Справа № 298/1016/13-а
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
Справа № 11913/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову
Великоберезнянського районного суду
Закарпатської області від 29 серпня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Великоберезнянському районі
Закарпатської області про визнання
неправомірною бездіяльності та
зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О
В И В :

12.08.2013 ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Великоберезнянському районі
Закарпатської області (далі - УПФ) у
якому просив: визнати неправомірною
бездіяльність відповідача щодо не
перерахування його пенсії після 01.08.2001
із 40 відсотковою надбавкою відповідно
до ст.21 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та
зобов'язати провести такий перерахунок
та виплату з 01.08.2001 по час розгляду
позову; зобов'язати УПФ провести
перерахунок пенсії із врахуванням його
пільгового стажу роботи за Списком №2
Виробництв, робіт, професій, посад і
показників на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, зайнятість в
яких повний робочий день дає право на
пенсію за віком на пільгових умовах
(далі - Список №2) в період з 17.04.1991 по
01.08.2001.

Постановою Великоберезнянського
районного суду Закарпатської області
від 29 серпня 2013 року у справі №298/1016/13-а
у задоволенні заявленого позову
відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржив позивач, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і прийняти нову
постанову, якою задовольнити позов. У
поданій апеляційній скарзі вказує на
те, що відповідачем його період роботи
за Списком №2 зараховано до загального,
а не до пільгового стажу як цього
вимагає закон. Вважає, що суд першої
інстанції позбавив його можливості
належним чином захистити свої права не
повідомивши його про розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, перевіривши матеріали
справи, апеляційну скаргу, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що апеляційну скаргу
належить задовольнити частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач не відноситься до осіб
передбачених ст.21 Закону №1788-ХІІ, а
оскільки пенсія йому призначена за
Списком №1, то відсутні підстави для
перерахунку, оскільки це дає йому більш
вигідні умови.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи та є помилковими з
таких міркувань.

У відповідності до ч.2 ст.99 КАС України
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
оскільки стосовно не нарахованих
пенсій ніякими нормативно-правовими
актами, крім КАС України, не визначено
строк звернення до суду, то під час
вирішення спорів, які виникають із
вказаних правовідносин слід
застосовувати шестимісячний строк
звернення до суду.

Оскільки, позивач звернувся до суду із
позовною заявою лише 12.08.2013, а позовні
вимоги заявлені ним з 01.08.2001,
апеляційний суд приходить до висновку
про те, адміністративний позов за
період з 01.08.2001 по 11.02.2013 включно слід
залишити без розгляду у зв'язку із
пропуском без поважних причин строку
звернення до адміністративного суду.

Щодо позовних вимог позивача про
перерахунок та виплату надбавки до
пенсії за роботу після досягнення
пенсійного віку у розмірі 40 процентів,
апеляційний суд зазначає наступне.

Так, як вбачається з трудової книжки
позивача та матеріалів справи (а.с.5-12),
ОСОБА_1 після призначення йому пенсії
за Списком №1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці, зайнятість в яких повний
робочий день дає право на пенсію за
віком на пільгових умовах з 21.05.1990
продовжував працювати, зокрема в
період з 17.04.1991 по 01.08.2001 на посаді
машиніста котельної.

Відповідно до п.«в» ч.1 ст.21 Закону
№1788-ХІІ, до пенсії за віком, у тому
числі обчисленої в мінімальному
розмірі, встановлюється зокрема
надбавка пенсіонерам, які набули
відповідно до законодавства
колишнього Союзу РСР право на надбавку
до пенсії за роботу після досягнення
пенсійного віку, - в розмірі 10 процентів
основної пенсії за кожний повний рік
роботи після призначення пенсії, але не
більше 40 процентів.

Згідно із п.п.2, 4, 11 «Інструкції про
порядок нарахування надбавки до пенсії
за роботу після досягнення пенсійного
віку», затвердженою Постановою
Державного Комітету СРСР по праці та
соціальним питанням та Секретаріату
ВЦРПС від 05.12.1979 №493/26-1 (далі -
Інструкція), право на надбавку
надається пенсіонерам, які виявили
бажання замість пенсії під час роботи
отримувати надбавку до пенсії після
залишення роботи, в тому числі
пенсіонерам, в яких отримувана
заробітна плата складає 300 або більше
карбованців на місяць; при визначенні
права на надбавку до пенсії за роботу
після досягнення пенсійного віку
враховується робота, вказана у пункті 1
цієї Інструкції, у тому числі і на
умовах неповного робочого часу.
Зараховується робота починаючи з 1
січня 1980 року, але не раніше дня подачі
пенсіонером заяви про роботу на умовах,
що дають право на надбавку до пенсії за
роботу після досягнення пенсійного
віку (пункт 11) і припинення виплати
пенсії на цій підставі; заява про
роботу на умовах, що дають право на
надбавку до пенсії подається
пенсіонером адміністрації
підприємства, установи, організації за
місцем роботи. Адміністрація пересилає
заяву разом з повідомленням до
доручення на виплату пенсії в орган
соціального забезпечення за місцем
знаходження пенсійної справи.

Враховуючи викладене, зазначена
надбавка встановлюється громадянам,
яким призначена пенсія згідно
законодавства колишнього Союзу РСР (до
01.01.1992) та які під час роботи
відмовлялись від отримання пенсії з
метою отримання надбавки до пенсії
після залишення роботи.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази подачі позивачем заяви про
роботу на умовах, що дають право на
надбавку до пенсії, відповідно до вимог
Інструкції, а також відсутні докази, що
такий відмовився від отримання пенсії,
в зв'язку з чим, апеляційний суд
приходить до висновку, що судом першої
інстанції правомірно відмовлено у
задоволенні адміністративного позову
в цій частині, оскільки ОСОБА_1 права на
надбавку до пенсії за роботу після
досягнення пенсійного віку у
встановленому порядку не набув.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
зобов'язання перерахувати та виплатити
пенсію за віком із врахуванням його
пільгового стажу роботи за Списком №2 в
період з 17.04.1991 по 01.08.2001, то потрібно
вказати наступне.

Так, відповідно до п.3 Наказу
Міністерства праці та соціальної
політики України від 18.11.2005 №383 «Про
затвердження Порядку застосування
Списків №1 і №2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників при
обчисленні стажу роботи, що дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах»
(далі - Порядок №383) до пільгового стажу
зараховується весь період роботи на
відповідних посадах або за професіями
незалежно від дати їх внесення до
Списків за умови підтвердження
документами відповідних умов праці за
час виконання роботи до 21.08.92 року та за
результатами проведення атестації
робочих місць за умовами праці після
21.08.92 року.

Пунктом 10 Порядку №383 передбачено, що
для підтвердження стажу роботи зі
шкідливими і важкими умовами праці
необхідно подати трудову книжку із
оформленими належним чином записами
про займану посаду і період
виконуваної роботи, виписку із наказу
по підприємству про проведення
атестації на відповідному робочому
місці та, у разі відсутності в трудовій
книжці відомостей, що визначають право
на пенсію на пільгових умовах,
уточнюючу довідку.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-ХІІ, п.1
«Порядку підтвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній»,
затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993
№637 (далі - Порядок №637), основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка.

Звідси, слід зробити висновок, що
Законом №1788-ХІІ та Порядком №637
затверджено, що основним документом, що
підтверджує трудовий стаж для
призначення пенсії - є трудова книжка.
Якщо її немає, або в ній відсутні
свідчення, що визначають право на
пільгову пенсію, можуть бути
витребувані уточнюючі довідки
підприємств або організацій.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що в спірний період роботи
з 17.04.1991 по 01.08.2001 позивач працював
машиністом котельної.

Крім трудової книжки (а.с.5), було надано
для підтвердження спеціального
трудового стажу також довідку про
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсії за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній (а.с.6).

В свою чергу відповідно до Списку №2,
затвердженого постановою Ради
Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173- робота на
посаді машиніста котельні
зараховується до пільгового стажу.

Посада машиніста в подальшому
відносилася також до Списку №2
затвердженого постановами КМУ від
26.01.1991 №10, №162, від 11.03.1994, від 16.01.2003 №36.

Вказане відповідачем не спростовано.

Посилання відповідача на неможливість
врахування стажу роботи позивача на
вказаній посаді після 21.08.1992 у зв'язку
із не підтвердженням проведення
атестації підприємством на якому
працював ОСОБА_1, апеляційний суд
вважає безпідставними виходячи із
наступного.

Так, відповідальність за своєчасне та
якісне проведення атестації
покладається на керівника
підприємства, організації, а тому її
своєчасне та належне не проведення не
може позбавити громадян, зокрема
позивача конституційного права на
соціальний захист щодо вирішення
питання надання пенсій за віком на
пільгових умовах відповідно до ст.13
Закону №1788-ХІІ.

Більше того, із наданих суду першої
інстанції наказів про результати
проведення атестації робочих місць від
25.02.1994, 02.06.2000 та від 28.12.2005 (а.с.9-12), а
також висновку про результати
експертизи якості проведення
атестації робочих місць за умовами
праці від 03.05.2006 №1279 (а.с.8), вбачається,
що посада машиніста котельні була
належним чином атестована протягом
усього часу роботи позивача.

Відтак, відповідач дійшов помилкового
висновку щодо відсутності у позивача
права на зарахування періоду роботи з
17.04.1991 по 01.08.2001 машиністом котельні в
трудовий стаж роботи на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах за Списком
№2.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо зобов'язання УПФ зарахувати до
стажу роботи на посадах, що дають право
на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах за Списком №2 період
роботи з 17.04.1991 по 01.08.2001 на посаді
машиніста котельні та здійснити
перерахунок і виплату призначеної йому
пенсії за віком з 12.02.2013 (у зв'язку із
пропуском без поважних причин строку
звернення до суду встановленого ст.99
КАС України).

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
прийнята з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи
та порушенням норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, то апеляційну скаргу
належить задовольнити частково, а
оскаржувану постанову слід скасувати
та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд,

П О С Т А
Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Великоберезнянського
районного суду Закарпатської області
від 29 серпня 2013 року скасувати та
прийняти нову постанову якою позов
задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Великоберезнянському районі
Закарпатської області про визнання
неправомірною бездіяльності та
зобов'язання до вчинення дій за період
з 01 серпня 2001 року по 11 лютого 2013 року
включно залишити без розгляду.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Великоберезнянському
районі Закарпатської області
зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на
посадах, що дають право на призначення
пенсії за віком на пільгових умовах за
Списком №2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників на роботах із
шкідливими і важкими умовами праці,
зайнятість в яких повний робочий день,
дає право на пенсію на пільгових умовах
відповідно до п.«б» ст.13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», період
роботи з 17 квітня 1991 року по 01 серпня 2001
року на посаді машиніста котельні у
Відокремленому підрозділі
«Містобудівельний поїзд №61»
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» та
здійснити перерахунок і виплату
призначеної йому пенсії за віком з 12
лютого 2013 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова апеляційного
адміністративного суду є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін