Справа № 2а-1254/11/0770
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/46691/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 червня 2012 року у справі за позовом
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Державного підприємства "Дослідне
господарство Закарпатського інституту
агропромислового виробництва
української академії аграрних наук"
про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року Закарпатське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду з позовом
до Державного підприємства "Дослідне
господарство Закарпатського інституту
агропромислового виробництва
української академії аграрних наук"
про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 червня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі Закарпатське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів просить скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" №
875-ХІІ від 21 березня 1991 року із змінами
та доповненнями, підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 19 вказаного
Закону для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб -у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округляється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Статтею 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, відповідно до
статті 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів повинен складати 2 робочих
місця.

У вказаному періоді на підприємстві
були створені 2 робочих місця,
працевлаштовано одного інваліда про що
відповідач повідомив Берегівський
міськрайонний центр зайнятості, а,
отже, вжив необхідних заходів,
направлених на працевлаштування
зазначеної категорії осіб.

Інваліди безпосередньо до
підприємства для працевлаштування не
звертались, а тому, виходячи з
викладеного, відповідачем були вжиті
заходи по створенню робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі 4%
і підприємство займалось пошуком
інвалідів для працевлаштування.

Згідно ч.1 ст. 218 Господарського кодексу
України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу
України передбачено, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи наявні
відомості про виконання відповідачем
обов'язку, передбаченого нормами
чинного законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
тому суди дійшли правильного висновку
про необґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судом
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення -без змін, якщо суди не
допустили порушень норм матеріального
і процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220№, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 30 червня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 червня 2012 року у справі за позовом
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Державного підприємства "Дослідне
господарство Закарпатського інституту
агропромислового виробництва
української академії аграрних наук"
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
- без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф.
Загородній