Справа № 2а/0570/17329/11
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/31154/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Заступника Генерального
прокурора України Занфіров В. про
визнання відповіді від 16.11.2010р.
№0711/1-13020-06 такою, що суперечить
Конституції України, законодавству
України, зобов'язання вчинити певні дії
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

4 жовтня 2011 позивач ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до заступника
Генерального прокурора України В.
Занфірова про визнання відповіді
заступника Генерального прокурора
України В. Занфірова від 16.11.2010 року №
0711/1-13020-06 такою, що суперечить
Конституції України, Законодавству
України зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2012 року постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

Позивач ОСОБА_4 не погодилась з
постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року та ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2012 року, і звернулась до
суду з касаційною скаргою, в який
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлені наступні обставини.

4 листопада 2010 року ОСОБА_4 , з метою
захисту конституційних прав, подано
скаргу до Президента України з
проханням зажадати від Генерального
прокурора України або у разі його
відсутності особи, виконуючого його
обов`язки, відповіді на низку питань,
висвітлених в скарзі стосовно
незаконних дій ПП ОСОБА_6, щодо
незаконного переобладнання та
перепланування житлового приміщення
та прибудинкових територій та дій
прокуратури м. Харцизька, виконавчого
комітету Харцизької міської ради, Бюро
технічної інвентаризації міста, судді
міського суду Демидової В.К., головного
санітарного лікаря області Денисенка
В.І., а також дій Генерального прокурора
України, щодо неналежного реагування
на скарги позивачки з цього приводу.

Заступником керівника Управління з
питань звернень громадян
Адміністрації Президента України,
вказане звернення листом № 22/142419-05К,
відповідно до ст. 7 Закону України «Про
звернення громадян», надіслано з
контролем за належністю до Генеральної
прокуратури України з проханням
повідомити автора про результати його
розгляду про що цим же листом
проінформовано позивача.

16 листопада 2010 року заступником
Генерального прокурора України В.
Занфіровим надано відповідь ОСОБА_4 на
її скаргу від 4.11.2010 року, з всіх питань,
зазначених в скарзі від 4.11.2010 року.

Предметом даного спору є незгода
позивача з отриманою відповіддю
прокуратури м. Дніпропетровська, яка,
на думку позивача, є неповною та
розглянута з порушенням Закону України
«Про звернення громадян».

Відмовляючи у задоволенні позову суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про те, що відповідач діяв відповідно
до вимог чинного законодавства,
надавши відповідь по суті, в межах
своїх повноважень та компетенції, у
термін, передбачений законом.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, на
підставі наступного.

Статтею 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, що зобов'язані
розглянути звернення і дати
обґрунтовану відповідь у встановлений
законом строк.

Частиною другою статті 34 Конституції
України встановлено, що кожен має право
вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

Згідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про
звернення громадян», громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 15 Закону органи
державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки. Рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у заяві
(клопотанні), доводиться до відома
громадянина в письмовій формі з
посиланням на Закон і викладенням
мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 18 Закону громадянин,
який звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування має право одержати
письмову відповідь про результати
розгляду заяви чи скарги.

На підставі ст. 19 Закону України «Про
звернення громадян органи державної
влади і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані: об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги скасовувати або змінювати
оскаржувані рішення у випадках,
передбачених законодавством України,
якщо вони не відповідають закону або
іншим нормативним актам, невідкладно
вживати заходів до припинення
неправомірних дій, виявляти, усувати
причини та умови, які сприяли
порушенням; забезпечувати поновлення
порушених прав, реальне виконання
прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою
рішень; письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки
заяви чи скарги і суть прийнятого
рішення; у разі визнання заяви чи
скарги необґрунтованою роз'яснити
порядок оскарження прийнятого за нею
рішення.

Згідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про
звернення громадян», звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

При зверненні громадян зі скаргою
Законом України «Про звернення
громадян» не надано право заявнику
визначати спосіб вирішення скарги.
Тобто, громадянин або інша особа має
право на належний розгляд скарги, та
отримання відповіді, однак засіб
реагування визначає орган або посадова
особа, що її розглядає.

Отже, враховуючи, що терміни надання
відповіді відповідачем не порушено, а
також зважаючи на обґрунтовану
відповідь Генеральної Прокуратури
України, колегія суддів вважає, що
відповідачем надана відповідь
позивачу по суті, в межах своїх
повноважень та у термін, передбачений
законом.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Донецького окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2011
року та ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2012 року ґрунтуються на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, доводи
викладені в касаційній скарзі не
спростовують висновків суду
попередніх інстанції, тому підстави
для скасування або зміни рішень
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 01
грудня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін