Справа № 808/8810/13-а
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року 10:10Справа №
808/8810/13-а м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді
Татаринова Д.В., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м. Енергодарі
Запорізької області та Управління
Державної казначейської служби в м.
Енергодарі Запорізької області про
визнання неправомірними дій і
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2013 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління
Пенсійного фонду України в м. Енергодар
Запорізької області (далі - відповідач
1) та Управління Державної
казначейської служби в м. Енергодарі
Запорізької області (далі - відповідач
2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову
відповідачів у поверненні ОСОБА_1
коштів сплачених 08 листопада 2011 року
під час здійснення реєстрації
придбаного легкового автомобіля в сумі
8060,00 грн., 3% збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
реєстрації автомобіля;

- визнати протиправною бездіяльність
відповідачів щодо не повернення ОСОБА_1
коштів сплачених 08 листопада 2011 року
під час здійснення реєстрації
придбаного легкового автомобіля в сумі
8060,00 грн., 3% збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
реєстрації автомобіля;

- зобов'язати відповідачів вчинити всі
необхідні дії щодо повернення ОСОБА_1
коштів сплачених 08 листопада 2011 року
під час здійснення реєстрації
придбаного легкового автомобіля в сумі
8060,00 грн., 3% збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
реєстрації автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
послався на статтю 1 Закону України від
26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 400/97-ВР), відповідно до якої
такий збір сплачується при відчуженні
автомобіля, а не при його купівлі.

Позивач 11 лютого 2014 року прибув до суду,
але надав клопотання про розгляд
справи за його відсутності. До суду
подав клопотання про розподіл судових
витрат, у якому просить суд стягнути
солідарно з відповідачів на користь
позивача витрат пов'язаних з прибуттям
позивача до суду у розмірі 314,75 грн.,
відповідно до фіскального чеку № 0662829
від 11 лютого 2014 року про придбання
пального. Додатком надано дублікат
квитанції № К17/G/81 від 16 травня 2013 року.

Представник відповідача 1 у судове
засідання також не з'явився. Про місце,
час та дату судового засідання
повідомлений належним чином 23 січня 2014
року, про що свідчить поштове
повідомлення, яке міститься в
матеріалах справи. Про причину
неприбуття у судове засідання суд не
повідомлено. Проте 16 січня 2014 року до
суду від представника відповідача 1
надійшли письмові заперечення вих. №
440/08. В обґрунтування заперечень
послався на п. 7 ст. 1, п. 2 ст. 6 Закону
України № 400/97-ВР, постанову Кабінету
Міністрів України № 1740 від 03.11.1998 року
«Про затвердження Порядку сплати збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій». Зокрема
заначив, що Відповідно до п. 12 Порядку №
1740 платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій з відчуження легкових
автомобілів є підприємства, установи
та організації всіх форм власності, а
також фізичні особи, які набувають
право власності на легкові автомобілі
шляхом: купівлі легкових автомобілів, у
тому числі у виробників або
торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).
Управління ПФУ вважає, що пункт 12
Постанови № 1740 не суперечить, а лише
уточнює пункт 7 статті 1 Закону України
№ 400. В довідці-рахунку № 059148 зазначено,
що ОСОБА_1 здійснив купівлю автомобіля
в АТ «Українська автомобільна
корпорація» в філії «Автоцентр на
Столичному» (реєстраційний номер № 6292
від 09 серпня 2011 року), вартістю в 268 666,67
тис.грн. ОСОБА_1 перед реєстрацією
автомобіля не звертався до суду, з
вимогою щоб даний збір сплатила
організація яка відчужувала
автомобіль, а саме АТ «Українська
автомобільна корпорація» та 08
листопада 2011 року добровільно сплатив
вищезазначений збір в сумі 8 060,00
тис.грн., здійснивши державну
реєстрацію автомобіля, так як органи
Державтоінспекції здійснюють
реєстрацію легкових автомобілів лише
за умови сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, що
підтверджується відповідними
документами про сплату. Виходячи з
вищевикладеного представник
відповідача 1 вважає, що дії Управління
ПФУ в м. Енергодарі Запорізької
області, щодо відмови в поверненні
ОСОБА_1 сплачених коштів є
правомірними, законні підстави щодо
стягнення солідарно з управління
Державної казначейської служби в м.
Енергодарі Запорізької області та УПФУ
в м. Енергодарі Запорізької області на
користь ОСОБА_1 безпідставно отримані
кошти в сумі 8 060,00 (вісім тисяч
шістдесят) грн. 00 коп., відсутні.

Представник відповідача 2 у судове
засідання також не з'явився. Про місце,
час та дату судового засідання
повідомлений належним чином 23 січня 2014
року, про що свідчить поштове
повідомлення, яке міститься в
матеріалах справи. Про причину
неприбуття у судове засідання суд не
повідомлено. Проте, 15 січня 2014 року до
суду від представника відповідача 2
надійшли письмові заперечення на позов
вих. № 02-12/44-53. В обґрунтування
заперечені зазначено, що вимоги про
визнання протиправною відмови
відповідача 2 у поверненні коштів, про
бездіяльність відповідача 2 та про
зобов'язання відповідача 2 вчинити
певні дії не підлягають задоволенню,
оскільки відповідно до Прядку
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до бюджетного та
місцевих бюджетів, встановлено, що
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється саме за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету, яке
платник надає до відповідного органу
Державної казначейської служби
України разом із його заявою про
повернення коштів з бюджету та
оригіналом або копією розрахункового
документа (квитанції, платіжного
доручення, тощо), що підтверджує
перерахування коштів до бюджету. З
огляду на зазначене, просить суд
відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), у разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Як передбачено частинами 2 та 6 статті 128
КАС України, неприбуття в судове
засідання без поважних причин
представника сторони або третьої
особи, які прибули в судове засідання,
або неповідомлення ним про причини
неприбуття не є перешкодою для
розгляду справи.

Якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Керуючись приписами статей 41, 128 КАС
України суд розглянув заяви позивача
та справу на підставі наявних доказів у
порядку письмового провадження,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

17 січня 2014 року до суду від позивача
надійшла заява про збільшення позовних
вимог, а саме крім вище переліченого
просить суд стягнути з Управління
Державної казначейської служби
України в м. Енергодарі Запорізької
області та Управління Пенсійного фонду
України в місті Енергодарі Запорізької
області на користь ОСОБА_1 кошти, які
сплачено 08 листопада 2011 року під час
здійснення реєстрації придбаного
легкового автомобіля в сумі 8 060,00 грн.

У відповідності до статті 137 КАС
України, позивач може протягом всього
часу судового розгляду збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. Суд за
клопотанням відповідача оголошує
перерву в судовому засіданні та надає
відповідачу строк, достатній для його
підготовки до справи у зв'язку зі
зміною позивачем позовних вимог.

Судом прийнято заяву позивача про
збільшення позовних вимог без
урахування думки відповідачів,
оскільки уповноважені представники
відповідачів у судове засідання не
з'явились, без поважних на то причин.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши
всі обставини адміністративної справи,
які мають юридичне значення для
розгляду та вирішення спору по суті,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

08 листопада 2011 року, під час здійснення
реєстрації придбаного в АТ «Українська
автомобільна корпорація» в філії
«Автоцентр на Столичному» автомобіля
Kia Sorento KU814D, ОСОБА_1 сплачено до
Пенсійного фонду м. Енергодар (до
місцевого бюджету) 3 % збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування від вартості автомобіля в
сумі 8 060,00 грн.

17 травня 2013 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Енергодар Запорізької області із
заявою про повернення безпідставно
отриманих коштів, а саме 3 % збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 8 060,00 грн. при
реєстрації автомобіля за призначенням
платежу: 101;9;пенсійний фонд 3%
(отримувач місцевий бюджет).

Цього ж дня ОСОБА_1 звернувся і до
Управління Державної казначейської
служби в м. Енергодар Запорізької
області із заявою про повернення йому
коштів у сумі 8 060,00 грн., як зайво
зарахованих на рахунок № 0015,
відповідно до квитанції № К17/G/81.

20 травня 2013 року Управління Державної
казначейської служби в м. Енергодар
Запорізької області надано позивачу
відповідь № 02-08/307-518, якою на підставі
пункту 5 глави 1 Порядку повернення
коштів помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів, затвердженого наказом ДКУ
від 10 грудня 2002 року за № 226,
рекомендовано позивачу звернутись до
УПФУ в м. Енергодарі Запорізької
області за поданням.

30 травня 2013 року Управління Пенсійного
фонду України в м. Енергодарі
Запорізької області, розглянувши заяву
позивача, складено лист-відповідь, якою
повідомлено, що збір з операцій
відчуження легкових автомобілів в сумі
8 060,00 грн. поверненню не підлягає.

Пунктом 7 статті 1 Закону № 400/97-ВР, якою
визначено вичерпний перелік осіб -
платників збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
передбачено, що платниками збору є
юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, крім
легкових автомобілів, якими
забезпечуються інваліди, та тих
автомобілів, які переходять у
власність спадкоємцям за законом.

Натомість, відповідно до пункту 12
Порядку платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на такі
автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі,
у тому числі у виробників або
торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Отже, на час виникнення спору положення
Порядку суперечили вимогам Закону №
400/97-ВР у частині регулювання
правовідносин зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів.

Відповідно до частини четвертої статті
9 КАС у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Суд вважає необхідним зазначити, що
нормативно-правові акти будь-якого
державного чи іншого органу (акти
Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону.

Враховуючи наведене та виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
вирішенні цього спору пріоритетними є
норми Закону № 400.

Механізм повернення коштів, помилково
зарахованих до державного бюджету,
закріплено у Порядку повернення
коштів, помилково або надміру
зарахованих до державного та місцевих
бюджетів, затвердженому наказом
Державного казначейства України від 10
грудня 2002 року № 226 (чинному на час
виникнення спірних відносин), пунктами
3, 5 якого передбачено, що повернення
помилково або надміру зарахованих до
бюджету платежів у національній валюті
здійснюється органами Державного
казначейства України з відповідних
рахунків, відкритих в цих органах, за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету або
поданням платника податків, зборів
(обов'язкових платежів).

15 жовтня 2013 року вищезазначений
Порядок втратив чинність на підставі
наказу Міністерства фінансів України
від 03.09.2013 № 787 (Зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2013 року за № 1650/24182), яким затверджено
Порядок повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до державного
та місцевих бюджетів.

Як передбачено пунктом 3 чинного
Порядку, повернення помилково або
надміру зарахованих до бюджету
платежів у національній валюті
здійснюється органами Державної
казначейської служби України (далі -
органи Казначейства) з відповідних
бюджетних рахунків для зарахування
надходжень (далі - рахунки за
надходженнями), відкритих в органах
Казначейства відповідно до
законодавства, шляхом оформлення
розрахункових документів.

Повернення платежів у національній
валюті здійснюється на рахунки
одержувачів коштів, відкриті в банках
або органах Казначейства, вказані у
поданні або заяві платника. Повернення
платежів фізичним особам, які не мають
рахунків у банках, може здійснюватись
шляхом повернення готівковими коштами
за чеком органу Казначейства з
відповідних рахунків, відкритих у
банках на ім'я органу Казначейства, або
з відповідних рахунків банку чи
підприємства поштового зв'язку,
вказаних у поданні або заяві платника
(його довіреної особи).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету податків,
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджетів здійснюється за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету. Подання
подається до органу Казначейства за
формою, передбаченою
нормативно-правовими актами з питань
повернення помилково або надміру
зарахованих до бюджету коштів, або в
довільній формі на офіційному бланку
установи за підписом керівника
установи (його заступника відповідно
до компетенції), скріпленим гербовою
печаткою (у разі наявності) або
печаткою із найменуванням та
ідентифікаційним кодом установи, з
обов'язковим зазначенням такої
інформації: обґрунтування
необхідності повернення коштів з
бюджету, найменування платника
(суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ
(для юридичної особи) або прізвище, ім'я,
по батькові фізичної особи,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків (ідентифікаційний
номер) або серія та номер паспорта (для
фізичних осіб, які через свої релігійні
переконання в установленому порядку
відмовилися від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та мають
відмітку у паспорті), сума платежу, що
підлягає поверненню, дата та номер
документа на переказ, який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

З огляду на зазначені норми, суд вважає,
що позовна вимога позивача щодо
визнання протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
м. Енергодар Запорізької області в
поверненні ОСОБА_1 коштів сплачених 08
листопада 2011 року під час здійснення
реєстрації придбаного легкового
автомобіля в сумі 8 060,00 грн. 3 % збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при реєстрації автомобіля
такою, що підлягає задоволенню,
оскільки відповідач 1 зобов'язаний був
подати до відповідача 2 відповідне
подання.

З вищенаведених норм вбачається, що дії
Управління Державної казначейської
служби України у м. Енергодарі
Запорізької області щодо відмови у
поверненні ОСОБА_1 коштів сплачених 08
листопада 2011 року під час здійснення
реєстрації придбаного легкового
автомобіля в сумі 8060,00 грн., 3% збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при реєстрації автомобіля
щодо визнання протиправною
бездіяльність відповідача 2 щодо не
повернення ОСОБА_1 коштів сплачених 08
листопада 2011 року під час здійснення
реєстрації придбаного легкового
автомобіля в сумі 8060,00 грн., 3% збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при реєстрації автомобіля
не підлягають задоволенню, оскільки
Управління Державної казначейської
служби України у м. Енергодарі
Запорізької області діяло в межах
наданих повноважень, та у
відповідності до вимог чинного
законодавства. Тобто відповідач 2
позбавлений права повертати кошти без
подання або заяви відповідача 1.

Що стосується позовної вимоги стосовно
визнання протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
м. Енергодарі щодо не повернення ОСОБА_1
коштів сплачених 08 листопада 2011 року
під час здійснення реєстрації
придбаного легкового автомобіля в сумі
8060,00 грн., 3% збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
реєстрації автомобіля суд вважає
необхідним також відмовити у
задоволенні, оскільки повернення
коштів з державного бюджету є
обов'язком Державної казначейської
служби.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язати відповідачів вчинити всі
необхідні дії щодо повернення ОСОБА_1
коштів сплачених 08 листопада 2011 року
під час здійснення реєстрації
придбаного легкового автомобіля в сумі
8060,00 грн., 3% збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування при
реєстрації автомобіля суд вважає за
необхідне зазначити, що по-перше,
позивачем не конкретизовано які саме
дії необхідно вчинити відповідачам.

Отже, повернення ОСОБА_1 коштів
сплачених 08 листопада 2011 року полягає
спочатку у наданні пенсійним фондом
подання до казначейської служби, а
казначейська служба, у свою чергу, якщо
подання відповідає вимогам Порядку,
прийнятого на підставі наказу
Міністерства фінансів України від
03.09.2013 № 787, виконати подання.

Крім того, ці функції є закріпленими
законом за відповідачами, відтак суд не
наділений повноваженнями своїм
рішенням замінювати орган, до
виключної компетенції яких
відносяться ці функції.

Проте, задля повного захисту прав,
свобод та інтересів ОСОБА_1 суд вважає
необхідним стягнути з Державного
бюджету міста Енергодара Запорізької
області на користь ОСОБА_1 кошти
сплачені 08 листопада 2011 року під час
здійснення реєстрації автомобіля у
розмірі 8 060,00 грн., 3 % збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням вимог, встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи з системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем
сплачено судового збору у розмірі 240,87
грн., з яких 172,05 грн. - за майнову вимогу
та 68,82 грн. за немайнові вимоги.

Судовий збір сплачений ОСОБА_1
відповідно до квитанцій № 9243.447.2 від 14
листопада 2013 року на суму 172,06 грн. та №
9243.867.2 від 26.11.2013 на суму 68,81 грн.

З урахуванням задоволених позовних
вимог, суд вважає необхідним повернути
позивачу 172,05 грн. судового збору.

Стосовно клопотання позивача про
розподіл судових витрат, поданого до
суду 11 лютого 2014 року, у якому просить
суд стягнути солідарно з відповідачів
на користь позивача витрат пов'язаних з
прибуттям позивача до суду у розмірі
314,75 грн., відповідно до фіскального
чеку № 0662829 від 11 лютого 2014 року про
придбання пального.

За приписами частини 1 статті 97 КАС
України, суд за клопотанням однієї зі
сторін визначає грошовий розмір
судових витрат, які повинні бути їй
компенсовані.

Пунктом 2 частини 3 статті 87 КАС України
передбачено, що до витрат, пов'язаних з
розглядом справи, належать витрати
сторін та їхніх представників, що
пов'язані із прибуттям до суду.

У відповідності до частин 1 та 3 статті 91
КАС України, витрати, пов'язані з
переїздом до іншого населеного пункту
сторін та їхніх представників, а також
найманням житла, несуть сторони.
Граничний розмір компенсації за
судовим рішенням витрат сторін та
їхніх представників, що пов'язані із
прибуттям до суду, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006 року за № 590 «Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави»,
відповідно до статей 85-88 Цивільного
процесуального кодексу України, статей
91-95 Кодексу адміністративного
судочинства України Кабінет Міністрів
України постановлено затвердити
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ.

Відповідно Додатку до постанови
Кабінету Міністрів України від 27
квітня 2006 року № 590, а саме абзацу 1
пункту 5 (компенсація в
адміністративних справах) витрати
пов'язані з переїздом до іншого
населеного пункту та за наймання житла
- стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення і яка не є суб'єктом
владних повноважень, та її
представникові, а також свідкам,
спеціалістам, перекладачам та
експертам не можуть перевищувати
встановлені законодавством норми
відшкодування витрат на відрядження.

Пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів
України від 23 квітня 1999 року № 663 «Про
норми відшкодування витрат на
відрядження в межах України та за
кордон» установлено, що державним
службовцям, а також іншим особам, які
направляються у відрядження в межах
України і за кордон підприємствами,
установами та організаціями, що
повністю або частково утримуються
(фінансуються) за рахунок коштів
бюджетів, за наявності оригіналів
підтвердних документів
відшкодовуються витрати: на проїзд
(включаючи перевезення багажу) до місця
відрядження і назад, а також за місцем
відрядження.

В матеріалах справи наявний оригінал
фіскального чеку № 0662829 від 11 лютого 2014
року, яким підтверджується факт
купівлі позивачем у ТОВ
«Альянс-Холдинг» (за адресою м.
Запоріжжя, вул. Портова, буд. 1-А) 25
літрів пального на суму 314,75 грн.

З огляду на встановлені обставини, суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідачів пропорційно судові
витрати пов'язані з прибуттям ОСОБА_1 до
суду.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників (далі -
рішення про стягнення коштів),
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення
визначається Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 845 від 03.08.2011.

Відповідно до пункту 17 Порядку
стягувачі, на користь яких прийняті
судові рішення про стягнення
надходжень бюджету, подають до органу
Казначейства, на рахунки в якому
зараховані надходження бюджету,
документи, зазначені у пункті 6 цього
Порядку, крім випадків, передбачених
пунктом 23 цього Порядку.

У відповідності до пункту 6 цього
Порядку, у разі прийняття рішення про
стягнення коштів стягувач подає
органові Казначейства в установлений
зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із
зазначенням реквізитів банківського
рахунка, на який слід перерахувати
кошти, або даних про перерахування
коштів у готівковій формі через банки
або підприємства поштового зв'язку,
якщо зазначений рахунок відсутній;

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у
разі наявності);

оригінал або копію розрахункового
документа (платіжного доручення,
квитанції тощо), який підтверджує
перерахування коштів до відповідного
бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
місті Енергодарі Запорізької області в
поверненні ОСОБА_1 коштів сплачених 08
листопада 2011 року під час здійснення
реєстрації придбаного легкового
автомобіля в сумі 8 060,00 грн. 3 % збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при реєстрації автомобіля.

Стягнути з Державного бюджету міста
Енергодара Запорізької області на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) кошти у розмірі 8 060,00 (вісім
тисяч шістдесят гривень) грн.,
сплачених відповідно до квитанції №
К17/G/81.

Стягнути з Державного бюджету
Ленінського району міста Запоріжжя
судовий збір на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у
розмірі 172,05 (сто сімдесят дві гривні
п'ять копійок) грн., сплачений
відповідно до квитанцій № 9243.447.2 від 14
листопада 2013 року на суму 172,06 грн.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду
України в місті Енергодарі Запорізької
області (, вулиця
Радянська, будинок 4-А, офіс 2, місто
Енергодар, Запорізька область, 71503)
судові витрати, пов'язані з прибуттям
до суду ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) у розмірі 157,37 (сто п'ятдесят сім
гривень триста сім гривень) грн.

Стягнути з Управління Державної
казначейської служби України в місті
Енергодарі Запорізької області (, вулиця Радянська, будинок
4-А, місто Енергодар, Запорізька
область, 71503) судові витрати, пов'язані з
прибуттям до суду ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у
розмірі 157,37 (сто п'ятдесят сім гривень
триста сім гривень) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк (з
дня отримання копії постанови),
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Д.В. Татаринов.