Справа № 758/12965/13-а
Суддя: Шаховніна М. О.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М.
О.,

при секретарі - Гуменюк А. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого органу Подільської в місті
Києві районної державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного
управління соціального захисту
населення КМДА про визнання дій
неправомірними, зобов'язання
перерахування та виплати компенсацій
та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого органу Подільської в місті
Києві районної державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного
управління соціального захисту
населення КМДА про визнання дій
неправомірними, зобов'язання
перерахування та виплати компенсацій
та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він
є постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи І категорії
в розумінні Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», інвалідом 3-ї групи з січня
2001 року та інвалідом ІІ групи з травня
2007 року, і має право на пільги,
передбачені цим Законом.

Разом з тим, розмір призначеної
позивачу, як потерпілому внаслідок
аварії на ЧАЕС І-ої категорії,
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення не відповідає
чинному законодавству України, є
значно меншим, чим порушує права
позивача, які гарантовані Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та Конституцією України.

Крім того, зазначає, що оскільки в
державі відбулася офіційна індексація,
недоотримані суми допомог з вини
відповідачів повинні бути
проіндексовані.

Позивач вказує, що він є тяжко хворою
людиною, а невиплата належних сум,
призвела до того, що він обмежував себе
у якісному харчуванні, коштовних ліках,
що негативно позначилося на його
здоров'ї та завдало моральної шкоди.

Посилаючись на те, що відповідачі
незаконно не виплачують належних йому
сум відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», просить
визнати дії відповідачів щодо не
дорахування та не доплати йому сум
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення
неправомірними, зобов'язати
відповідачів нарахувати і виплатити
йому недораховану різницю виплат
одноразової компенсації та щорічної
допомоги на оздоровлення в сумі 35 378
грн. 20 коп., зобов'язати відповідачів
виплатити суму індексації на
недоплачену різницю коштів у розмірі 32
149 грн. 90 коп., стягнути з відповідачів
моральну шкоду у розмірі 67 528 грн. 10 коп.
та зобов'язати відповідачів в
подальшому нараховувати позивачу
разову грошову допомогу у розмірі
встановленому Законом.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав в повному обсязі та просив
його задовольнити. Пояснив, що щорічну
допомогу на оздоровлення за період з
грудня 2001 року по грудень 2009 року він
отримував у розмірах, встановлених
відповідачами, а не у межах вимог
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Представник Управління праці та
соціального захисту населення
Подільської РДА в м. Києві у судовому
засіданні позов не визнав та просив
відмовити в його задоволенні е,
Пояснив, що їх управління в межах своїх
повноважень здійснює лише призначення
допомог в розмірах встановлених
законодавством, а тому будь-яких
неправомірних дій з їх боку немає, як і
немає підстав для перерахунку
отриманих допомог. Крім того, зазначив,
що позивач не звертався до них з заявою
з приводу проведення перерахунку
коштів різниці між третьою та другою
групами інвалідності. Просив врахувати
строки позовної давності.

Представник Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат в судове засідання
не з'явився, надав суду заяву про
розгляд справи у їх відсутність. В
своїх запереченнях позов не визнають
та зазначають, що їх дії є правомірними
та будь-яких порушень діючого
законодавства вони не допускали. Також
просили врахувати строк позовної
давності.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника Управління праці та
соціального захисту населення
Подільської РДА в м. Києві, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому їх
дослідженні, прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Судом встановлено, що ОСОБА_1
віднесений до категорії І осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та перебуває на обліку в
Управління праці та соціального
захисту населення Подільської РДА в м.
Києві, а тому на нього розповсюджуються
соціальні гарантії, передбачені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно витягів з акту огляду у МСЕК з
09.01.2001 року позивачу була присвоєна ІІІ
група інвалідності (а.с. 50), а з 03.05.2007
року присвоєна ІІ група інвалідності
безстроково (а.с. 56 зворот).

Як на підставу своїх вимог, ОСОБА_1
постилається на те, що йому
виплачувалися допомоги в значно
меншому розмірі, ніж це передбачено
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно з положеннями ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п. 30 «Положення про
Управління праці та соціального
захисту населення Подільської
районної в місті Києві державної
адміністрації» затвердженого
Розпорядженням Подільської районної в
місті Києві державної адміністрації
22.10.2013 за № 672, відповідач-1 здійснює
призначення передбачених чинним
законодавством України компенсацій та
доплат громадянам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Виплата щорічної допомоги на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи перерахунки грошової
допомоги, у тому числі у зв'язку з
індексацією, в місті Києві
здійснюються централізовано
відповідачем-2 відповідно до п.4.9
«Положення про Київський міський центр
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат» затвердженого
розпорядженням від 27.01.2007 № 65 Київської
міської державної адміністрації.

Статтею 63 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що
фінансування витрат здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету
України, який затверджується Верховною
Радою України і є законом України, а
фінансування видатків на соціальний
захист та соціальне забезпечення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи
здійснюється в межах коштів
передбачених Законом України «Про
Державний бюджет України» на
відповідні роки (виконання Закону
повністю залежить від фінансових
ресурсів доходної частини Державного
бюджету).

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що роз'яснення порядку
застосування зазначеного закону
визначено у порядку визначеному
Кабінетом Міністрів України згідно з
ст. 117 Конституції України, рішення
якого є обов'язковими для виконання
органами державної виконавчої влади
України всіх рівнів та всіма суб'єктами
господарювання, незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності.

Статтею 67 вищезазначеного Закону
визначено, що конкретні розміри всіх
доплат, пенсій та компенсацій
підвищуються Кабінетом Міністрів
України.

На підставі ст. 117 Конституції України
та ст. 62, 67 Закону, Кабінет Міністрів
України видав Постанову № 836 від 26.07.1996
року, якою встановлено розмір
компенсації, за шкоду заподіяну
здоров"ю як різницю між компенсацією за
1 грн. Та 2 грн. у сумі 94 грн. 90 коп.

Як пояснив у судовому засіданні
представник відповідача-1 позивач не
звертався до них з заявою з приводу
проведення перерахунку коштів різниці
між третьою та другою групами
інвалідності

Відповідно до статті 95 Конституції
України виключно Законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розміри і цільове спрямування
цих видатків.

Статтею 7 Бюджетного кодексу України
основним принципом бюджетної системи
визначено збалансованість. Виходиш з
цього принципу всі витрати бюджету на
відповідник рік затверджуються
виходячи із можливості його доходної
частини.

Згідно п. 17 ст.87 Бюджетного кодексу
України, належать, зокрема, видатки на
державні програми з ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до Бюджетного кодексу
України, розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
провадять видатки тільки в межах
бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст. 4 Бюджетного кодексу
України зазначає, що при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вовни не суперечать положенням
Конституції України, ньому кодексу та
закону про Державний бюджет України.

Відповідно до ст. 75 Конституції
України, визначено, що єдиним органом
законодавчої влади в Україні е
парламент - Верховна Рада України.

До повноважень Верховної Ради України
належить прийняття законів;
затвердження Державного бюджету
України та внесення змін до нього, (п. 4
ст. 85 Конституції України).

Виходячи з наведеного законодавець,
статтею 101 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік, статтею 73
Закону України «Про Державний бюджет
на 2008 рік, статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет на 2009 рік, статтею 70
Закону України «Про Державний бюджет
на 2010 рік надав право Кабінету
Міністрів України встановлювати
розміри спеціальних виплат, які
відповідно до чинного законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Конституції
України вирішення питань про
відповідність Конституції України
(конституційність) законів та інших
правових актів Верховної Ради України,
актів Президента України; актів
Кабінету Міністрів України належать до
повноважень Конституційного Суду
України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011 № 20-рп/2011 щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
пункту 4 розділу VII „Прикінцеві
положення" Закону України Про
Державний бюджет України на 2011 рік
підтверджено право Кабінету Міністрів
України, як державного органу, що має
забезпечувати реалізацію встановлених
законами України соціальних прав
громадян, на визначення механізму
реалізації законів України, в тому
числі встановлення порядку та розмір
соціальних виплат виходячи і наявного
фінансового ресурсу бюджету.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року №3-рп/2012 «У справі за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень статті
1, частин першої, другої, третьої статті
95, частини другої статті 96, пунктів 2,3,6
статті 116, частини другої статті 124,
частини першої статті 129 Конституції
України, пункту 5 частини першої статті
4 Бюджетного кодексу України, пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України»,
роз'яснено, що суди під час вирішення
справ про соціальний захист громадян
керуються, зокрема принципом
законності.

Цей принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції, на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України. Рішення Конституційного Суду
України є обовязковим до виконання на
території України, остаточним і не може
бути оскаржене.

Згідно з ст. 22 Загальної декларації
прав людини, розміри соціальних виплат
і допомоги встановлюються з
урахуванням фінансових можливостей
держави.

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі
«Ері проти Ірландії» констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового.

Такі положення поширюються й на
питання допустимості зменшення
соціальних виплат, про що зазначено в
рішенні Європейський суду у справі
«Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від
12 жовтня 2004 році.

Таким чином, відповідачі, керуючись
нормами законодавства, при нарахуванні
та виплаті щорічної разової допомоги
на оздоровлення та компенсації, як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи діяли в
межах наданої компетенції, відповідно
до норм чинного законодавства, а тому
дії відповідачів були правомірними, а
вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір.

В свою чергу відповідно до приписів ст.
2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ним владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

З аналізу викладених положень та
врахування ч. 2 ст. 21 КАС України, суд
прийшов до висновку, що позивачем не
надано суду будь-яких доказів, які б
підтвердили факт завдання позивачу
моральної шкоди.

За таких обставин в задоволенні вимог
позивача, щодо відшкодування моральної
шкоди, суд вважає правильним також
відмовити, оскільки вони не доведені та
є похідними від вимог про визнання дій
відповідачів протиправними.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

За переконанням суду, у ході судового
розгляду справи позивач не надав
належних доказів на підтвердження
обставин, якими обґрунтовується позов,
а представники відповідачів надали
достатньо належних доказів на
підтвердження обставин, якими
обґрунтовуються заперечення проти
позову.

З урахуванням зазначених вище обставин
та досліджених доказів, суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого органу Подільської в місті
Києві районної державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного
управління соціального захисту
населення КМДА про визнання дій
неправомірними, зобов'язання
перерахування та виплати компенсацій
та стягнення моральної шкоди
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ч.
2 ст. 19, 75, 150 Конституції України, ст.ст.
20, 48, 62, 63, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Рішення Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року №
3-рп/2012, ст. 4, 87 Бюджетного кодексу
України, ст. ст. 2, 4, 8, 9, 17, 21, 71, 72, 159, 160, 161,
162, 163, 183-2, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого органу
Подільської в м. Києві РДА, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Головного управління соціального
захисту населення КМДА про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
перерахування та виплати компенсацій
та стягнення моральної шкоди
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя М. О. Шаховніна