Справа № 802/363/14-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/363/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Смілянця Е. С. Матохнюка Д.Б.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Кирилюка Д.В.

представника третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_6
про скасування припису , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом про
визнання неправомірними дій головного
державного інспектора по м.Вінниці
управління контролю за будівництвом
об'єктів, якістю будівельних
матеріалів та державного ринкового
нагляду №2 інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області Слободянюка Є.В. по
винесенню припису 1-Сл від 05.03.2013 року;
скасування припису 1-Сл від 05.03.2013 року,
винесеного головним державним
інспектором по м.Вінниці управління
контролю за будівництвом об'єктів,
якістю будівельних матеріалів та
державного ринкового нагляду №2
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області Слободянюком Є.В.

Відповідно до ухвали Вінницького
окружного адміністративного суду від
24.02.2014 року залишено без розгляду
позовну заяву в частині вимог
заявлених ОСОБА_2 до головного
державного інспектора по м. Вінниці
управління контролю за будівництвом
об'єктів, якістю будівельних
матеріалів та державного ринкового
нагляду №2 інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області Слободянюка Є.В. про
визнання неправомірними дій по
винесенню припису № 1-СЛ від 5.03.2013 року.

Відповідно до постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від
07.03.2014 року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
третя особа оскаржила його до суду
апеляційної інстанції, шляхом подання
апеляційної скарги, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також на не повне з'ясування
судом всіх обставин, що мають значення
для вирішення справи, просила
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позову.

В судовому засіданні представник
третьої особи та представник
відповідача підтримали апеляційну
скаргу в повному обсязі.

Позивач та представник позивача
заперечили проти апеляційної скарги в
повному олбсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, надавши правову оцінку наявним
у справі доказам, колегія суддів
приходить до висновку щодо відсутності
підстав для задоволення апеляційної
скарги третьої особи та необхідності
залишення в силі постанови суду першої
інстанції, враховуючи наступне.

Як свідчать матеріали справи та вірно
встановлено судом першої інстанції, на
виконання Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
року № 553 відповідаячем 04.03.2013 року
видано наказ про проведення
позапланової перевірки виконання
вимог припису від 10.08.2012 року щодо
усунення порушень, виявлених під час
виконання будівельних робіт з
реконструкції частини житлового
будинку по АДРЕСА_1 (забудовник ОСОБА_2).

На виконання вказаного наказу головним
державним інспектором проведено
відповідну перевірку про що складено
акт № 210-ПП від 5.03.2013 р., в якому
зафіксовано, що забудовник не виконав
вимог припису від 10.08.2012 року, а саме, не
привів об'єкт будівництва до вимог
чинного законодавства в сфері
містобудування з реконструкції
частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

За результатами проведеної перевірки
та складеного акту відповідачем
винесено припис № 1-Сл від 05.03.2013 року, в
якому вказано, що позивачем самовільно
без затвердженої у встановленому
законодавством порядку проектної
документації виконані будівельні
роботи з реконструкції частини
житлового будинку АДРЕСА_1, що є
порушенням, як вказано у приписі, ч. 1 ст.
188-42 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

В зв'язку з чим своїм приписом
відповідач вимагає ліквідувати
наслідки самочинних дій та привести у
первинний стан земельну ділянку.

Визначаючись відносно правомірності
прийняття відповідачем оскарженого
рішення, суд першої інстанції,
зважаючи на обставини справи та норми
законодавства, які регулювали спірні
правовідносини на момент їх існування,
дійшов висновку про те, що відповідач
діяв не в межах повноважень та у спосіб,
визначені законодавством, у зв'язку із
чим, таке рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
повністю погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Обставини, встановлені у акті
перевірки та у приписі дещо різняться,
незважаючи на те, що підставою для
призначення перевірки слугував один і
той же наказ, а об'єктом перевірки є
виключно виконання вимог припису від
10.08.2012 року. Отже на виконання наказу
інспектором слід було б досліджувати
виконано вимоги попереднього припису
чи ні та робити відповідні висновки
саме в рамках цього питання.

Проте, не зважаючи на те, що у акті
перевірки зафіксовано невиконання
вимог припису від 10.08.2012 року., в
оскарженому ж рішенні про це не
йдеться. Натомість у приписі
встановлено наявність порушення -
"самовільне виконання будівельних
робіт без затвердженої проектної
документації", що на думку відповідача,
є порушенням ч.1 ст. 188-42 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Водночас, в ч.1 ст. 188-42 КУпАП йдеться про
відповідальність за невиконання
законних вимог (приписів) посадових
осіб центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику з
питань державного
архітектурно-будівельного контролю
(шляхом застосування штрафу), що не є
тотожним поняттю "самовільне
будівництво". За останнє, передбачена
інша відповідальність.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, яка не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм і
правил. Особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про
архітектурну діяльність" під
самочинним будівництвом необхідно
розуміти як нове будівництво, так і
реконструкцію, реставрацію або
капітальний ремонт вже існуючих
об'єктів нерухомості.

Статтею 38 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
передбачено, що у разі виявлення факту
самочинного будівництва об'єкта,
перебудова якого з метою усунення
істотного відхилення від проекту або
усунення порушень законних прав та
інтересів інших осіб, істотного
порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

Таким чином, з наведених норм закону
можна дійти висновку, що для знесення
самочинного будівництва повинна мати
місце сукупність визначених законом
підстав, а не виключно факт існування
такого будівництва (без затвердженої
документації). При цьому такими
підставами є, зокрема: істотне
відхилення від проекту, що суперечить
інтересам або порушує права інших осіб,
істотне порушення норм і правил, та
неможливість проведення відповідної
перебудови, або відмови особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво від
проведення перебудови. В інших
випадках, повинно ставитися питання
про зобов'язання забудовника здійснити
відповідну перебудову житлового
будинку, будівлі, споруди або іншого
об'єкту нерухомості, який збудовано або
будується з істотним відхиленням від
проекту або з істотним порушенням
основних будівельних норм і правил, у
тому разі, коли таке будівництво
суперечить суспільним інтересам,
порушує права інших осіб, коли
порушення будівельних норм є істотним,
а також є технічна можливість виконати
перебудову.

В свою чергу, відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, на виконання
свого обов'язку по доказуванню та на
підтвердження законності
оскаржуваного припису, не надав суду
доказів істотного порушення норм і
правил при зведені надбудови та
неможливість здійснення її перебудови,
або відмови від здійснення такої
перебудови позивача, та не довів те, що
з існуванням відповідного будівництва
порушуються законні права та інтереси
інших осіб.

Разом з тим, представником відповідача
визнано, що порушень державних
будівельних норм і правил, в тому
рахунку й істотних, при здійсненні
архітектурно-будівельного контролю й
при винесенні оскарженого припису
установлено не було, як і не було
порушене питання на предмет
необхідності та можливості здійснення
позивачем перебудови, її неможливості
здійснення, відмови зі сторони
позивача тощо.

Така ж позиція відповідача,
узгоджується зі змістом оскарженого
припису, з якого вбачається, що однією
лише підставою для його винесення було
встановлення самовільного, без
затвердженої у визначеному порядку
проектної документації, виконання
будівельних робіт, а також з листами
відповідача від 15.10.2012 року і від 16.11.2012
року.

Посилання третьої особи на те, що
підтвердженням згадуваних обставин є
будівельно-технічне експертне
дослідження, а також судові рішення
адміністративної і цивільної
юрисдикції є необгрунтованими, з
огляду на таке.

У Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 30.03.2013 року "Про практику
застосування судами ст.376 ЦК України"
(про правовий режим самочинного
будівництва) викладено визначення
істотного порушення будівельних норм і
правил. Відповідно до вказаної
Постанови, під істотним порушенням
будівельних норм і правил слід
розуміти: недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність
(ч.3 пункту 22).

Однак, ні експертне дослідження, ні
судові рішення, не містять у своєму
змісті висновків про те, що надбудову
зведено з істотним порушенням
будівельних норм і правил у попередньо
наведеному розумінні Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ. Позаяк у цих документах, як і в
цілому у матеріалах адміністративної
справи, не вказано на жодне порушення
архітектурних, санітарних,
екологічних, протипожежних та інших
вимог і правил, а також зміну окремих
елементів житлового будинку, що
впливає на його міцність і безпечність.
У експертному ж дослідженні наявний
лише висновок (припущення) про те, що
будівництво (не надбудова) може
вплинути на міцність та безпечну
експлуатацію житлового будинку в
цілому. Натомість в усіх судових
рішеннях зроблено посилання саме на це
експерте дослідження.

Слід зауважити, що можливість чи
неможливість здійснення перебудови (як
і істотність порушення державних
будівельних норм і правил) не була
предметом аналізу справ, за
результатами яких ухвалені рішення
Вінницького окружного
адміністративного суду та Вінницького
міського суду Вінницької області, які
переглядалися Вінницьким апеляційним
адміністративним судом, а також
апеляційним судом Вінницької області.
У таких рішеннях лише є посилання на
припис відповідача від 18.01.2011 року, як
на доказ самочинності зведеної
надбудови, однак, як вбачається з
останнього, жодної вказівки на
неможливість здійснення перебудови
він не містить. Більш того цей припис не
є підставою для прийняття оскарженого
у цій справі рішення.

Стосовно посилань на резолютивну
частину постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від
25.12.2012 року по справі №2а/0270/5408/12, як на
підставність для винесення
оскарженого припису, то вони є
необгрунтованими, оскільки сама лише
наявність судової постанови, не є
безумовною підставою для винесення
припису про знесення зведеної
надбудови, без дотримання суб'єктом
владних повноважень норм
матеріального закону (умов визначених
в їх змісті для знесення самочинного
будівництва), які регулюють відповідні
правовідносини.

Також, вказане рішення не стало
підставою для проведення перевірки та
винесення припису №1-Сл від 05.03.2013 року,
адже, як вже зазначалось, останній
складено за наслідками перевірки
проведеної на підставі наказу та метою
якої була перевірка виконання припису
від 10.08.2012 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що при проведені перевірок
не з'ясовувалась та не перевірялась
можливість проведення перебудови або
відмова позивача у проведені такої, а
також те, що наслідком винесення
оскарженого припису, у даному випадку є
знесення самочинного будівництва, яка
в свою чергу є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності, а
також, що оскаржений припис винесено
без урахування усіх обставин, що мають
значення для його прийняття,
необґрунтовано, без дотримання балансу
між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення, тому наявні
підстави для скасування оскарженого
припису.

Надавши правову оцінку діям
відповідача стосовно винесеного ним
припису від 05.03.2013 року 1-Сл, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в їх
сукупності, колегія суддів повністю
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх обґрунтованими
та повноцінно вмотивованими судом в
рішенні від 07.03.2014 року.

Доводи апелянта викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції та є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги третьої особи, відтак, постанову
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а відтак, підстав для скасування такого
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, - залишити
без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 березня
2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 03
квітня 2014 року.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Смілянець Е. С.

Матохнюк Д.Б.