Справа № 826/2246/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2014 року № 826/2246/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К. Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дженерал Авто Груп"
до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників про визнання протиправним та
скасування податкового
24 лютого 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дженерал Авто Груп»
(далі по тексту - позивач) звернулось до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників (далі по тексту - відповідач)
в якому просить суд: визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення від 12 лютого 2014
Позивач не погоджується з висновками
Акта перевірки та прийнятими на його
повідомленням-рішенням й мотивує
позовні вимоги тим, що відповідачем
неправомірно застосовано до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дженерал Авто Груп»
штрафні санкції, оскільки останнім
дотримано строки сплати податку на
Доводи відповідача, викладені у
письмових запереченнях співпадають з
висновками акту перевірки від 30 січня
2014 року № 104/28-10-42-30/32160371.
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, надавши можливість
присутнім учасникам судового розгляду
у повній мірі реалізувати свої
процесуальні права, та враховуючи
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, завершив розгляд справи в
порядку письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Відповідачем на підставі підпункту
20.1.4. пункту 20.1 статті 20 та п.75.1 ст.75, 78.1.1
Податкового кодексу України проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Дженерал Авто Груп»
щодо своєчасності перерахування до
бюджету податку на додану вартість за
липень 2013 року, за результатом якої
складено акт перевірки від 30
січня 2014 року № 104/28-10-42-30/32160371.
Як висновок проведеної перевірки
встановлено порушення пункту 203.1.
статті 203 Податкового кодексу України,
а саме: несвоєчасна сплата
підприємством самостійно визначеного
зобов'язання з ПДВ розмірі 2 547 923,86
грн. Кількість днів затримки - 3 дні.
Не погоджуючись із вказаними
висновками акту перевірки, позивачем
подані заперечення від 04 лютого 2013 року
№ 190, які за результатом розгляду
залишені без задоволення, а висновку
акту перевірки - без змін.
Податковим повідомленням -
рішенням Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників від 12
лютого 2014 року № згідно пункту
126.1. статті 126 Податкового кодексу
України, за затримку на 3 календарних
дні сплати грошового зобов'язання в
розмірі 254792,39 грн. Товариству з
обмеженою відповідальністю «Дженерал
Авто Груп» нараховано штраф у розмірі
254792,39 грн.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України; Кодексу
адміністративного судочинства
України; Податкового кодексу України;
Бюджетного кодексу України; Закону
України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні».

Згідно пунктів 6.1., 6.2. статті 6
Податкового кодексу України податком є
обов'язковий, безумовний платіж до
відповідного бюджету, що справляється
з платників податку відповідно до
цього Кодексу. Збором (платою, внеском)
є обов'язковий платіж до відповідного
бюджету, що справляється з платників
зборів, з умовою отримання ними
спеціальної вигоди, у тому числі
внаслідок вчинення на користь таких
осіб державними органами, органами
місцевого самоврядування, іншими
уповноваженими органами та особами
юридично значимих дій.

Податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи. Відповідальність
за невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку несе платник
податків, крім випадків, визначених цим
Кодексом або законами з питань митної
справи. (пункти 36.3., 36.5. статті 36
Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 38.1. статті 38
Податкового кодексу України
виконанням податкового обов'язку
визнається сплата в повному обсязі
платником відповідних сум податкових
зобов'язань у встановлений податковим
законодавством строк.

Пунктом 38.3. статті 38 Податкового
кодексу України встановлено, що спосіб,
порядок та строки виконання
податкового обов'язку встановлюються
цим Кодексом та законами з питань
митної справи.

Відповідно до пункту 57.1. статті 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить,
що якщо платник податків самостійно
визначає суму податкового зобов'язання
у поданій ним податковій декларації, то
він зобов'язаний сплатити
задекларовану суму протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку для подання податкової
декларації, крім випадків,
передбачених ПКУ. Тобто, платник
податків може сплатити задекларовану
(а отже, узгоджену) суму податкового
зобов'язання у будь-який час з моменту
подання податкової декларації, але не
пізніше 10-го календарного дня,
наступного за останнім днем граничного
строку для подання податкової
декларації.

В свою чергу, пункт 203.2 статті 203
Податкового кодексу України визначає,
що платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї
статті для подання податкової
декларації.

Відповідно до пункту 203.1. статті 203
Податкового кодексу України податкова
декларація подається за базовий
звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному місяцю, протягом
20 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Таким чином, граничний строк сплати
податкового зобов'язання, за якими
податковий період складає один місяць,
обчислюється днями (20 днів + 10 днів), а
тому, позивач повинен був перерахувати
до бюджету податок на додану вартість ,
не пізніше 30 числа кожного
наступного місяця за звітним місяцем.

Згідно акту перевірки від 30 січня 2014
року № 104/28-10-42-30/32160371 ТОВ
«Дженерал Авто Груп» у податковій
декларації з ПДВ (реєстраційний №
від 20 серпня 2013 року)
задекларовано ПДВ за липень 2013 у сумі 9
523 615,00 грн., граничний термін сплати
якого - 30 серпня 2013 року.

Платіжним дорученням від 30 серпня 2013
року № 10528 ТОВ «Дженерал Авто Груп»
сплачено податок на додану вартість за
липень 2013 року у розмірі 2 550 000,00 грн.

Проте, у платіжному дорученні від 30
серпня 2013 року № 10528 позивачем допущено
помилку у розрахунковому рахунку, на
який належало сплатити такі кошти. Так,
грошові кошти у сумі 2550000,00грн. було
перераховано на рахунок № 9007 що
призначений для авансового платежу з
податку на прибуток.

У подальшому, виявивши помилку,
позивачем на адресу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників надісланий лист від
04 вересня 2013 року № 1062 з проханням
помилково перераховані кошти в сумі
2550000,00 грн. зарахувати на рахунок №
9007.

Згідно частини 4 статті 45 Бюджетного
кодексу України податки і збори
(обов'язкові платежі) та інші доходи
державного бюджету зараховуються
безпосередньо на єдиний казначейський
рахунок і не можуть акумулюватися на
рахунках органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету.

Відповідно до частини 5 статті 45
Бюджетного кодексу України податки і
збори (обов'язкові платежі) та інші
доходи державного бюджету визнаються
зарахованими до державного бюджету з
дня зарахування на єдиний
казначейський рахунок.

В контексті наведеного слід додати, що
відповідно до Положення про єдиний
казначейський рахунок, затвердженого
наказом Державного казначейства
України 26.06.2002 № 122 (у редакції наказу
від 30.11.2010 № 449), Єдиний казначейський
рахунок, це консолідований рахунок,
відкритий Державному казначейству
України в Національному банку України
для обліку коштів та здійснення
розрахунків у системі електронних
платежів Національного банку України.

ЄКР консолідує кошти державного та
місцевих бюджетів, фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, коштів інших
клієнтів, обслуговування яких
здійснюється органами Державного
казначейства України та
регламентується законодавством.

ЄКР, відкритий на балансі Державного
казначейства України, об'єднує кошти
субрахунків, що відкриті на балансі
Головних управлінь Державного
казначейства України (далі - субрахунки
ЄКР).

На субрахунках ЄКР ведеться
аналітичний облік коштів державного та
місцевих бюджетів, фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, коштів інших
клієнтів, обслуговування яких
здійснюється органами Державного
казначейства України та
регламентується законодавством.

Відповідно до пункту 2 статті 64
Бюджетного кодексу України податок на
доходи фізичних осіб, який сплачується
(перераховується) податковим агентом -
юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) чи представництвом
нерезидента - юридичної особи,
зараховується до відповідного бюджету
місцевого самоврядування за їх
місцезнаходженням (розташуванням) в
обсягах податку, нарахованого на
доходи, що виплачуються фізичній особі.

Отже, аналіз норм Бюджетного кодексу
України дає підстави для висновку, що
усі податкові надходження, справляння
яких передбачено законодавством
України, є доходами бюджету. Податки і
збори (обов'язкові платежі) визнаються
зарахованими до державного бюджету з
дня зарахування на єдиний
казначейський рахунок.

Пунктом 22.4 статті 22 Закону «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» встановлено, що при
використанні розрахункового документа
ініціювання переказу вважається
завершеним з моменту прийняття банком
платника розрахункового документа на
виконання.

В даному випадку ініціювання позивачем
сплати необхідної суми грошового
зобов'язання з податку з доходів
найманих працівників за спірний
період.

Визначення у платіжному дорученні
номера рахунку, призначеного для
сплати податку на прибуток замість
рахунку, призначеного для сплати
податку на додану вартість, не є
правовою підставою для висновку про
несвоєчасну сплату необхідної суми
податку у визначений строк та
виникнення податкового боргу, а також,
як наслідок, для застосування
фінансових санкцій і пені.

Суд звертає увагу, що податок на додану
вартість належить до доходів
загального фонду Державного бюджету
України, тобто має єдиного одержувача -
Державний бюджет України. Оскільки
платник податку своєчасно й у
встановленому розмірі сплатив суму
грошового зобов'язання із зазначеного
податку до державного бюджет, на думку
суду, у податкового органу були
відсутні підстави для застосування
штрафних санкцій за несвоєчасну сплату
узгоджених сум податкового
зобов'язання, оскільки норми
законодавства в сфері оподаткування не
передбачають застосування штрафу в
разі сплати податку з помилкою у
рахунках.

Зарахування коштів на той чи
інший рахунок державного бюджету є
заходом в межах державного бюджету з
метою врегулювання питань формування
та використання бюджетних коштів.
Порядок сплачених до бюджету податків
(а саме таким порядком обліку є як облік
надходжень до бюджету, який ведеться
органами Держказначейства, так і облік
платежів, який ведеться податковим
органом) не може впливати на сплату
податків до бюджету та свідчити про
виконання або невиконання платниками
своїх обов'язків по сплаті податків. Чи
належним є виконання зобов'язань по
сплаті податків залежить саме від їх
надходження до бюджету, а не від того,
як вони обліковуються.

Відповідно до статті 8 Бюджетного
кодексу України бюджетна класифікація
використовується для складання і
виконання державного та місцевих
бюджетів, звітування про їх виконання,
здійснення контролю за фінансовою
діяльністю органів державної влади,
органів влади Автономної Республіки
Крим, органів місцевого
самоврядування, інших розпорядників
бюджетних коштів, проведення
фінансового аналізу в розрізі доходів,
організаційних, функціональних та
економічних категорій видатків,
кредитування, фінансування і боргу, а
також для забезпечення
загальнодержавної і міжнародної
порівнянності бюджетних показників.
Бюджетна класифікація є обов'язковою
для застосування всіма учасниками
бюджетного процесу в межах бюджетних
повноважень.

При цьому, відповідно до Наказу
Міністерства фінансів України від 14
січня 2011 року № 11 передбачається, що
код податку на додану вартість - 14010100
(Податок на додану вартість з
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг).

Таким чином, позивачем у платіжному
дорученні від 30 серпня 2013 року № 10528
вірно зазначено суму, призначення
платежу, код бюджетної класифікації -
14010100, проте допущено помилку у рахунку.

Таким чином, сплата позивачем податку
на додану вартість за липень 2013 року у
будь-якому разі проведена на рахунок
державного казначейства, призначеного
для сплати податків на діючий рахунок
державного казначейства.

Спростовуючи позовні вимоги,
відповідач зазначає, що оскільки
грошові кошти від позивача на
бюджетний рахунок № 9007,
визначений для сплати податку на
додану вартість, надійшли 03 вересня 2013
року (згідно платіжного доручення від 03
вересня 2013 року № 10959), затримка сплати
узгодженої суми грошового зобов'язання
складає 3 календарних дні, спірне
податкове повідомлення - рішення від 12
лютого 2014 року № є
обґрунтованим та не підлягає
скасуванню.

Проте, суд не погоджується із такими
твердженнями відповідача та звертає
увагу, що важливе значення для
вирішення даної справи має факт
зарахування сплачених коштів саме до
державного бюджету, оскільки в такому
випадку відсутні ознаки складу
правопорушення у вигляді несплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, а зокрема наслідки, що
можуть проявлятися у недоотриманні
державним бюджетом відповідних коштів.

Згідно платіжного доручення від 30
серпня 2013 року № 10528 кошти у розмірі
2550000,00 грн. були перераховані до
державного бюджету 30 серпня 2013 року.

Таким чином, за відсутності складу
правопорушення є безпідставним
висновок про застосування штрафних
(фінансових) санкцій до позивача.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах
Вищого адміністративного суду України
від 20 вересня 2007 року справа № К-24401/06 та
від 15 вересня 2011 року справа № К-184/08
(ЄДРСР 20653818), ухвалі Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30 січня 2014 року у справі № 826/16062/13-а.

За таких обставин, враховуючи, що
позивачем сплачений податок на додану
варіть та зарахований на єдиний
казначейський рахунок до державного
бюджету у встановлений Податковим
кодексом України термін сплати,
висновки акту про несвоєчасність
перерахування зазначеного платежу є
необґрунтованими.

При цьому, судом враховано посилання
позивача на постанову Печерського
районного суду міста Києві від 12
березня 2014 року, якою звільнено ОСОБА_2
від адміністративної відповідальності
на підставі пункту 1 частини 1 статті 547
КУпАП в зв'язку з відсутністю в його
діях складу адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 163-2 КУпАП, та закрито
провадження по справі. Проте, як
належний доказ в адміністративній
справі дана обставина не допускається,
оскільки докази набрання законної сили
постановою Печерського районного суду
міста Києві від 12 березня 2014 року
матеріали справи не містять.

Відтак, податкове повідомлення -
рішення від 12 лютого 2014 року №
підлягає скасуванню.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, податковим органом не
доведена правомірність та
обґрунтованість прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дженерал Авто Груп»
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Дженерал
Авто Груп» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників від 12
лютого 2014 року № .

3.Судові витрати в сумі 487,20 грн.
присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Дженерал
Авто Груп» за рахунок Державного
бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник