Справа № 817/593/14
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/593/14

08 квітня 2014 року 12год. 06хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Борискіна С.А. за
участю секретаря судового засідання
Рибачок С.С. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник Кидун А.О.,
Майдан А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до
Держспоживінспекція з питань захисту
прав споживачів у Рівненській області
про скасування незаконного
рішення, -ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Рівненській області (далі
- Держспоживінспекція) про скасування
рішення, викладеного у листі від 31.12.2013
року № 2293/01-19, та зобов'язання
розглянути звернення позивача
відповідно до вимог чинного
законодавства про звернення громадян.

Позовні вимоги полягають у наступному.
02 грудня 2013 року позивач подав до
Держспоживінспекції заяву щодо
порушень його прав на пільговий проїзд
у маршрутному автобусі держномер
НОМЕР_1, відсутності у салоні автобуса
інформації для пасажирів щодо
найменування та місцезнаходження
перевізника, страховика, даних про
зупинки, тариф, кількість місць для
сидіння, позначення місця розташування
кнопки екстреної зупинки. Просив у
органу державного контролю провести за
цими фактами перевірку на предмет
дотримання норм законодавства у сфері
надання послуг з пасажирських
перевезень, притягти винних до
відповідальності та відшкодувати
заподіяну йому моральну шкоду. Розгляд
заяви позивач просив провести з його
участю.

Оскільки у місячний строк відповіді
ОСОБА_1 не отримав, він 28 січня 2014 року
надіслав до Держспоживніспекції
повторне звернення з вимогою надати
відповідь на попередню скаргу, а також
повідомити прізвище водія, який
здійснював рейси 15 та 22 листопада 2013
року та інформацію, чи був з цим водієм
укладений трудовий договір. Не
отримавши відповідь і на другу заяву
позивач звернувся за захистом своїх
прав до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримав з наведених підстав та
просив його вимоги задовольнити
повністю.

Представники відповідача позов не
визнали, подали письмові заперечення
та пояснили, що відповіді на скарги
надавалися ОСОБА_1 у повному обсязі та
вчасно, а саме: від 31.12.2013 року № 2293/01-19
та від 08.02.2014 року №355/01-19. Для
повідомлення про дату та час розгляду
скарги йому телефонували на мобільний
телефон, зазначений у заяві від 02.12.2013
року, проте позивач не відповів. З метою
перевірки інформації, викладеної у
скарзі, відповідачем проведено
позапланову перевірку перевізника -
ФОП ОСОБА_4, за наслідками якої його
притягнуто до адміністративної
відповідальності. Просили у
задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення позивача та
представників відповідача, дослідивши
подані суду письмові докази, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення повністю,
враховуючи таке.

02 грудня 2013 року ОСОБА_1 подав до
Держспоживінспекції заяву щодо
порушень його прав на пільговий проїзд
у маршрутному автобусі держномер
НОМЕР_2, відсутності у салоні автобуса
інформації для пасажирів щодо
найменування та місцезнаходження
перевізника, страховика, даних про
зупинки, тариф, кількість місць для
сидіння, позначення місця розташування
кнопки екстреної зупинки. Просив у
органу державного контролю провести за
цими фактами перевірку на предмет
дотримання норм законодавства у сфері
надання послуг з пасажирських
перевезень, притягти винних до
відповідальності та відшкодувати
заподіяну йому моральну шкоду. Розгляд
заяви позивач просив провести з його
участю (а.с.3).

Оскільки у місячний строк відповіді
ОСОБА_1 не отримав, він 28 січня 2014 року
надіслав до Держспоживніспекції
повторне звернення з вимогою надати
відповідь на попередню скаргу, а також
повідомити прізвище водія, який
здійснював рейси 15 та 22 листопада 2013
року та інформацію, чи був з цим водієм
укладений трудовий договір (а.с.4).

Судом встановлено, що на підставі згоди
на проведення позапланових заходів зі
здійснення державного контролю,
наданої Держспоживніспекцією України
від 25.12.2013 року №02/7-12398-2013, наказу на
проведення перевірки від 26.12.2013 року
№264/01-06, направлення на проведення
перевірки від 26.12.2013 року №000536,
спеціалістом відповідача була
проведена позапланова перевірка
перевізника - ФОП ОСОБА_4 (АДРЕСА_1),
маршрут Рівне-Волошки (а.с.27-29).
Перевіркою встановлено, що в салоні
маршрутного автобуса відсутня вивіска
з відомостями про розмір штрафу за
безквитковий проїзд та перевезення
неоплаченого багажу, що є порушенням ч.3
п.27 Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту», затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 18.02.1997
року № 176 (далі - Правил №176).

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 31.12.2013
року №000426 (а.с.32-37), протокол про
адміністративне правопорушення від
31.12.2013 року №000483 (а.с.39), за наслідками
розгляду якого відносно ФОП ОСОБА_4
винесена постанова про притягнення до
адміністративної відповідальності від
20.01.2014 року № 10 (а.с.40).

За наслідками розгляду скарг від 02.12.2013
року та від 28.01.2014 року позивачеві
надавалися відповіді від 31.12.2013 року №
2293/01-19 та від 08.02.2014 року №355/01-19 (а.с.30, 67).

Суд зазначає, що правовідносини, що є
спірними у цій справі, регулюються
Законом України «Про звернення
громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР
(далі - Закон № 393), Законом України «Про
захист прав споживачів» від 12 травня 1991
року № 1023-XII (далі - Закон №1023),
Правилами № 176.

Так, згідно з ст.1 Закону №393 громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 15 цього ж Закону
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Право заявника особисто бути присутнім
при розгляді заяви та скарги та
одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги
визначено ст.18 Закону №393.

У той же час, згідно з ст.19 Закону, на
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівників та інших посадових осіб в
межах своїх повноважень покладено
обов'язок об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги; на прохання
громадянина запрошувати його на
засідання відповідного органу, що
розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених
законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим
нормативним актам, невідкладно вживати
заходів до припинення неправомірних
дій, виявляти, усувати причини та умови,
які сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення та ін.

Крім того, ст. 4 Закону № 1023 визначені
права та обов'язки споживачів, до яких,
зокрема, відносяться: захист своїх прав
державою (п.1), право на належну якість
продукції та обслуговування (п.2), право
на необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця)
(п.4).

Державний контроль за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, та забезпечення реалізації
державної політики щодо захисту прав
споживачів здійснює спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим (ч.1
ст.26 Закону №1023).

Порядок здійснення перевезень
пасажирів та їх багажу автобусами,
таксі, легковими автомобілями на
замовлення, а також обслуговування
пасажирів на автостанціях і
визначається Правилами №176, які є
обов'язковими для виконання
організаторами регулярних перевезень,
замовниками транспортних послуг (далі -
замовники послуг), автомобільними
перевізниками, автомобільними
самозайнятими перевізниками,
персоналом автомобільного транспорту,
автостанціями та пасажирами.

Згідно з п.27 Правил №176 у салоні
автобуса розміщується така інформація:

1) витяг із цих Правил (у частині прав та
обов'язків водія і пасажира);

2) позначення входу та виходу;

3) відомості про розмір штрафу за
безквитковий проїзд і перевезення
неоплаченого багажу;

4) відомості про перевізника та
страховика (найменування, адреса і
телефон);

5) загальна пасажиромісткість із
зазначенням окремо кількості місць для
сидіння пасажирів;

6) позначення місць розташування
аварійних виходів (із зазначенням
способу їх відчинення), вогнегасника,
аптечки та кнопки екстреної зупинки;

7) напис "Не курити", "Місця для пасажирів
з дітьми та інвалідів" (на міських та
приміських маршрутах);

8) нумерація місць під час здійснення
міжміських та міжнародних перевезень;

9) позначення місць для інвалідів
рельєфною піктограмою в порядку,
визначеному Мінінфраструктури.

Зі змісту скарги позивача від 02.12.2013
року на дії суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_4 вбачається, що
ОСОБА_1 під час отримання 15.11.2013 року
послуг з перевезення з с.Олександрія,
Рівненського району до м. Рівне у
маршрутному автобусі держномер НОМЕР_1,
який належить ФОП ОСОБА_4, був
позбавлений права, передбаченого ст.38-1
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від 21
березня 1991 року № 875-XII на безкоштовний
проїзду як інвалід ІІ групи. Крім того,
всупереч вимогам п. п.27 Правил №176 у
салоні автобуса була відсутня
інформація для пасажирів щодо
найменування та місцезнаходження
перевізника, страховика, даних про
зупинки, тариф, кількість місць для
сидіння, позначення місця розташування
кнопки екстреної зупинки.

У своїй відповіді від 31.12.2013 року за №
2293/01-19 Держспоживінспекція повідомила
ОСОБА_1 про проведення перевірки ФОП
ОСОБА_4, відібрання від нього пояснення,
складання протоколу про
адміністративне правопорушення та
накладення адміністративної санкції.
При цьому у відповіді не зазначено, які
конкретно порушення встановлено (а.с.30)

Таким чином, відповідач не надав
заявнику відповіді на жодне з
зазначених у скарзі порушень, не
повідомив про їх підтвердження чи
спростування та вжиті заходи щодо
захисту порушених прав позивача.

Не було висвітлено зазначених питань і
у відповіді Держспоживінспекції від
08.02.2014 року №355/01-19 (а.с.67). Хоча у цій
відповіді відповідач відповів на
питання, зазначені ОСОБА_1 у заяві від
28.01.2014 року, щодо відомостей стосовно
водія автобусу та порядку
відшкодування моральної шкоди.

Дослідивши зміст скарг позивача та
відповідей відповідача, суд дійшов
висновку, що Держспоживінспекція,
надіславши відповіді від 31.12.2013 року та
08.02.2014 року, не дотрималася зазначених
вище вимог ст.ст.16 та 19 Закону № 393 щодо
всебічного, повного та своєчасного
розгляду заяв та скарг громадян,
перевірки викладених у них фактів,
повідомлення громадян про наслідки їх
розгляду заяв. На повідомлення
заявника про факти порушення
перевізником вимог ст.38-1 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» щодо
безкоштовного проїзду, а також вимог п.4
ст.4 Закону №1023 та п.27 Правил №176 щодо
відсутності у салоні автобуса
необхідної інформації для пасажирів,
відповіді не надала та заходів щодо
захисту прав позивача та усунення
виявлених порушень не вжила.

Крім того, у порушення вимог ст. 18 та 19
Закону №393 відповідач не забезпечив
особистої участі позивача у розгляді
заяв, з чим погодились представники
відповідача, оскільки не змогли надати
докази повідомлення ОСОБА_1 про дату та
час розгляду скарг.

При прийнятті рішення у справі суд
зазначає, що позивач помилково вважає
відповідь відповідача від 31.12.2013 року №
2293/01-19 рішенням суб'єкта владних.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності. КАС України не
містить визначення термінів
нормативно-правовий акт та правовий
акт індивідуальної дії.

За усталеними в теорії права підходами
до класифікації актів,
нормативно-правовий акт - виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, який встановлює, змінює чи
припиняє дію обов'язкових правил
поведінки, обмежених в часі, просторі
та за колом осіб, та призначений для
неодноразового застосування. Правовий
акт індивідуальної дії - виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий з метою реалізації
положень нормативно-правового акту
(актів) щодо конкретної життєвої
ситуації, не містить
загальнообов'язкових правил поведінки
та стосується прав і обов'язків чітко
визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому
він адресований. Обов'язковою ознакою
як нормативно-правового, так і
правового акту індивідуальної дії є
юридичний характер, тобто
обов'язковість його приписів для
відповідного суб'єкта (суб'єктів),
дотримання якої забезпечується
правовими механізмами.

Відтак, відповіді Держспоживінспекції
від 31.12.2013 року № 2293/01-19 та від 08.02.2014
року №355/01-19 не є рішеннями суб'єкта
владних повноважень.

Проте, з метою повного захисту прав
позивача, суд згідно з ст.11 КАС України
виходить за межі позовних вимог ОСОБА_1
та задовольняє позов у цій частині
шляхом визнання протиправними дій
відповідача щодо розгляду скарг ОСОБА_1
від 02.12.2013 року та 28.01.2014 року без участі
заявника, ненадання у відповідях на
скарги від 31.12.2013 року № 2293/01-19 та від
08.02.2014 року №355/01-19 відомостей щодо
наведених заявником фактів відмови у
пільговому перевезенні пасажирів,
відсутності у салоні маршрутного
автобуса інформації для пасажирів щодо
найменування та місцезнаходження
перевізника, страховика, даних про
зупинки, тариф, кількість місць для
сидіння, позначення місця розташування
кнопки екстреної зупинки.

Крім того, суд задовольняє позов в
частині зобов'язання
Держспоживінспекції вчинити певні дії
та зобов'язує Інспекцію з питань
захисту прав споживачів у Рівненській
області розглянути скарги ОСОБА_1 від
02.12.2013 року та 28.01.2014 року за його участі
та надати письмову відповідь щодо
наведених заявником фактів відмови у
пільговому перевезенні пасажирів,
відсутності у салоні маршрутного
автобуса інформації для пасажирів про
найменування та місцезнаходження
перевізника, страховика, даних про
зупинки, тариф, кількість місць для
сидіння, позначення місця розташування
кнопки екстреної зупинки.

Відтак позовні вимоги підлягають до
задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України суд
присуджує на користь ОСОБА_1 із
Державного бюджету судовий збір у
розмірі 73 грн. 08 коп. та витрати,
пов'язані з прибуттям позивача до суду,
у розмірі 28 грн. 62 коп. (13+13+1,31+1,31).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Рівненській області щодо розгляду
скарг ОСОБА_1 від 02.12.2013 року та 28.01.2014
року без участі заявника, ненадання у
відповідях на скарги від 31.12.2013 року №
2293/01-19 та від 08.02.2014 року №355/01-19
відомостей щодо наведених заявником
фактів відмови у пільговому
перевезенні пасажирів, відсутності у
салоні маршрутного автобуса
інформації для пасажирів щодо
найменування та місцезнаходження
перевізника, страховика, даних про
зупинки, тариф, кількість місць для
сидіння, позначення місця розташування
кнопки екстреної зупинки.

Зобов'язати Інспекцію з питань захисту
прав споживачів у Рівненській області
розглянути скарги ОСОБА_1 від 02.12.2013
року та 28.01.2014 року за його участі та
надати письмову відповідь щодо
наведених заявником фактів відмови у
пільговому перевезенні пасажирів,
відсутності у салоні маршрутного
автобуса інформації для пасажирів про
найменування та місцезнаходження
перевізника, страховика, даних про
зупинки, тариф, кількість місць для
сидіння, позначення місця розташування
кнопки екстреної зупинки.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1
із Державного бюджету судовий збір у
розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. та
витрати, пов'язані з прибуттям позивача
до суду, у розмірі 28 (двадцять вісім)
грн. 62 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Борискін С.А.