Справа № 2-а/46/2013
Суддя: Оленчук І. В.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-А-3/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2014 року
Новоселицький районний суд
Чернівецької області

в складі:

головуючого судді - Оленчука
І.В.,

секретарі - Єфтемій М.І.

за участю:

представник позивача ОСОБА_1,

представників відповідача
Цибуляк С.Ю., Романчук І.А.,

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новоселиця
адміністративний позов ОСОБА_5,
інтереси якої представляє ОСОБА_1 до
Топорівської сільської ради
Новоселицького району Чернівецької
області, де третьою особою є ОСОБА_7 про
визнання неправомірним рішення сесії
сільської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із вимогою про
визнання неправомірним рішення сесії
сільської ради до відповідача
Топорівської сільської ради,
Новоселицького району Чернівецької
області, де третьою особою є ОСОБА_7,
посилаючись на те, що позивач являється
співвласником дворогосподарства яке
розташоване по АДРЕСА_1. На даний час
співвласниками дворогосподарства
також являються ще двоє осіб: ОСОБА_8 та
ОСОБА_7.

Позивач вказує, що її колишній чоловік -
ОСОБА_7, вводячи в оману посадових осіб
та депутатів Топорівської сільської
ради подав заяву на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у особисту приватну
власність площею 0,25 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в
АДРЕСА_2. Так, 19.09.2012 року рішенням
ХІІІ-ої сесії Топорівської сільської
ради VІ - скликання надало дозвіл ОСОБА_7
на витоплення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність площею 0,25 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку
господарських будівель та споруд в
АДРЕСА_2. Позивач вважає дане рішення не
законним оскільки дана земельна
ділянка була надано фактично обом
сторонам, як сім'ї, для ведення
особистого селянського господарства
та вона була засаджена позивачем та її
сином деревами, тобто на цій ділянці на
даний час розташований сад, а
відповідач, як її колишній чоловік,
намагається приватизувати дану
земельну ділянку та відчужити її як
земельну ділянку для будівництва.

На підставі зазначеного просять
визнати неправомірним рішення ХІІІ-ої
сесії Топорівської сільської ради VІ -
скликання Топорівської сільської ради
Новоселицького району Чернівецької
області № 26 від 19 вересня 2012 року щодо
надання дозволу громадянину ОСОБА_7 на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
особисту приватну власність площею 0,25
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в АДРЕСА_2. Стягнути
з відповідача понесені нею судові
витрати по справі та витрати на правову
допомогу.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
надав пояснення аналогічні викладеним
в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
зазначили, що рішення сільсокої ради
прийнято відповідно до діючого
законодавства, та вказали що відсутні
підстави для задоволення позову.

Представник третьої особи в судовому
засіданні позов не визнав, надав
заперечення на позовну заяву та
пояснив, що позивачем не було зазначено
в позові та доведено належними
доказами, які норми актів земельного та
іншого законодавства України було
порушено Топорівською сільською радою
під час прийняття оскаржуваного
рішення та які при цьому були порушені
права позивача на захист яких вона
звернулася до суду. Оскільки жодних
цивільних прав чи інтересів, що
належить позивачу оскаржуване рішення
не порушує , просив у позові відмовити
за безпідставністю.

Вислухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити.

Судом встановлено, відповідно до
поданих позивачем до суду документів, а
саме Витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №7826669 від
12.08.2013 року, ОСОБА_5 належить на праві
приватної спільної часткової
власності житловий будинок у розмірі 1/8
частки, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1. До складу вказаного
домоволодіння входять: житловий
будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б» ,
сараї літ «В», «Г»; навіс літ. «Д»;
вбиральня літ «Е»; колодязь №1; огорожа
№2-5.

Судом також встановлено, що право
власності на 1/8 частку вказаного
будинку зареєстроване за позивачем на
підставі Рішення Новоселицького
районного суду Чернівецької області
від 27.11.2012 року. Таким чином позивачу, на
момент звернення з позовом до суду,
належить на праві власності 1/8 частини
житлового будинку з господарськими та
побутовими будівлями і спорудами
(домоволодіння), що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Суд вважає, що висновок позивача про те,
що внаслідок набуття нею права
власності на 1/8 частку житлового
будинку, який знаходиться відповідно
на земельній ділянці площею 0,18 га по
АДРЕСА_1, до позивачки перейшло право
користування земельною ділянкою
площею 0,25 га, що розташована в АДРЕСА_2 є
безпідставним, оскільки як вбачається
з Витягу з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності № 7826669 від 12.08.2013 року
до складу домоволодіння входять:
житловий будинок літ. «А», літня кухня
літ. «Б», сараї літ. «В», «Г»; навіс літ.
«Д»; вбиральня літ. «Е»; колодязь №1;
огорожа №2-5, відповідно Позивачка є
власником 1/8 частини вказаного
домоволодіння. Дане домоволодіння
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Також суд вважає, шо безпідставними є
висновки позивача про те, що вона
являється співвласником також
земельної ділянки площею 0,25 га для
ведення особистого селянського
господарства по вул. Лісові, земельної
ділянки площею 0,11 га для ведення
особистого селянського господарство в
урочищі «Дубовий лан», оскільки
вказані землі не входять до складу
домоволодіння, право власності на
частину якого зареєстроване за
Позивачем.

Разом з тим, позивач не надала до суду
належних правовстановлюючих
документів про право власності на
вказані землі, якими можуть бути
виключно Державні акти на право
власності на земельну ділянку. Таким
чином позивач не довела належними
документами своє право користування
земельною ділянкою в АДРЕСА_2, оскільки
з довідки сільської ради, яка була
подана позивачем до матеріалів справи
вбачається, що земельна ділянка площею
0,25 га по вул. Лісові була надана у
користування саме ОСОБА_7, натомість їй
була надана у користування інша
земельна ділянка площею 1,1 га.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 377 ЦК
України, якщо житловий будинок, будівля
або споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування. На
момент набуття у власність 1/8 частини
житлового будинку та господарських
споруд по АДРЕСА_1 діяла інша
спеціальна норма акту земельного
законодавства України, а саме ст. 120 ЗК
України, яка передбачала, що при
переході права власності на будівлю і
споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди. Аналогічним чином
підходить до вирішення питання
переходу права на земельну ділянку при
переході права власності на будівлю і
споруду судова практика Верховного
суду України, який в п.п. «г» п. 18 своєї
Постанови Пленуму «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року за № 7
зазначив, що після 31 грудня 2001 року
право власності на земельну ділянку
або її частину може переходити
відповідно до ст. 120 ЗК України на
підставі цивільно-правових угод, а
право користування на підставі
договору оренди, укладеного відповідно
відчужувачем або набувачем.

При таких обставинах, твердження
позивача, що внаслідок набуття у
власність 1/8 частини житлового будинку
та господарських споруд за адресою
АДРЕСА_1, до неї перейшло право
користування частиною земельної
ділянки, на якій вона розміщена, та
частиною ділянки, яка необхідна для її
обслуговування - є безпідставним,
необґрунтованим та таким, що
суперечить вимогам ст. 120 ЗК України,
положення якої діяло в момент набуття у
власність вказаної вище частини
домоволодіння.

Крім того, для того, щоб вимоги
позивачки в частині поновлення
порушеного права власності чи права
користування земельною ділянкою, а
також вимоги щодо визнання
неправомірним рішення сільської ради
про надання дозволу громадянину ОСОБА_7
на виготовлення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
особисту власність площею 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в селі Топорівці по
вулиці Лісові, з підстав порушення прав
позивачки на її земельну ділянку,
підлягали судовому захисту в один із
способів передбачений чинним
законодавством, зокрема ст. 152 ЗК
України, остання повинна мати
необхідний обсяг прав та обов'язків
щодо володіння та користування своєю
землею, тобто позивачка повинна мати
право власності чи право користування
земельною ділянкою, площею 0,25 га, яка
знаходиться по вул. Лісові в с.
Топорівці, а саме відповідно до ст. 125 ЗК
України, право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації,
а право на оренду земельної ділянки
виникає після укладання договору
оренди і його державної реєстрації, а
також, як передбачено ч. 3 вказаної вище
правової норми, приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Документ, що посвідчує право власності
чи право постійного користування
земельною ділянкою, згідно ч. 1 ст. 126
Земельного кодексу України, є
державний акт, а право оренди землі,
відповідно до ч. 2 тієї ж правової норми,
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

При таких обставинах, позивач не надала
суду документ, що посвідчує право
власності чи право користування
земельною ділянкою, площею 0,25 га, яка
знаходиться по вул. Лісові в с.
Топорівці, яким є державний акт на
право власності чи право користування
на земельну ділянку, або ж договір
оренди, а також не надала суду доказів
відведення її меж у натурі.

Тому, обставини, які зазначає позивач в
своєму позові щодо наявності в неї
права власності чи права користування
земельною ділянкою, мають бути
підтверджені засобами доказування
передбачені саме ст.ст. 125, 126 ЗК України.

Таким чином, позивач не має законного
права власності чи права користування
земельною ділянкою, площею 0,25 га, яка
знаходиться по вул. Лісові в с.
Топорівці, також на вказаній земельній
ділянці не розташоване домоволодіння,
власником 1/8 частини якого є позивач.

Відповідно до матеріалів справи
вбачається, що, на підставі рішення
Топорівської сільської ради № 26 від
19.09.2012 року було надано дозвіл ОСОБА_7 на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
особисту власність площею 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в селі Топорівці по
вулиці Лісові. Також третій особі -
ОСОБА_7 були встановлені межі земельної
ділянки в натурі у відповідності до
акту встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості). При
таких обставинах, ОСОБА_7 на момент
звернення позивача до суду з
відповідними вимогами, у встановленому
законом порядку звернувся до
Топорівської сільської ради з
проханням виділити йому у власність
земельну ділянку, площею 0,25 га, яка
знаходиться в с. Топорівці, та яка
рахувалась у його користуванні згідно
даних погосподарських книг.

Так, згідно відомостей, що зазначені у
довідці Топорівської сільської ради №
484 від 19.08.13 року, вбачається, що згідно
даних по господарської книги №4
особовий рахунок НОМЕР_1 за
господарством по АДРЕСА_1 рахуються
земельні ділянки загальною площею 1,64
га в тому числі: за ОСОБА_7 0,25 га по вул.
Лісові., за ОСОБА_5 земельні ділянки
загальною площею 1,11 га - у власності.
Таким чином саме ОСОБА_7 була надана у
користування земельна ділянка по вул.
Лісові площею 0,25 га, право власності на
котру він має намір оформити.

Оскільки вказана земельна ділянка до
часу оформлення її у власність не
належить ОСОБА_7, безпідставним є
посилання Позивачки на її право
спільної сумісної власності на вказану
землю, як дружини ОСОБА_7

Крім того, позивачем не зазначено, які
саме норми та положення правових норм
ЗК України, ЗУ «Про землеустрій» та
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
землю і право користування землею,
договорів на право тимчасового
користування землею та договорів
оренди землі, затвердженої Наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах, а також Порядку
розроблення технічної документації із
землеустрою щодо складання документів
що посвідчують право на земельну
ділянку, її склад та підстави для
видачі Державного акту на право
власності на земельну ділянку були
порушені Відповідачем під час
ухвалення оспорюваного рішення. На
підставі викладеного, суд вважає, що
позивачем не було доведено у
встановленому законом порядку вказані
вище обставини щодо необхідності
погодження з нею будь-яких дій
сільською радою щодо передачі ОСОБА_7 у
власність земельної ділянки за адресою
вул. Лісова в с. Топорівці

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року №3, згідно ст.ст. 13,
14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324 і
глави 30 ЦК України, земля та земельні
ділянки є об'єктами цивільних прав,
держава і територіальні громади через
свої органи беруть участь у земельних
відносинах з метою реалізації
цивільних та інших прав у приватно -
правових відносинах, тобто, прав
власників земельних ділянок. Згідно п. 7
вищезазначеної постанови, земельні
відносини, суб'єктами яких є фізичні чи
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування, органи державної
влади, а об'єктами - землі в межах
території України, земельні ділянки та
права на них, у тому числі на земельні
частки (паї), регулюються земельним і
цивільним законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю. Захист судом прав на
землю у цих відносинах здійснюється
способами, визначеними ст.ст. 16, 21, 393 ЦК
України, ст. 152 ЗК України, у тому числі
шляхом визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією із сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно із ст. 15 ЦПК
України розглядаються в порядку
цивільного судочинства. З огляду на
викладене, даний спір не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства. Згідно п.1 ч. 1 ст. 157 КАС
України, суд закриває провадження у
справі, якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи все вищевикладене,
позивачем не було зазначено в позові та
доведено належними доказами, які норми
актів земельного та іншого
законодавства України було порушено
Топорівською сільською радою під час
прийняття оскаржуваного рішення та
які, при цьому, були порушені права
позивача, на захист яких вона
звернулася до суду.

Враховуючи викладене, з урахуванням
того, що жодних цивільних прав чи
інтересів, що належать Позивачу,
оскаржуване рішення не порушує, суд
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити за безпідставністю та
необґрунтованістю вимог.

На підставі викладеного відповідно до
вимог ст.ст. 16,21,373,393, ЦК України, ст.ст.
125, 1263, 152 ЗК України, п. 18 Постанови
Пленуму «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» від 16 квітня
2004 року за № 7, постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 3, керуючись
ст.ст. 2, 6, 17, 50, 70, 71, 86, 157-159, 162, 163, 167, 255 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_5, інтереси якої
представляє ОСОБА_1 до Топорівської
сільської ради, Новоселицького району
Чернівецької області, де третьою
особою є ОСОБА_7 про визнання
неправомірним рішення сесії сільської
ради - відмовити.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Вінницького
апеляційного адміністративного суду
через Новоселицький районний суд
Чернівецької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: