Справа № 2а/0470/6402/12
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м.
Київ К/800/25736/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього
А.Ф.,

та секретаря Бруя
О.Д.

за участю представника Управління
державної служби охорони при ГУМВС
України в Дніпропетровській області
Голов О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10 квітня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління державної служби
охорони при Головному управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області про
скасування наказу та зобов'язання
вчинити певні дії,

встановила:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління державної
служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області про скасування наказу №47 о/с
від 26.10.1999, визнання протиправним та
скасування запису в трудовій книжці
та внесення змін до трудової книжки.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
жовтня 2012 року позовну заяву ОСОБА_3
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано наказ
Управління державної служби охорони
при Головному управлінні Міністерства
Внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області № 47 о/с від
26.10.1999, в частині звільнення сержанта
міліції ОСОБА_3 з органів внутрішніх
справ у запас Збройних Сил України з
постановкою на облік за підпунктом «є»
пункту 63 Положення про проходження
служби рядовим та начальницьким
складом органів внутрішніх справ.
Визнано протиправним та скасовано
запис в трудовій книжці серії УКР №
2113829 від 26.10.1999 про звільнення ОСОБА_3 з
органів внутрішніх справ на підставі
наказу № 47 о/с від 26.10.1999. В решті
позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10 квітня 2013 року скасовано
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
жовтня 2012 року та прийнято нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3

ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, просить
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10 квітня 2013 року скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 проходив
службу в органах внутрішніх справ.
Наказом Управління державної служби
охорони при Головному управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області № 47 о/с від
26.10.1999 ОСОБА_3 звільнений з органів
внутрішніх справ у запас Збройних сил
України за підпунктом «є» пункту 63
Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ. При
звільненні направлення до проходження
ОВВК не отримував та медичний огляд не
проходив. Службове розслідування про
звільнення за негативними мотивами в
архівній справі ОСОБА_3 № 89198 відсутнє.

Також судами встановлено, що про своє
звільнення позивач дізнався в день
отримання трудової книжки 26 жовтня 1999
року.

Разом з цим, з адміністративним
позовом до суду про скасування наказу
№47 о/с від 26.10.1999, визнання
протиправним та скасування запису в
трудовій книжці та внесення змін до
трудової книжки ОСОБА_3 звернувся лише
16 червня 2011 року.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що позивачем без поважних причин було
пропущено встановлений статтею 233
Кодексу законів про працю України
строк звернення до суду з даним
позовом, оскільки трудова книжка була
отримана ОСОБА_3 26.10.1999, тобто в день
звільнення.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що в серпні 2009 року
ОСОБА_3 звернувся до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області з письмовою заявою про
прийняття на службу. На вказану заяву
позивачем отримана письмова відмова із
зазначенням в якості підстави для
відмови факту звільнення ОСОБА_3 з
органів внутрішніх справ за
негативними мотивами, зокрема за
підпунктом «є» пункту 63 Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Для з'ясування дійсних причин
звільнення, позивач звернувся до
Управління державної служби охорони
при Головному управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області та в грудні
2009 року отримав витяг з наказу №47 о/с
від 26.10.1999, відповідно до якого ОСОБА_3
звільнений з органів внутрішніх справ
у запас Збройних сил України з
постановкою на військовий облік за
підпунктом «є» пункту 63 Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

В березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області з позовом
про визнання вказаного наказу
недійсним. Ухвалою Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 26.05.2011 закрито провадження
по справі. Після отримання копії
ухвали про закриття провадження
справи позивач звернувся з відповідним
позовом до адміністративного суду.

Так, згідно частини 3 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, яка діяла на час звернення
позивача до суду) для захисту прав,
свобод та інтересів особи цим Кодексом
та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Зокрема, при розгляді спорів з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби застосовуються строки
звернення до суду, встановлені
спеціальними законами. У разі коли ці
закони зазначені питання не
врегульовують, то з врахуванням
необхідності субсидіарного
застосування законів про працю суди
повинні виходити із строків звернення
до суду, визначених частиною першою
статті 233 Кодексу законів про працю
України. Тому громадянин може
звернутися із заявою про вирішення
спору в тримісячний строк із дня, коли
він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права, а у справах
про звільнення з публічної служби - у
місячний строк із дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Після винесення наказу про звільнення
ОСОБА_3 було повідомлено, що його
звільнено з органів внутрішніх справ у
зв'язку скороченням чисельності
працівників відповідно до положень
пункту 1 части 1 статті 40 Кодексу
Законів про працю України.

Судами встановлено та не
заперечувалось відповідачем, що
позивач не був ознайомлений з наказом
про звільнення та матеріалами
службового розслідування, а лише
отримав трудову книжку.

Разом з цим, в трудовій книжці ОСОБА_3
не було зазначено підстав та норм
закону згідно яких, позивача
звільнено з займаної посади, а лише
зазначено вислугу років останнього
станом на момент звільнення.

Враховуючи, що про порушення свого
права ОСОБА_3 дізнався лише в грудні 2009
року після отримання витягу з наказу
та в подальшому ухвалою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12 вересня
2012 року йому було поновлено строк
звернення до суду з зазначеним
позовом, суд апеляційної інстанції
дійшов передчасних та помилкових
висновків про відмову в задоволенні
позову у зв'язку з пропуском
звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 10 квітня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління державної служби
охорони при Головному управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області про
скасування наказу та зобов'язання
вчинити певні дії скасувати, а справу
направити для продовження розгляду до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній