Справа № 809/656/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
Справа №
876/6529/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Івано-Франківську Державної
податкової служби на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21.03.2013 року
у справі за позовом Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Державної
податкової служби до товариства з
обмеженою відповідальністю спільного
українсько-польського підприємства
«Апатор-Україна» про накладення арешту
на кошти та інші цінності,-

ВСТАНОВИВ:

26.02.2013 року Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Державної податкової служби
звернулася в суд з адміністративним
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю спільного
українсько-польського підприємства
«Апатор-Україна» про накладення арешту
на кошти та інші цінності, що
знаходяться на рахунках у банківських
установах.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач покликається на те, що ТОВ СУПП
«Апатор-Україна» не сплачено
податковий борг у розмірі 5440 грн., який
утворився внаслідок застосування
контролюючим органом відповідно до
винесених повідомлень-рішень за №
/0 від 18.03.2010 року, № від
12.05.2011 року, № від 12.09.2011 року та
від 22.10.2012 року штрафних санкцій
за порушення товариством встановлених
чинним законодавством строків подання
податкової звітності з податку на
прибуток. Дана сума податкового боргу
відповідачем добровільно непогашена.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
21.03.2013 року в задоволенні позову
відмовлено, оскільки суд не погодився з
доводами позивача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач - ДПІ у м.Івано-Франківську
подав апеляційну скаргу за якою
просить скасувати постанову суду та
ухвалити нову постанову про
задоволення позовних вимог.

При цьому, апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням позовних вимог,
зокрема, зазначає, що права власності
на нерухоме та рухоме майно за ТОВ СУПП
«Апатор-Україна» не зареєстровано, та з
огляду на право податкового органу у
відповідності до п.п. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України
звертатися до суду з позовом про
накладення арешту на кошти та інші
цінності платника податків, який має
податковий борг.

Відповідно до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити, з наступних підстав.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Статтею 67 Конституції України
визначено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори у розмірах,
встановлених законом.

Спірні правовідносини, які склались
між позивачем та відповідачем,
регулюються Податковим кодексом
України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Суд першої інстанції встановив і цього
не спростовано стороною відповідача,
що підставі актів ДПІ у м.
Івано-Франківську прийняті податкові
повідомлення-рішення за №/0 від
18.03.2010 року, № від 12.05.2011 року,
№ від 12.09.2011 та № від 22.10.2012
року, згідно з якими до відповідача
застосовані штрафні (фінансові)
санкції на загальну суму 5440 грн.

Також це стверджується витягом з
облікової картки платника податків і
ця сума боргу відповідачем непогашена.

На виконання вимог ст.6 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
чинного на момент виникнення спірних
правовідноси, органом Державної
податкової служби надіслано
відповідачу першу та другу податкові
вимоги відповідно за № 1/1280 від 27.05.2009
року та 2/1507 від 01.07.2009 року на суму 849,86
грн.

Позивачем до звернення в суд з даним
позовом не виконано вимог діючого
податкового законодавства.

Так, згідно пункту 7.3 розділу VII
"Особливості застосування арешту
коштів на рахунках платника податків"
Порядку застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Мінфіну України від 07.11.2011
№1398, для застосування арешту коштів на
рахунках платника податків, орган
державної податкової служби
звертається до суду з позовною заявою у
порядку, передбаченому КАС України, у
день прийняття рішення про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків.

Таким чином, реалізація права
податкового органу на застосування
адміністративного арешту коштів на
рахунках платника податків може
здійснюватися виключно шляхом
безпосереднього звернення до
адміністративного суду з позовом про
накладення арешту на кошти на рахунку
платника податків в день прийняття
відповідного рішення про накладення
адміністративного арешту на майно
платника податку.

Отже, повноваження податкового органу
щодо звернення до суду із позовом про
накладення арешту коштів на рахунках
платника є нерозривним та неможливим
без дотримання вимог ст.94 ПК України.

Відповідно до п. 94.1 ст.94 ПК України
адміністративний арешт майна платника
податків (далі - арешт майна) є
винятковим способом забезпечення
виконання платником податків його
обов'язків, визначених законом.

Згідно п. 94.2 ст.94 ПК України арешт
майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:
платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі; фізична особа, яка
має податковий борг, виїжджає за
кордон; платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, а також у разі відсутності
реєстраторів розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством; відсутня
реєстрація особи як платника податків
в органі державної податкової служби,
якщо така реєстрація є обов'язковою
відповідно до цього Кодексу, або коли
платник податків, що отримав податкове
повідомлення або має податковий борг,
вчиняє дії з переведення майна за межі
України, його приховування або
передачі іншим особам; платник
податків відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі;
платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Приписами абз. 1 п.п. 94.6.2 п. 94.6 ст.94 ПК
України передбачено, що арешт коштів
на рахунку платника податків
здійснюється виключно на підставі
рішення суду шляхом звернення органу
державної податкової служби до суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції
вірно визначив, що податковим органом
не надано суду доказів прийняття
позивачем рішення про застосування
адміністративного арешту майна
платника податку в день подачі позову
до суду. Крім того представник позивача
в судовому засіданні пояснила, що
такого рішення не виносилося, а отже
порушений порядок накладення такого
виду арешту.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог,
оскільки позивач, як суб'єкт владних
повноважень, не виконав покладений на
нього обов'язок.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ч.1
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
м.Івано-Франківську Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
21.03.2013 року у справі №809/656/13а- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п»ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко