Справа № 754/4949/14-а
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/260/14
Справа №754/4949/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.04.2014 року Суддя Деснянського
районного суду м. Києва Панченко О.М.,
розглянувши у скороченому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання дій неправомірними та
зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
відповідачів про визнання дій
неправомірними та зобовязання
перерахувати щорічну разову допомогу
на оздоровлення, виходячи з розмірів
мінімальної заробітної плати, що діяли
на момент належної виплати, та
виплатити недоплачені суми за 1996-2013
роки та в подальшому нараховувати та
виплачувати вказану допомогу на
оздоровлення. В своїх вимогах
позивачка посилається на те, що
відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щорічна
допомога на оздоровлення повинна
виплачуватися їй, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І
категорії, в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат. Крім того, просила
визнати протиправною бездіяльність та
зобов»язати відповідачів здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
їй одноразову компенсацію як інваліду 2
групи з числа учасників ліквідації
аварії на ЧАЕС, в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат. Оскільки такі виплати
відповідачами не проводяться, на
підставі чого він вимушений звернутися
до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Деснянського районного
суду м. Києва від 31.03.2014 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
відповідачів про зобовязання вчинити
певні дії в частині визнання дій
протиправними та зобов'язання
відповідачів провести перерахунок та
виплату щорічної допомоги за 1996-2012
роки, виплати одноразової компенсації
з 1996 по 27.03.2013 року - залишено без
розгляду.

Стороною відповідача - Київського
міського центру - до суду надано
заперечення щодо позовних вимог
ОСОБА_1, відповідно до яких дії Центру
відповідають вимогам діючого
законодавства, а тому підстав для
проведення перерахунку немає.

Стороною відповідача - Управління
праці - до суду надано заперечення щодо
позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до
яких дії Управління відповідають
вимогам діючого законодавства, а тому
підстав для проведення перерахунку
немає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України
скорочене провадження застосовується
у адміністративних справах про
оскарження фізичними особами рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень щодо обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя
розглядає справу в порядку скороченого
провадження одноособово, без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі. За результатами розгляду
справи у скороченому провадженні
суддя, оцінивши повідомлені позивачем,
відповідачем обставини, за наявності
достатніх підстав приймає законне та
обґрунтоване судове рішення.

Вивчивши письмові матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 знаходиться на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації і отримує щорічну
допомогу на оздоровлення, передбачену
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 2 групи, І
категорії, що підтверджується
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи.

Статтею 48 вищевказаного Закону
України встановлено, що щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
учасникам ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат.

Також розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати, що передбачено ч. 7 ст. 48
вищевказаного Закону.

Слід зазначити, що такий розмір
щорічної допомоги на оздоровлення було
встановлено ст. 48 Закону України з
06.06.1996 року, відповідно до змін,
внесених Законом України "Про внесення
змін і доповнень до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" № 23096-ВР до
01.01.2008 року з моменту набрання чинності
змін, внесених Законом України "Про
Державний бюджет на 2008 рік" від 28.12.2007
року.

Однак, дію абзацу 2, 4 ч. 4 ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
було зупинено на 2006 рік в частині
виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із п. 37 ст. 77
Закону України "Про Державний бюджет на
2006 рік" від 20.12.2005 року.

З 01.01.2007 року дію зазначених
абзаців також було зупинено у
відповідності до п. 30 ст. 71 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік" від 19.12.2006 року в частині
виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати.

Проте, Рішенням Конституційного
Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп2007 (у
справі № 1-292007 за конституційним
поданням 46 народних депутатів України
щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень
статей 29, 36, ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66,
пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46,
ст. 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік"
(справа про соціальні гарантії
громадян) зупинення дії абзаців 2, 4 ч. 4
ст. 48 на 2007 рік в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати, передбачене пунктом 30 ст. 71
Закону України від 19.12.2006 року, було
визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним).

Відповідно до ст. 62 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" розяснення
порядку застосування цього Закону
провадиться у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обовязковими для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади
України, місцевими органами державної
виконавчої влади, всіма субєктами
господарювання, незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності.

Частиною 1 ст. 67 Закону
передбачено, що конкретні розміри всіх
доплат, пенсій і компенсацій
підвищуються Кабінетом Міністрів
України відповідно до зміни індексу
вартості життя і зростання мінімальної
заробітної плати.

Отже, вищевказаним Законом не
уповноважено Кабінет Міністрів
України зменшувати конкретні суми
компенсацій і допомоги, змінювати
розмір допомоги на оздоровлення,
встановлений законом, а надано право
розяснення порядку застосування цього
Закону.

Суд не приймає до уваги
твердження, що встановлення конкретних
(зменшених) сум компенсацій і допомоги,
допомоги на оздоровлення Кабінетом
Міністрів України є виконанням норм
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
оскільки вказані дії Кабінету
Міністрів не реалізують встановлені
Законом права та гарантії, а змінюють
та коректують встановлені цим законом
права та гарантії в бік їх зменшення,
чим, в свою чергу, порушують його норми,
оскільки ст. 71 Закону встановлює, що дія
положень цього Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Крім того, зазначене право надане
Кабінету Міністрів України Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2007 рік" віл 19.12.2006 року, "Про Державний
бюджет України на 2006 рік" в 2006, 2007 роках
не було реалізовано жодним належним
чином, в порядку, встановленому
законом. А поширювати раніше прийняті з
цього питання нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України є
безпідставним та необгрунтованим з
огляду на час надання законом
відповідного права і час прийняття
відповідних нормативно-правових актів.

Таким чином, суд вважає, що
здійснення виплат за 2013 рік, згідно
постанови Кабінету Міністрів України є
неправомірним, тобто таким, що не
відповідає вимогам законів України та
Конституції України, як основного
закону держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 91
Конституції України виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а стаття 75
Конституції України встановлює, що
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є парламент - Верховна Рада
України. Конституція України не
надавала права парламенту делегувати
свої повноваження іншим державним
органам, а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати
положення законів. А чинним є лише
зупинення Верховною Радою України дії
ст. 48 Закону України на 2006 рік, яке не
було визнане неконституційним.

Також суд і вирішенні справи
керується ст. 8 КАС України, відповідно
до вимог якої суд при вирішення справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Судом також застосовується
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики та рішень
Європейського Суду з прав людини.

Слід зазначити, що Закон України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" від 23.02.2006 року регулює
відносини, що виникають у звязку з
обовязком держави виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
справах проти України, з необхідністю
усунення причин порушення Україною
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод і протоколів до
неї, з впровадженням в українське
судочинства та адміністративну
практику європейських стандартів прав
людини, зі створенням передумов для
зменшення числі заяв до Європейського
Суду з прав людини проти України.

Так, статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" встановлено, що суди
застосовують при розгляді справи
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Тому судом не приймаються до
уваги посилання представника
відповідача на те, що відсутні
фінансові можливості бюджетних
асигнувань з наступних підстав.

Верховний Суд України в своєму
листі від липня 2006 року № 1-5400 акцентує
увагу на тому, що реалізація особою
права, що повязане з отримання
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань. Крім того, у
випадках, коли з набуттям чинності
певним законом, його нормами
призупиняється дія положень закону, що
був прийнятий раніше, до спірних
правовідносин застосовується закон, що
діяв на момент виникнення у особи
відповідного права.

Що стосується виплати
одноразової компенсації за шкоду,
заподіяну здоров»ю, то як було
встановлено при розгляді справи,
позивач отримала другу групу
інвалідності 11.02.1993 року. На той момент,
особам, які працювали дана компенсація
виплачувалася за місцем роботи, якщо
особа не працювала, то дану компенсацію
сплачувала страхова компанія «Оранта».

Як було зазначено представником
Центру в письмових запереченнях,
інформація про виплату позивачці
одноразової компенсації за шкоду,
заподіяну здоров»ю, як інваліду 2 групи
в Центрі відсутня, оскільки за даним
видом компенсації вона не зверталася.

Оскільки позивачем не
порушувалось питання щодо нарахування
та виплати одноразової компенсації за
шкоду, заподіяну здоров»ю, як інваліду 2
групи, то вимоги позову про її
нарахування та виплату задоволені бути
не можуть.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобовязані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобовязані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Також судом приймаються до уваги
вимоги ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно
до яких у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності субєктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони зокрема:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обгрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотримання принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів і цілями,
на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як субєкт владних
повноважень, не довів правомірність
його бездіяльності.

Щодо позовних вимог стосовно
зобов»язання відповідачів
перераховувати та виплачувати
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення в подальшому при зміні
мінімальної заробітної плати, то у
даному випадку у суду відсутні
підстави для задоволення позову в цій
частині, оскільки зазначені вимоги є
вимогами на майбутнє.

Аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 2, 18, 71, 93, 99, 100, 104, 161-163, 183-2, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Конституцією України, Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", рішеннями
Європейського Суду з прав людини, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат про
визнання дій неправомірними та
зобовязання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації та Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат по
призначенню і виплаті ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення за 2013 рік
відповідно до положень ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Зобовязати Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації та Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
здійснити дії по перерахунку та
виплаті недоплаченої суми ОСОБА_1
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік відповідно до положень ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати на моменту виникнення
права на виплату, в розмірі п"яти
мінімальних заробітних плат з
урахуванням проведених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня її отримання
сторонами по справі.

Головуючий: