'ясовано, що зазначені
документи перебували у провадженні
державного реєстратора ОСОБА_1.
Виходячи з цього було зроблено
висновок про порушення позивачкою
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та Постанови
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
№703 «Про затвердження Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно», а саме
частини 7 статті 16 Закону та пункту 9
Порядку.

Частиною 7 ст. 16 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
передбачено, що державна реєстрація
прав проводиться на підставі заяви
власника, іншого правонабувача,
сторони правочину, за яким виникло
право, уповноваженої ними особи або
державного кадастрового реєстратора у
випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
передбачено, що заявник під час подання
заяви про державну реєстрацію
пред'являє органові державної
реєстрації прав, нотаріусові документ,
що посвідчує його особу.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що порушення
позивачки полягало в тому, що вона
прийняла відповідні заяви про
здійснення реєстраційних дій не
безпосередньо від власників майна, а
від іншої особи.

Допитані в якості свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що в листопаді
2013 року до начальника реєстраційної
служби ГУЮ у Миколаївській області
(ОСОБА_5.) звернулася громадянка ОСОБА_3,
яка скаржилася на тривалий час
підготовки документів одним із
державних реєстраторів та пояснила, що
через посередника передала документи
для реєстрації державному реєстратору,
а сама особисто до реєстраційної
служби не з'являлася.

Представник відповідача у судовому
засіданні послався як на доказ - на
аудіозапис розмови начальника
реєстраційної служби Миколаївського
ГУЮ з громадянкой ОСОБА_3, яку було
зроблено за допомогою мобільного
телефону «Nokia» (судом відмовлено в
клопотанні про залучення аудіозапису в
якості доказу до матеріалів справи). На
думку суду, вказаний аудіо запис не
може бути допустимим доказом у справі.
Так, у Рішенні Конституційного суду
України №12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у
справі за конституційним поданням
Служби безпеки України щодо офіційного
тлумачення положення частини третьої
статті 62 Конституції України
зазначено, що «Європейський суд з прав
людини у своїх рішеннях неодноразово
зазначав, що допустимість доказів є
прерогативою національного права і, за
загальним правилом, саме національні
суди повноважні оцінювати надані їм
докази (параграф 34 рішення у справі
Тейксейра де Кастро проти Португалії
від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення
у справі Шабельника проти України від 19
лютого 2009 року), а порядок збирання
доказів, передбачений національним
правом, має відповідати основним
правам, визнаним Конвенцією, а саме: на
свободу, особисту недоторканність, на
повагу до приватного і сімейного життя,
таємницю кореспонденції, на
недоторканність житла (статті 5, 8
Конвенції) тощо». Також Конституційний
Суд відзначив, що
«Оперативно-розшукові заходи можуть
проводитися виключно визначеними в
Законі державними органами та їх
посадовими особами, які зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України
(частина друга статті 19 Основного
Закону України)» Крім того цьому
рішенні Конституційного Суду України
зазначається: «Системний аналіз
положень Кодексу та Закону дає
підстави стверджувати, що проведення
оперативно-розшукових заходів або
використання засобів для отримання
фактичних даних повинно відбуватися
виключно з дотриманням прав і свобод
людини і громадянина, у передбачених
законом випадках та у відповідному
процесуальному порядку особами або
підрозділами, які уповноважені
здійснювати оперативно-розшукову
діяльність. Недотримання Конституції
України та порушення особами,
уповноваженими здійснювати
оперативно-розшукову діяльність, вимог
Кодексу, Закону, інших законів України
при одержанні фактичних даних є
підставою для визнання зібраних у
такий спосіб доказів недопустимими».

Оскільки чинним законодавством не
передбачено проведення
аудіофіксування під час проведення
прийому громадян та процесуального
порядку його проведення (в тому числі
гарантії прав і свобод громадян при
цьому), то такий аудіозапис не можна
вважати таким, що отриманий в
передбаченому законом процесуальному
порядку. Як наслідок цього суд не має
процесуальної можливості встановити,
дослідити і перевірити хто і коли
здійснював цей аудіозапис, голоси яких
осіб (дикторів) на ньому зафіксовано, чи
не вносилися до нього будь-які зміни.
Тому такий доказ є недопустимим і судом
до уваги не береться.

В той же час допитані в судовому
засіданні в якості свідків громадяни
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що
особисто подавали документи
державному реєстратору ОСОБА_1, яка
присутня в залі судового засідання, при
цьому пред'являли документи, що
посвідчують особу. Заповнювати
відповідні документи допомагала їх
знайома, але підписи на заявах зроблені
власноруч та подані безпосередньо
ОСОБА_1.

Суд бере до уваги показання свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 саме надані в судовому
засіданні, оскільки в судовому
засіданні вони допитані судом
безпосередньо, приведені судом до
присяги свідка та попереджені про
кримінальну відповідальність за
надання неправдивих свідчень, що
відповідає загальним принципам
адміністративного судочинства.
Відповідачем не надано достатніх
доказів, які б спростовували свідчення
цих осіб щодо їх особистої поведінки
при зверненні до реєстраційної служби.

Пояснення ОСОБА_3 надані начальнику
реєстраційної служби ОСОБА_5 (відомі
суду «зі слів» інших свідків - ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7І.), що не відповідають
свідченням ОСОБА_8 в судовому
засіданні, суд оцінює як такі що не
можуть мати переваги над безпосереднім
допитом цієї особи (ОСОБА_3) у судовому
засіданні.

Відповідно до ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд приймає лише належні та
допустимі докази. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи до уваги не беруться.

Що стосується тверджень у наказі про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності від 17.01.2014р. №69/07 та у
відповідному акті службової перевірки
про те, що під час проведення службової
перевірки ОСОБА_1 грубо порушила етику
поведінки державного службовця, то в
судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що це порушення
виразилося в тому, що позивачка ОСОБА_1
звинувачувала посадових осіб, які
проводили службову перевірку, в
упередженості. На думку суду, в даній
ситуації висловлювання щодо
упередженості посадової особи не можна
вважати порушенням етики поведінки
державного службовця з огляду на
намагання позивачки довести та
обґрунтувати свою позицію у ситуації,
що склалася, що є обов'язковою
складовою для прийняття будь-яким
юрисдикційним органом всебічного та
об'єктивного рішення у дисциплінарній
справі.

Аналізуючи законність наказу про
притягнення позивачки до
дисциплінарної відповідальності, суд
бере до уваги також наступне.

Відповідно до положення про
реєстраційну службу Головного
управління юстиції у Миколаївській
області, затвердженого начальником
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області від 05 грудня 2013р. та
погодженого Державною реєстраційною
службою України 06 грудня 2013р.,
реєстраційна служба Головного
управління юстиції у Миколаївській
області є структурним підрозділом
Головного управління юстиції у
Миколаївській області, що забезпечує
реалізацію повноважень Державної
реєстраційної служби (т.1, а.с.39-45).

Відповідно до п.9.10. зазначеного
положення, керівник реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області призначає на
посади та звільняє з посад державних
службовців та працівників
реєстраційної служби, притягує їх до
дисциплінарної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що відповідно
до Указу Президента України №493/92 від 03
жовтня 1992р року «Про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади» нормативно-правові
акти, які видаються міністерствами,
іншими органами виконавчої влади,
органами господарського управління та
контролю і які зачіпають права, свободи
й законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації. Такі
нормативно-правові акти набувають
чинності після їх державної
реєстрації.

Відповідно до Положення про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств, інших органів виконавчої
влади, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 1992р. №731, на державну реєстрацію
подаються нормативно-правові акти,
прийняті уповноваженими на це
суб'єктами нормотворення у визначеній
законодавством формі та за
встановленою законодавством
процедурою, що містять норми права,
мають неперсоніфікований характер і
розраховані на неодноразове
застосування, незалежно від строку їх
дії (постійні чи обмежені певним часом)
та характеру відомостей, що в них
містяться.

Державній реєстрації підлягають
нормативно-правові акти будь-якого
виду (постанови, накази, інструкції
тощо), якщо в них є одна або більше норм,
що: а) зачіпають соціально-економічні,
політичні, особисті та інші права,
свободи й законні інтереси громадян,
проголошені й гарантовані
Конституцією та законами України,
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року і
протоколами до неї, міжнародними
договорами України, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
ОСОБА_4 України, та acquis communautaire, а також з
урахуванням практики Європейського
суду з прав людини, встановлюють новий
або змінюють, доповнюють чи скасовують
організаційно-правовий механізм їх
реалізації; б) мають міжвідомчий
характер, тобто є обов'язковими для
інших міністерств, органів виконавчої
влади, а також органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій, що не входять до сфери
управління органу, який видав
нормативно-правовий акт.

Державна реєстрація
нормативно-правового акта полягає у
проведенні правової експертизи на
відповідність його Конституції та
законодавству України, Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року і протоколам до неї,
міжнародним договорам України, згоду
на обов'язковість яких надано
Верховною ОСОБА_4 України, та acquis
communautaire, антикорупційної експертизи, а
також з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини,
прийнятті рішення про державну
реєстрацію цього акта, присвоєнні йому
реєстраційного номера та занесенні до
Єдиного державного реєстру
нормативно-правових актів.

В той же час Положення про реєстраційну
службу Головного управління юстиції у
Миколаївській області затверджено
самим начальником цієї ж реєстраційної
служби (хоча служба є структурним
підрозділом Головного управління
юстиції у Миколаївській області) і не
зареєстроване в порядку, передбаченому
для державної реєстрації
нормативно-правових актів, та при цьому
містить норми, які зачіпають права
громадян, зокрема про прийняття на
роботу, звільнення, оголошення
дисциплінарних стягнень тощо.

При цьому відповідно до п.11.7. Положення
про Головні управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, в областях,
містах Києві та Севастополі, що
затверджено Наказом Міністерства
Юстиції України від 23.06.2011р. №1707/5,
положення про структурні підрозділи
головного управління юстиції
затверджує начальник Головного
управління юстиції в областях, АРК,
містах Києві та Севастополі.

Згідно зі ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд застосовує
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України. Але таким критеріям Положення
про реєстраційну службу Головного
управління юстиції у Миколаївській
області, затверджене 05.12.2013р. не
відповідає, а тому судом застосоване
бути не може.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

Пунктом 11.14 Положення про Головні
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, в областях, містах
Києві та Севастополі, що затверджено
Наказом Міністерства Юстиції України
від 23.06.2011р. №1707/5 визначено, що
начальник Головного управління
юстиції призначає на посади та
звільняє з посад державних службовців
та працівників головного управління
юстиції, державних службовців
районних, районних у містах, міських
(міст обласного значення),
міськрайонних, міжрайонних управлінь
юстиції, крім випадків, визначених
законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_1 була прийнята на роботу наказом
начальника Головного управління
юстиції в Миколаївській області (т.1.
а.с. 17), що відповідає чинному
законодавству, отже саме ця посадова
особа була наділена правом
застосовувати відповідні
дисциплінарні стягнення до
працівників.

Наказ від 17.01.2014р. про притягнення
ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності було викладено на
бланку Головного управління юстиції в
Миколаївській області (т.1, а. с. 7), але
підписано начальником реєстраційної
служби цього органу, в той час як ця
посадова особа не була наділена
компетенцією притягувати працівників
до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Ці вимоги при виданні
наказу про застосування до позивачки
дисциплінарно стягнення дотримані не
були.

Отже, позовні вимоги про визнання
протиправним та скасування наказу
начальника реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Миколаївській області від 17.01.2014р. №69/04
підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивачки про визнання
недостовірними відомостей, які
містяться в акті службової перевірки
від 25.12.2013р., суд відзначає, що складення
цього акта і внесення до нього тих чи
інших відомостей безпосередньо не
вплинуло на обсяг суб'єктивних прав,
свобод та інтересів позивачки,
оскільки акт має лише рекомендаційний
характер. На підставі акта перевірки
відповідна посадова особа могла
прийняти або утриматися від прийняття
відповідного рішення. В той же час
відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій. Оскільки само по собі
складання цього акта не порушило прав,
свобод та інтересів позивачки, то в цій
частині в задоволенні позову необхідно
відмовити.

Щодо вимог позивачки про скасування
наказу відповідача №70/03 від 15.01.2014р. в
частині невідповідності ОСОБА_1
займаній посаді, суд приходить до
наступного.

Відповідно до атестаційного листа від
30 грудня 2013р. атестаційна комісія
вирішила, що ОСОБА_1 не відповідає
займаній посаді.

Наказом виконуючого обов'язки
начальника управління юстиції від 15
січня 2014р. №70/03, а саме пунктом 4 цього
наказу ОСОБА_1 визнано такою, що не
відповідає займаній посаді. Підставою
такого рішення у наказі зазначено
протокол атестаційної комісії від
30.12.2013р. №4 та атестаційний лист (т.1, а. с.
49).

В матеріалах справи наявний витяг з
протоколу №4 засідання атестаційної
комісії Головного управління юстиції
у Миколаївській області від 30.12.2013р. (т.1,
а.с. 84-86). Як вбачається із цього
документу при проведенні атестації
позивачки, як державного службовця,
атестаційною комісією було розглянуто
по суті два питання роботи позивачки -
обставини службової перевірки по факту
порушення позивачкою Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 №703 «Про затвердження
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку
надання інформації з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
а також обставини щодо здійснення
позивачкою державної реєстрації
об'єктів нерухомого майна за ДП «Дельта
Лоцман» замість адміністрації
морських портів України в порушення
розпорядження Кабінету Міністрів
України. Крім того в протоколі йдеться
мова про неодноразові попередження
позивачки щодо неналежного виконання
нею Закону України «Про засади
запобіганню і протидії корупції».

В судовому засіданні сторони пояснили,
що під порушенням позивачкою Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та Постанови Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 №703 «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно в цьому протоколі мався
на увазі епізод з громадянами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, за яким було проведено службову
перевірку. Обставини порушення
позивачкою зазначених нормативних
актів по зазначеному епізоду не
знайшли свого підтвердження (цим
обставинам судом раніше дана оцінка), а
отже і не могли стати підставою для
визнання позивачки такою, що не
відповідає займаній посаді.

Що стосується тверджень у протоколі
атестаційної комісії про те, що
позивачці неодноразово робилися
зауваження щодо неналежного виконання
нею Закону України «Про засади
запобіганню і протидії корупції», то в
судовому засіданні доказів на таке
сторонами не надано. Крім того
відповідно до ст.21 Закону України «Про
засади запобіганню і протидії
корупції» за вчинення корупційних
правопорушень особи, зазначені в
частині першій статті 4 цього Закону,
притягаються до кримінальної,
адміністративної, цивільно-правової та
дисциплінарної відповідальності в
установленому законом порядку.
Відповідачем не надано доказів того, що
позивачка притягалася до будь-якого з
цих видів юридичної відповідальності
за порушення Закону України «Про
засади запобіганню і протидії
корупції», а тому посилання у протоколі
засідання атестаційної комісії на те,
що позивачкою цей закон неодноразово
порушувався є невмотивованими.

У протоколі атестаційної комісії також
зазначається, що позивачка здійснила
дії щодо державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна за ДП «Дельта Лоцман»
замість Адміністрації морських портів
України в порушення розпорядження
Кабінету Міністрів України.

В матеріалах справи (т.2.) наявна копія
матеріалів реєстраційної справи з
цього питання. Із цих матеріалів,
зокрема вбачається, що для проведення
державної реєстрації ряду об'єктів
нерухомого майна звернувся
представник державного підприємства
«Дельта-лоцман» на підставі
довіреності цього підприємства. Для
державної реєстрації надав
правовстановлюючі документи на об'єкти
нерухомого майна (свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, договори
купівлі-продажу), видані та
зареєстровані на ім'я цього ж
підприємства - ДП «Дельта-лоцман».
Рішення про державну реєстрацію прав
власності за цими документами прийняті
позивачкою 25 квітня 2013 року.

В той же час Розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 04.03.2013р. №133-р
«Про погодження пропозиції щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту» державне
підприємство «Дельта-лоцман»
підлягало реорганізації.
Міністерством інфраструктури України
Наказом №163 від 19.03.2013р. «Про заходи
щодо реорганізації державних
підприємств морського транспорту та
утворення державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України», ДП «Дельта-лоцман» було
реорганізоване шляхом виділу у ДП
«Адміністрація морських портів
України».

Пунктом 7 зазначеного наказу визначено:
після проведення державної реєстрації
Адміністрації морських портів України
головам Комісій передати, а голові
Адміністрації морських портів України
прийняти на баланс майно, права та
обов'язки державних підприємств
морського транспорту, що
реорганізуються, згідно із
затвердженими Міністерством
розподільчими балансами та актами
приймання-передачі.

Для проведення державної реєстрації
позивачці, як державному реєстратору
було надано ОСОБА_2 з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 25.03.2013р.
щодо ДП «Дельта-лоцман», із якого
вбачалося, що ніяких змін в його
організаційно-правовій структурі не
відбулося, в стані припинення воно не
перебувало.

Позивачка зазначала, що правонаступник
ДП «Дельта-лоцман» - ДП «Адміністрація
морських портів України»
зареєстроване в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців лише 27.05.2013р., а
реєстрацію права власності нею було
проведено 25.04.2013р., а отже на момент
реєстрації права власності в неї були
відсутні законні підстави відмовити ДП
«Дельта-лоцман» у державній реєстрацій
оформлених на його ім'я
правовстановлюючих документів.

Як пояснив в судовому засіданні
представник відповідача, ці дії ОСОБА_1
не потягли за собою ніяких негативних
наслідків. При цьому рішення
державного реєстратора ОСОБА_1 від
25.04.2013р. про реєстрацію права власності
за ДП «Дельта-лоцман» вищестоящим
керівником не скасовувалися, до
дисциплінарної відповідальності вона
за ці дії не притягалася, скарг від
відповідних суб'єктів з цього приводу
не надходило.

Отже, суд вважає, що за відсутності
встановлення порушень в діях ОСОБА_1
щодо вказаного епізоду здійснення
державної реєстрації права власності у
законодавчо визначеному порядку, за
умови відсутності скасування цього
рішення про державну реєстрацію
вищестоящим керівництвом або визнання
його неправомірним в іншому
передбаченому законодавством порядку,
твердження про незаконність дій
державного реєстратора по прийняттю
цих рішень є лише припущенням, а тому не
могли бути обґрунтуванням при визнанні
її такою, що не відповідає займаній
посаді.

Відповідно до п.6 Положення про порядок
проведення атестації державних
службовців органів виконавчої влади,
що затверджене Постановою Кабінету
Міністрів України №950 від 14 серпня 1996р.
атестаційна комісія повинна
забезпечувати об'єктивний розгляд та
професійну оцінку діяльності
державного службовця, який
атестується, зокрема щодо виконання
покладених на нього службових
обов'язків, а також принциповий підхід
у підготовці рекомендацій для
подальшого використання його досвіду і
знань у роботі органу виконавчої влади.
В той же час зазначені у протоколі №4
засідання атестаційної комісії
Головного управління юстиції у
Миколаївській області від 30.12.2013р.
підстави визнання ОСОБА_1 такою, що не
відповідає займаній посаді - у судовому
засіданні не знайшли свого
підтвердження, що вказує на
неправомірність оскаржуваного наказу
відповідача №70/03 від 15.01.2014р. (в частині
невідповідності позивачки займаній).

Таким чином, відповідач в
правовідносинах, що були предметом
судового дослідження, діяв не на
підставі, не в спосіб, що передбачені
законами України, без дотриманням
принципу рівності перед законом, що є
підставою для задоволення позову в
частині скасування оскаржуваних
наказів.

В той же час суд вважає за необхідне
відмовити в частині позову щодо
зобов'язання відповідача провести
повторну атестацію позивачки, оскільки
атестація проводиться за рішенням
відповідної посадової особи
відповідача у порядок та строки, що
визначаються самим цим органом.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 11, 70, 71, 86, 159-163, 167 КАС України, суд
-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірним та
скасувати наказ Головного управління
юстиції в Миколаївській області №69/04
від 17.01.2014 року "Про застосування
дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1".

Скасувати наказ Головного
управління юстиції в Миколаївській
області №70/03 від 15.01.2014 року "Про
результати атестації державних
службовців органів юстиції
Миколаївської області" в частині
невідповідності займаній посаді
ОСОБА_1.

В іншій частині вимог
відмовити.

Повернути ОСОБА_1 36 гривень 54
копійки в рахунок відшкодування
сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів в порядку ст. 186 КАС
України.

Суддя
І. В. Желєзний