Справа № 816/229/14
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 р.Справа № 816/229/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бартош Н.С. , Мельнікової Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Лубни
Полтавської області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.02.2014р.
по справі № 816/229/14

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Лубни Полтавської області

про стягнення витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій,

ВСТАНОВИЛА:

17.01.2014 року Управління Пенсійного фонду
України в м. Лубнах та Лубенському
районі (далі-позивач) звернулося до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Лубни (далі-відповідач)
про стягнення суми витрат на виплату та
доставку пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві виплачених за період з
01.07.2013 року по 31.12.2013 року в сумі 1988,14 грн.
на користь позивача.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.02.2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з відповідача суми витрат на
виплату та доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві виплачених за
період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року в сумі
1988,14 грн. на користь позивача.

Відповідач не погодившись з рішення
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову постанову,якою в
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції,що громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3(ОСОБА_3) позивачем призначено
пенсію по інвалідності, з 09.04.1987 року
(розпорядження №2/1000 від 15.09.1979року) з
28.09.1989 року (розпорядження №122865 від
29.11.2004 року) та з 04.10.1986 року
(розпорядження №4671 від 06.11.2008 року)
відповідно,внаслідок нещасного
випадку на виробництві,який стався на
території СНД(арк..с.7-11).

Згідно актів щомісячної звірки
особових справ пенсіонерів, які мають
право на отримання пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та таблиці розбіжностей,
складеної між позивачем та
відповідачем, за липень-грудень 2013
року, відповідачем не враховані суми
витрат на виплату і доставку пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва у розмірі 1988,14 грн. за
липень-грудень 2013 року (арк..с.12-23).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з приписів
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання,які спричинили втрату
працездатності " та Угодою про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та зазначає
наступне.

Частиною 4 ст. 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
передбачено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Частиною 2 ст.24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання,які спричинили втрату
працездатності " якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому,
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно ч.2 ст.2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання,які спричинили втрату
працездатності " особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Право на таке забезпечення, яке
встановлено в Україні, не залежить від
того, у якій з колишніх республік СРСР
стався нещасний випадок на виробництві
з застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

Пунктом 3 розділу XI Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" встановлено,що
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 п. 3 розділу XI Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" встановлено, що уся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

За змістом зазначеної норми обов'язок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували Фонду страхові
платежі підприємства, що ліквідувалися
та на яких було ушкоджено здоров`я
потерпілого.

Згідно абз. 9 п.3 розділу XI Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених
статтею 21 Закону України "Про охорону
праці", які ліквідуються.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року (далі-Угода), пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

Статтею 3 Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

Як випливає зі змісту цієї норми,
взаємні розрахунки між державами
можуть проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Тому, страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особам, які
стали інвалідами від нещасного випадку
на виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Пунктами 5, 6, 7 Порядку відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 04.03.2003 року №5-4/4,
встановлено, що органи Пенсійного
фонду щомісяця проводять з
відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків звірку витрат по
особових справах потерпілих, складають
акт щомісячної звірки, в якому
визначають загальну суму витрат, що
підлягає відшкодуванню, та до 15 числа
місяця, наступного за звітним, подають
його відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду і управлінням
виконавчої дирекції Фонду на місцях.

Таким чином,не враховані відповідачем
суми витрат на виплату і доставку
пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва підлягають
відшкодуванню.

Тому підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення першої інстанції відсутні.

Заперечень вказаних обставин
апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів вважає,що постанова
суду першої інстанції прийнята з
дотриманням норм чинного
законодавства,тому не підлягає
скасуванню,а апеляційна скарга
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення,а постанову суду-без
змін.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що
постанова суду першої інстанції не
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Лубни
Полтавської області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 04.02.2014р. по
справі № 816/229/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Донець Л.О.Судді
Бартош Н.С. Мельнікова Л.В.