Справа № 2а-4878/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Справа № 135330/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Іщук Л. П., Рибачука А. І.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 26 квітня 2011 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області про зобов'язання
вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2011 року Луцьким
міськрайонним судом Волинської
області зареєстровано позовну заяву
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку Волинської області
про зобов'язання відповідача
забезпечити подальше нарахування
позивачу надбавки до пенсії, як дитині
війни, в розмірі передбаченому ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»; здійснення донарахування
та негайної виплати надбавки до пенсії
за 2009-2011 роки; здійснення нарахування і
негайної виплати компенсації втрати
частини пенсії у зв'язку з порушенням
строків її виплати за період з 09 липня
2007 року по січень 2011 року включно;
стягнення моральної шкоди в розмірі 50 %
понесених матеріальних витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
розмір отримуваного підвищення до
пенсії як «дитині війни» не відповідає
вимогам ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 01 квітня 2011 року
відмовлено у відкритті провадження в
даній справі в частині позовних вимог
про стягнення моральної шкоди.

Крім того, ухвалою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 01 квітня 2011 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області про
зобов'язання вчинення дій залишено без
розгляду в частині позовних вимог за
період з 09 липня 2007 року по 23 вересня 2010
року включно.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 26 квітня 2011
року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області щодо нездійснення
нарахування та виплати ОСОБА_1
підвищення до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 24
вересня 2010 року по 23 березня 2011 року
включно, із урахуванням вимог ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області провести ОСОБА_1
нарахування та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни за період з 24
вересня 2010 року по 23 березня 2011 року
включно в розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з врахуванням виплачених
сум та вимог ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, як позивачем - ОСОБА_1, так і
відповідачем - Управлінням Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області, подано апеляційні скарги до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Позивачем висловлено прохання
скасувати оскаржувану постанову в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог та задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем висловлено прохання
скасувати оскаржувану постанову та
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги ОСОБА_1 вказано, що відповідно до
ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» суми пенсій, неодержані
своєчасно з вини органу, що призначає
або виплачує пенсію, виплачуються за
минулий час без обмеження будь-яким
строком. Крім того, судом першої
інстанції безпідставно відмовлено в
задоволенні позовної вимоги про
зобов'язання здійснення подальшого
нарахування пенсії. Заподіяння
моральної шкоди позивачу
підтверджується діями відповідача.

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області обґрунтовано тим,
що фінансування виплат передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» здійснюється з Державного
бюджету України, а не із бюджету
Пенсійного фонду України, а тому
відсутні порушення законодавства.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Судом апеляційної інстанції заслухано
суддю-доповідача, досліджено матеріали
справи та проаналізовано доводи
апеляційних скарг, внаслідок чого суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційні скарги слід задовольнити
частково, а постанову суду першої
інстанції скасувати з наступних
підстав.

Встановлено, що на позивача
поширюється дія Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», що
підтверджується копією паспорта
громадянина України та копією
пенсійного посвідчення (а. с. 7-8).

Згідно із довідкою Управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області № 6160 від 11
листопада 2010 року позивач отримує
пенсію за віком та підвищення до пенсії
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (а. с. 6).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти дише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У ч. 3 ст. 22 Конституції України
зазначено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008
зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41
розділу ІІ Закону України від 28 грудня
2007 року № 107-IV, щодо розмірів підвищення
пенсії дітям війни визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (з
урахуванням Рішення Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008) встановлено підвищення на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії (далі - підвищення до
пенсії), для дітей війни.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру підвищення до пенсії позивача
слід застосовувати не постанови
Кабінету Міністрів України, оскільки
останні істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача, а
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Отже, позивач наділений правом на
перерахунок підвищення до пенсії у
розмірах, визначених Законом України
«Про соціальний захист дітей війни» з 22
травня 2008 року.

Із змісту ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
випливає, що визначення розміру
підвищення до пенсії здійснюється
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій
призначених згідно з цим Законом,

Однак, наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення до пенсії
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до п. 2.1 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30 квітня
2002 р. № 8-2 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13 березня
2008 р. за № 209/14900, одним із основних
завдань управління є забезпечення
своєчасного і в повному обсязі
фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання та інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Фонду
та інших джерел, визначених
законодавством.

Також суд апеляційної інстанції вважає
за необхідне наголосити, що пенсія - це
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом
(абзац дев'ятий статті 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»).

Відповідно до частини першої статті 6
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» непрацездатні громадяни
крім пенсійних виплат із системи
пенсійного забезпечення мають право
отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством.

Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі.

Підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на неї право, нерозривно пов'язане з
виплатою пенсії і також має не
визначений у часі граничний термін
виплати.

Тому, враховуючи зміст позовних вимог,
суд першої інстанції не мав підстав
обмежувати орган, відповідальний за
здійснення нарахування і виплати
зазначеного платежу, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Оскільки ухвалою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 01 квітня 2011 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області про
зобов'язання вчинення дій залишено без
розгляду в частині позовних вимог за
період з 09 липня 2007 року по 23 вересня 2010
року включно, позовні вимоги слід
задовольнити з 24 вересня 2010 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України
суд, який прийняв постанову, за заявою
осіб, які беруть участь у справі, або з
власної ініціативи може ухвалою в
порядку письмового провадження або
зазначаючи про це в постанові звернути
до негайного виконання постанову у
разі стягнення всієї суми боргу при
присудженні платежів, визначених
пунктами 1 і 2 частини першої цієї
статті.

Звідси, на думку суду апеляційної
інстанції, постанову суду слід
звернути до негайного виконання лише в
межах суми стягнення за один місяць.

Безпідставними є вимоги позивача щодо
здійснення компенсації втрати частини
доходів на підставі ст. 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки приписи даної норми
встановлюють строки виплати
нарахованих пенсій за минулий час.

Щодо твердження апелянта про наявність
підстав для стягнення з відповідача
моральної шкоди, то суд апеляційної
інстанції зазначає, що ухвалою
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 01 квітня 2011
року, яка відповідно до вимог ст. 254 КАС
України набрала законної сили,
відмовлено у відкритті провадження в
даній справі в частині позовних вимог
про стягнення моральної шкоди.

Крім того, в ході апеляційного розгляду
справи позивачем подавались заяви про
уточнення позовних вимог, однак, судом
апеляційної інстанції оцінка таким не
надається, оскільки відповідно до ч. 4
ст. 195 КАС України суд апеляційної
інстанції не може розглядати позовні
вимоги, що не були заявлені в суді
першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію і практику Суду як джерело
права.

У своєму рішенні в справі «Кечко проти
України» від 08 листопада 2005 року,
Європейський Суд з прав людини звертає
увагу на те, що у межах свободи дій
держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційних скарг частково
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 183-2, 195, 197, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, 254, 256 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області задовольнити
частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 26 квітня 2011
року в справі № 2а-4878/11/0380 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області про
зобов'язання вчинення дій -
задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області щодо нездійснення нарахування
та виплати в повному обсязі починаючи з
24 вересня 2010 року на користь ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» - протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
починаючи з 24 вересня 2010 року, з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Звернути постанову до негайного
виконання в частині здійснення
перерахунку та виплати ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», за один місяць починаючи
з 24 вересня 2010 року.

Постанова набирає законної сили через
пять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
Л. П.
Іщук

А. І.
Рибачук