Справа № 607/6249/13-а
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
Справа № 876/1517/14 та № 876/2265/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 16.12.2013 року та додаткову
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 10.01.2014 року у справі за
позовом Управління праці та
соціального захисту населення
Тернопільської районної державної
адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення
коштів,-

ВСТАНОВИВ :

Управління праці та соціального
захисту населення Тернопільської
районної державної адміністрації
09.02.2012 року звернулось до суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення надміру отриманої державної
соціальної допомоги в розмірі 23544,18
грн., посилаючись на те, що відповідач
отримала її з порушенням умов
отримання при поданні неправдивої
інформації.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 16.12.2013 року позов
задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1
в користь Управління праці та
соціального захисту населення
Тернопільської районної державної
адміністрації виплачені надміру кошти
в розмірі 23544 грн. 18 коп. Стягнуто з
ОСОБА_1 в користь держави 235 грн. 44 коп.
судового збору.

Додатковою постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 10.01.2014 року стягнуто з
ОСОБА_1 в користь держави 1485,06 грн.
судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішеннями
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій
просить зазначені постанови скасувати,
та відмовити в задоволенні позову,
покликаючись на невірне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Обґрунтовує свої доводи тим, що від
15.10.2009 року відповідачем передано
другий автомобіль іншій особі на
підставі довіреності на володіння,
користування та розпорядження ним і
судом вже вирішено питання стягнення
судового збору в постанові від 16.12.2013
року та не враховано, що вона звільнена
від сплати судового збору.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг у їх сукупності,
колегія суддів приходить до висновку,
що подані скарги підлягають частковому
задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції
Управлінням праці та соціального
захисту населення Тернопільської
районної державної адміністрації була
надана щомісячна державна соціальна
допомога ОСОБА_1 відповідно до поданих
заяв та згідно чинного законодавства.
Вона була повідомлена про
відповідальність при отриманні коштів,
в разі надання неправдивих відомостей
про доходи та майновий стан, та можливі
правові наслідки щодо їх отримання. При
аналізі і ухваленні рішення судом було
досліджено подані докази сторонами та
прийнято рішення про порушення
процедури отримання соціальної
допомоги, що призвело до виплати коштів
і які потрібно стягнути з відповідачки
в повному обсязі.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, у декларації про
доходи та майновий стан осіб, які
звернулися за призначенням усіх видів
соціальної допомоги від 06 лютого 2009
року, 18 серпня 2009 року, 04 лютого 2010 року,
01 серпня 2010 року та від лютого 2011 року
вбачається, що у відповідних їх графах
відповідач зазначала про наявність у
її чоловіка лише транспортного засобу
марки «PEUGEOT». Однак з листа-відповіді
заступника начальника УДАІ УМВС
України в Тернопільській області за
ОСОБА_2, що є чоловіком відповідачки до
31 серпня 2011 року також був
зареєстрований і транспортний засіб
марки «VOLKSWAGEN GOLF», який знятий з
реєстрації лише 31 серпня 2011 року. Сума
надмірно виплаченої державної
соціальної допомоги ОСОБА_1 визначена з
лютого 2009 року по липень 2011 року в
розмірі 23544,18 грн. на підставі
неправдивої інформації поданої для
отримання соціальної допомоги,
відповідно до декларацій про доходи та
майновий стан осіб, які звернулися за
призначенням усіх видів соціальної
допомоги. Відповідачу було
запропоновано добровільно повернути
зайву суму до 31.10.2011 року, однак кошти не
були повернуті.

Порядок отримання та припинення
державної соціальної допомоги
малозабезпеченим сім'ям врегульовано
Законом «Про державну соціальну
допомогу малозабезпеченим сім'ям».

Статтею 7 Закону визначено перелік
випадків за яких у наданні державної
соціальної допомоги може бути
відмовлено, а виплата призначеної
допомоги може бути припинена, зокрема у
разі коли у власності чи володінні
малозабезпеченої сім'ї є земельна
ділянка площею понад 0,60 га або друга
квартира (будинок) за умови, що загальна
площа житла перевищує 21 квадратний
метр на одного члена сім'ї та додатково
10,5 квадратного метра на сім'ю, чи більше
одного автомобіля, транспортного
засобу (механізму); та коли сім'єю
навмисне подано недостовірні
відомості чи приховано відомості, що
вплинули або могли вплинути на
встановлення права на державну
соціальну допомогу та на визначення її
розміру.

Згідно п. 10, 27 Порядку призначення і
виплати державної соціальної допомоги
малозабезпеченим сім'ям, затвердженим
постановою КМ України від 24.02.2003 року
№250, при наявності у власності сім'ї
більше одного транспортного засобу,
допомога на загальних підставах не
призначається. Якщо сім'єю приховано
або навмисно подано недостовірні дані
про її доходи та майновий стан, що
вплинуло на встановлення права на
призначення соціальної допомоги та
визначення її розміру, внаслідок чого
були надміру виплачені кошти, органи
праці та соціального захисту
населення: визначають обсяг надміру
виплачених коштів та встановлюють
строки їх повернення залежно від
матеріального стану сім'ї;
повідомляють уповноваженого
представника малозабезпеченої сім'ї
про обсяг надміру виплачених коштів та
строки їх повернення; у разі врахування
надміру виплачених коштів при виплаті
соціальної допомоги у наступні періоди
провадять щомісячні відрахування на
підставі своїх рішень у розмірі не
більш як 20 відсотків суми, що підлягає
виплаті; у разі неповернення надміру
виплачених коштів добровільно в
установлені строки вирішують питання
про їх стягнення у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та не
оспорюється відповідачем при
зверненні до позивача із заявами про
призначення державної соціальної
допомоги малозабезпеченим сім'ям в
декларації про доходи та майновий стан
сім'ї вказувала лише один транспортний
засіб автомобіль «PEUGEOT», та жодних
відомостей про наявність ще одного
автомобіля, «VOLKSWAGEN GOLF», не надавала,
вважаючи, що він перебуває у власності
ОСОБА_3 на підставі довіреності
укладеної 15.10.2009 року.

Однак при прийнятті оскаржуваного
рішення судом порушено порядок
стягнення судового збору з
відповідачки не правильно застосовано
норми процесуального права в частині
стягнення судового збору.

Відповідно до частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.
У зв'язку з ухваленням судового рішення
на користь суб'єкта владних
повноважень та відсутністю з його
сторони судових витрат, судові витрати
стягненню з відповідача не підлягають.
Це правило діє незалежно від того, на
чию користь ухвалене судове рішення, і
незалежно від складу судових витрат,
оскільки суб'єкт владних повноважень,
який звернувся до суду, повинен
доказати правомірність позовних вимог.

Витрати відшкодовуються лише в обсязі,
який підтверджено документально, тобто
письмовими доказами. Склад та обсяг
судових витрат не може доводитися
іншими засобами доказування, оскільки
вони є недопустимими.

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, то суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею (тобто
стороною - суб'єктом владних
повноважень) документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. Інші судові витрати
не присуджуються і відносяться на
рахунок суб'єкта владних повноважень.
Враховуючи поданий позов та докази на
підтвердження понесення судових
витрат такі відсутні в матеріалах
справи і не досліджувались судом
першої інстанції.

Згідно частини другої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до статті 17 КАС юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
зі здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій.

Згідно частини 2 статті 21 КАС вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства. Частиною 3
визначено, що не допускається
об'єднання в одне провадження кількох
вимог, які належать розглядати в
порядку різного судочинства, якщо інше
не встановлено законом.

Суд першої інстанції не перевірив, чи
підлягає справа розгляду в порядку
адміністративного судочинства, а
оскільки ним прийнято рішення, яким
задоволено позовні вимоги Управління
праці та соціального захисту населення
Тернопільської районної державної
адміністрації, яке не відповідає
нормам процесуального права та
висновкам встановленим Верховним
Судом України. Також постановою
пленуму Вищого адміністративного суду
України від 14.02.2014 року №2 «Про внесення
змін до постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
внесено до постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року № 8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
такі зміни: пункти 16.2 і 24 виключити. В
попередній редакції якого визначено,
що право на звернення до суду з
позовами про стягнення надміру
виплачених коштів випливає з функцій
контролю за витрачанням коштів цього
фонду, тобто у зв'язку зі здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій.

Враховуючи вищевикладене апеляційний
суд приходить до висновку, що
апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід
задовольнити частково, а постанову
скасувати та провадження у справі
закрити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 203, 205,
207, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 16.12.2013 року та додаткову
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 10.01.2014 року у справі №
607/6249/13-а - скасувати та провадження по
справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складення
такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 10.04.2014
року