Справа № 812/1455/14
Суддя: О.В. Солоніченко
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1455/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді: Солоніченко
О. В.

при секретарі:
Калашнікові Д.О.,

за участю представників

позивача:
Захарової Т.І. дов. від 28.01.2014,

відповідача: Рубана
І.В. довіреність від 25.02.2014,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного підприємства
«Лис-Авто-Транс» про стягнення
адміністративно - господарських
санкцій та пені за невиконання у 2012
році нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, -

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2014 року Луганське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду з позовом
до Приватного підприємства
«Лис-Авто-Транс», в якому зазначило, що
відповідно до ст. 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" від 21.03.91 № 875-ХІІ,
п. 8 Постанови КМУ від 03.05.95 № 314 "Про
організацію робочих місць для
працевлаштування інвалідів" для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. При цьому,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

У порушення зазначеної норми Закону
відповідач не працевлаштував
необхідну кількість інвалідів у 2012
році.

28 березня 2014 року позивач уточнив
позовні вимоги та просив суд, за
невиконання у 2012 році нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, стягнути з Приватного
підприємства «Лис-Авто-Транс»
адміністративно - господарські санкції
в розмірі 37976,92 грн. та нараховану пеню у
розмірі 2348,40 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги з урахуванням
наданих уточнень підтримав та надав
суду пояснення, аналогічні викладеним
у позові, та просив задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.
Проти задоволення позовних вимог
заперечував та серед іншого зазначив,
що відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів для
підприємства становить 3 особи. На
виконання вимог зазначеного Закону,
відповідачем протягом 2012 року до
Лисичанського міського центру
зайнятості щомісяця направлялись
звіти за формою 3-ПН про наявність
вакансій, в тому числі інвалідів. Проте
інваліди на працевлаштування до
підприємства не направлялись та
особисто не звертались. Приватним
підприємством «Лис-Авто-Транс» вжито
усіх залежних від нього заходів щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів та
недопущення правопорушення у сфері
господарювання.

Тому представник відповідача просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини та
відповідні їм правовідносини, оцінивши
надані докази, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

26 березня 2012 року Приватне
підприємство «Лис-Авто-Транс» подало
до Луганського обласного відділення
фонду соціального захисту інвалідів
звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
форми № 10-ПІ, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність (осіб) - 0; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (осіб)
- 2.(а.с.54)

Також відповідачем до Лисичанського
міського центру зайнятості населення
подавались звіти про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за формою
3-ПН за січень 2012 року, лютий 2012 року,
березень 2012 року, квітень 2012 року,
травень 2012 року, червень 2012 року, липень
2012 року, серпень 2012 року, вересень 2012
року, жовтень 2012 року, листопад 2012 року,
грудня 2012 року, в яких зазначив
наявність 3-х робочих місць для
інвалідів. Зазначені звіти подані у 2012
році Лисичанським міським центром
зайнятості отримувались, про що
свідчать відповідні печатки про
отримання вхідної кореспонденції.

Крім того, як вбачається з відповіді
Лисичанського міського центру
зайнятості від 13.03.2014 № 8/07-588 на запит
адвоката ОСОБА_2 від 05.03.2014 № 410/14,
відповідачем до Лисичанського
міського центру зайнятості у період з
січня 2012 року по грудень 2012 року
подавались звіти про наявність
вакансій, в тому числі для інвалідів; у
2012 році Лисичанським МЦЗ особи з
інвалідністю до ПП «Лис-авто-транс» для
працевлаштування не направлялись та
випадків відмови у працевлаштуванні
встановлено не було.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. №
875-ХІІ (в редакції після 05.07.2001 р.)
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом міністрів
України.

Обов'язок подання звітів про
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів до центру
зайнятості за місцем реєстрації
організації як платника страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття за формою,
затвердженою Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом, передбачено також п. 2
Порядку подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування, затвердженого
Постановою КМУ від 31.01.2007р. № 70.

Працевлаштування інвалідів
здійснюється державною службою
зайнятості, органами Мінсоцзахисту,
місцевими радами народних депутатів,
громадськими організаціями інвалідів
з урахуванням побажань, стану здоров'я
інвалідів, їхніх здібностей і
професійних навичок відповідно до
висновків МСЕК.

Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону
підприємства, установи організації у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

А як було вказано вище, стаття 18 Закону
передбачає, що безпосередньо інвалід
звертається для працевлаштування на
підприємства та в організації.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про
охорону праці" підприємства, які
використовують працю інвалідів,
зобов'язані створювати для них умови
праці з урахуванням рекомендацій
медико-соціальної експертної комісії
та індивідуальних програм
реабілітації, вживати додаткових
заходів безпеки праці, які
відповідають специфічним особливостям
цієї категорії працівників.

За змістом норм чинного законодавства
щодо соціальної захищеності інвалідів
в Україні, створення підприємством для
інвалідів умов праці з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
неможливе без наявності інваліда,
пошуком якого зобов'язані займатися
органи працевлаштування, визначені у
ст. 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ; на
підприємства покладено обов'язок із
забезпечення певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання
(ч.1 ст. 218 ГК України). Частиною 2 ст. 218 ГК
України передбачено, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Матеріали справи свідчать про
виконання відповідачем обов'язку,
передбаченого нормами чинного
законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні, по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів.
Відповідачем вжито передбачені чинним
законодавством заходи по забезпеченню
працевлаштування інвалідів на
підприємстві та необхідна кількість
інвалідів, згідно відповідного
нормативу, не працевлаштовано з
обставин, які не залежать від дій чи
бездіяльності відповідача.

Відповідно до ст. 71 КАСУ кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
базуються її вимоги або заперечення.

Представником позивача вимоги за
позовом у повному обсязі не доведені.

Приймаючи до уваги викладене, а також
те, що відповідачем вжито всі
передбачені чинним законодавством
заходи по забезпеченню
працевлаштування інвалідів, а саме :

- на підприємстві відповідача
створена необхідна кількість робочих
місць для інвалідів;

- відповідачем до центру
зайнятості надані відповідні звіти та
проінформовано позивача про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів;

- випадків відмови в
працевлаштуванні інвалідів протягом
2012 року не зафіксовано.

За таких обставин, на відповідача не
може бути покладена юридична
відповідальність.

Таким чином, позовні вимоги суд визнає
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивача
звільнено від сплати судового збору та
ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, не передбачено їх
стягнення з відповідача у даних
випадках.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Приватного підприємства
«Лис-Авто-Транс» про стягнення
адміністративно - господарських
санкцій та пені за невиконання у 2012
році нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів відмовити
повністю за необґрунтованістю.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів після її проголошення а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
- з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанову в повному обсязі складено 08
квітня 2014 року.

Суддя
О.В. Солоніченко