Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/18458/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
відкритого акціонерного товариства
«Сумихімпром» до Управління
Пенсійного фонду України в Зарічному
районі м. Суми, Пенсійного фонду
України про визнання протиправними та
скасування рішень, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою відкритого
акціонерного товариства «Сумихімпром»
на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 21 січня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 липня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року відкрите
акціонерне товариство (далі - ВАТ)
«Сумихімпром» звернулося до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Зарічному районі м. Суми,
Пенсійного фонду України, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати рішення ПФУ від 30 вересня 2009
року за №17592/09-10 «Про результати
розгляду скарги»; визнати протиправним
та скасувати рішення УПФУ в Зарічному
районі м. Суми від 18 червня 2009 року за
№469 «Про застосування фінансових
санкцій за несплату, неповну або
несвоєчасну сплату авансових платежів
із страхових внесків».

Постановою Сумського
окружного адміністративного суду від 21
січня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05 липня 2010
року, позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ВАТ «Сумихімпром» звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
суддю-доповідача, здійснивши перевірку
доводів касаційної скарги, матеріалів
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ВАТ «Сумихімпром»,
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» є страхувальником та
зареєстровано як платник страхових
внесків за своїм місцезнаходженням в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Зарічному районі м. Суми.

В період з 18 травня 2009 року по 05
червня 2009 року на підставі наказу від 07
травня 2009 року за №150 та направлення
від 18 травня 2009 року за №550/3-15, згідно
плану-графіку перевірки юридичних осіб
- платників внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування на ІІ квартал 2009 року,
затвердженого наказом від 16 березня 2009
року за №91, 2-м відповідачем була
проведена планова перевірка ВАТ
"Сумихімпром" на предмет дотримання
вимог законодавства щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування,
обчислення та сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, за період з 01 квітня 2007
року по 01 квітня 2009 року та надання
достовірних відомостей до органів
Пенсійного фонду України за 2007-2008 роки.
Перевіркою, результати якої
зафіксовані в акті за №89/3-15 від 05
червня 2009 року, 2-м відповідачем було
встановлено порушення позивачем вимог
частини 6 статті 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та п.п.5.1.5 та п.5.1.6 п.5.1 р.5
Інструкції №21-1, а саме: несвоєчасну
сплату авансових платежів із страхових
внесків у 2008-2009 роках.

За результатами проведеної перевірки,
відповідачем 18 червня 2009 року було
винесено рішення за №469, яким до ВАТ
«Сумихімпром» були застосовані
фінансові санкції у вигляді стягнення
суми штрафу в розмірі 50% сум
несплачених або несвоєчасно сплачених
авансових платежів в розмірі 1429199,50 грн.

Позивач, не погоджуючись з винесеним
рішенням, звернувся зі скаргою до ПФУ,
однак, 1-й відповідач своїм рішенням від
30 вересня 2009 року за №17592/09-10 рішення
УПФУ в Зарічному районі в м. Суми
залишив без змін, а скаргу без
задоволення.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що з врахуванням встановлених
обставин у справі, та досліджених
доказів, відповідачі при винесенні
оскаржуваних рішень діяли на підставі,
у межах повноважень та у спосіб,
наданих їм, зокрема, Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», статтею 19
Конституції України, у зв'язку з чим,
оскаржувані рішення є обґрунтованими
та такими, що відповідають вимогам
частини 3 статті 2 КАС України, а тому не
вбачається підстав для їх скасування.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій, виходячи з наступного.

У відповідності до пункту 1 частини 1
статті 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальниками є
роботодавці: фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності та інші
особи (включаючи юридичних та фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
які використовують працю фізичних осіб
на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, або за
договорами цивільно-правового
характеру.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 17
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Відповідно до статті 18 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхові внески
є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом. Страхові
внески не включаються до складу
податків, інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування. На
ці внески не поширюється податкове
законодавство, а також не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

За приписами частини 6 статті 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

При цьому, в разі здійснення протягом
базового звітного періоду виплат
(виплати доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховуються страхові
внески, страхувальники одночасно з
видачею зазначених сум зобов'язані
сплачувати авансові платежі у вигляді
сум страхових внесків, що підлягають
нарахуванню на зазначені виплати
(дохід) у розмірах, установлених для
страхувальників (33,2 відсотка, 4
відсотки, 42 відсотки, 19,92 відсотка цих
сум).

У разі недостатності у страхувальника
коштів для здійснення в повному обсязі
виплати заробітної плати (доходу) та
одночасної сплати відповідних
авансових платежів виплата зазначених
сум та сплата страхових внесків
здійснюється в пропорційних розмірах у
порядку, визначеному правлінням
Пенсійного фонду.

Остаточний розрахунок за базовий
звітний період здійснюється платником
страхових внесків не пізніше ніж через
20 календарних днів із дня закінчення
цього періоду незалежно від виплати
заробітної плати (доходу), на суми яких
нараховуються страхові внески.

У разі несплати авансових платежів до
страхувальників застосовуються
фінансові санкції, передбачені цим
Законом.

Пунктом 7 частини 9 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачено, що за несплату, неповну
або несвоєчасну сплату авансових
платежів із страхових внесків,
передбачених цим Законом виконавчі
органи Пенсійного фонду застосовують
до страхувальників фінансові санкції у
вигляді сплати штрафу у розмірі 50
відсотків сум несплачених або
своєчасно не сплачених авансових
платежів.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що Управлінням
Пенсійного фонду України в Зарічному
районі м. Суми правомірно, у
відповідності до статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
Інструкції №21-1 за результатами акта
документальної перевірки у зв'язку з
виявленими порушеннями, було винесено
рішення за №469 про застосування
фінансових санкцій в розмірі 50% сум
несплачених або несвоєчасно сплачених
авансових платежів.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства «Сумихімпром»
відхилити, а постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 21
січня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: