Справа № 2322/1935/12
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р.
м.Київ
К/800/37705/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

секретар судового засідання -
Загородня М.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Чорнобаївської
селищної ради, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «ПриватБанк», про
скасування рішення органу місцевого
самоврядування, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з адміністративним позовом до
Виконавчого комітету Чорнобаївської
селищної ради Черкаської області,
треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Публічне
акціонерне товариство «Приватбанк», в
якому просила скасувати рішення від 29
липня 2008 року №94 «Про дозвіл на
відчуження майна від імені малолітніх
та неповнолітніх».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначала про незаконність
оскаржуваного рішення, яке порушує її
житлові права.

Постановою Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 15 жовтня 2012
року в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

При винесенні рішення суд першої
інстанції виходив із правомірності
оскаржуваного рішення, яке прав
позивача не порушувало.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року задоволено апеляційну скаргу
ОСОБА_2; скасовано постанову
Чорнобаївського районного суду
Черкаської області від 15 жовтня 2012
року; прийнято нову постанову, якою
адміністративний позов задоволено;
визнано нечинним та скасувано рішення
Виконавчого комітету Чорнобаївської
селищної ради Черкаської області від 29
липня 2008 року №94 «Про дозвіл на
відчуження майна від імені малолітніх
та неповнолітніх».

Рішення суду апеляційної інстанції
мотивовано тим, що при наданні
відповідачем дозволу на укладення
договору іпотеки житлового будинку з
надвірними спорудами для отримання
кредиту в банку з правом реалізації
предмету іпотеки у випадку невиконання
умов договору не були враховані
інтереси неповнолітніх ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо
їх права на житло.

Не погоджуючись із рішенням
апеляційного суду, Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального права,
просить постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 червня 2013 року скасувати,
постанову Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 15 жовтня 2012
року залишити в силі

У касаційній скарзі скаржник зазначає,
що наданий ОСОБА_4 дозвіл на надання в
іпотеку житлового будинку не позбавляє
його права і усіх членів його сім'ї, у
тому числі неповнолітньої у той час
ОСОБА_2, на проживання у житловому
будинку після передачі банку в іпотеку,
тому вважає, що відповідач діяв
відповідно до покладених на нього
завдань в межах законодавства, а саме
рішення ніяким чином не порушує і не
обмежує прав позивача. Крім того,
зазначає, що оскаржуване рішення є
ненормативним актом органу місцевого
самоврядування, носить одноразове
застосування, вичерпує свою дію фактом
його виконання шляхом укладення між
ОСОБА_4 і банком договору іпотеки
житлового будинку.

У поданих запереченнях ОСОБА_2 просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача та представника третьої
особи, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Рішенням Виконавчого комітету
Чорнобаївської селищної ради
Черкаської області від 29 липня 2008
року № 94 «Про дозвіл на відчуження
майна від імені малолітніх та
неповнолітніх» громадянину ОСОБА_4,
жителю АДРЕСА_1, надано дозвіл на
передачу в іпотеку житлового будинку, в
якому зареєстровані та проживають
неповнолітні: ОСОБА_5, 12 жовтня 1990 року
та ОСОБА_2, 06 травня 1994 року.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 26 серпня 2008 року між
громадянином ОСОБА_4 (іпотекодавець) та
Публічним акціонерним товариством
«Приватбанк» (іпотекодержатель)
укладено договір іпотеки №CSJ0GA у
забезпечення виконання зобов'язань
іпотекодавцем за кредитним договором
від 26 серпня 2008 року, за яким ОСОБА_4
отримав кредит в розмірі 116750 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1,67% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 27 серпня
2018 року.

За вказаними договором іпотеки №
CSJ0GA іпотекодавець надав в іпотеку
нерухоме майно - житловий будинок з
надвірними спорудами, розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Як встановлено ст.18 Закону України «Про
охорону дитинства», держава забезпечує
право дитини на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.177 Сімейного
кодексу України батьки управляють
майном, належним малолітній дитині, без
спеціального на те повноваження.
Батьки зобов'язані дбати про
збереження та використання майна
дитини в її інтересах. Дозвіл органу
опіки та піклування на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна
дитини надається в разі гарантування
збереження її права на житло.

У п.1.3. Правил опіки та піклування,
затверджених наказом Державного
комітету України у справах сім'ї та
молоді, Міністерства охорони здоров'я
України, Міністерства освіти України,
Міністерства праці та соціальної
політики України від 26 травня 1999 року
№34/166/131/88, визначено, що органами, які
приймають рішення щодо опіки і
піклування, є районні, районні в містах
Києві та Севастополі державні
адміністрації, виконавчі комітети
міських, районних у містах, сільських,
селищних рад.

Згідно п.6.1 Правил опіки та піклування
органи опіки та піклування вирішують
питання щодо збереження за
неповнолітніми житла, а також щодо
забезпечення житлом дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування, які закінчили
навчально-виховні заклади і не мають
житла.

Колегія суддів погоджується з
висновком апеляційного суду, що
вирішуючи питання про надання дозволу
на укладення договору іпотеки
житлового будинку з надвірними
спорудами, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, для отримання кредиту в банку
з правом реалізації предмету іпотеки у
випадку невиконання умов договору,
відповідачем не були враховані
інтереси неповнолітніх ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, яким керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Зокрема,
відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані
суду, одночасно є й вимогами для
суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.

Оскаржуване рішення вищезазначеним
вимогам не відповідає, у зв'язку з чим
суд апеляційної інстанції дійшов
вірного висновку про його скасування.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді