Справа № 814/2746/13-а
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/57922/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього
А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року у справі за позовом Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби до
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ранг" про скасування
акту та постанови,

встановила:

У червні 2013 року Державна податкова
інспекція у Заводському районі
м.Миколаєва Миколаївської області
звернулась до суду з позовом до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ранг" про скасування
акту опису й арешту майна та
постанови про призначення експерта.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року, позовні вимоги Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області задоволено. Скасовано акт
опису арешту майна від 06.06.2013 та
постанову про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності для
участі у виконавчому проваджені від
07.06.2013.

Відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на допущені
судами порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду першої та
апеляційної інстанції постановлені з
додержанням норм матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225- 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 14 січня 2013 року
Державна податкова інспекція у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області здійснила опис
майна боржника - ТОВ «Ранг», згідно
якого в податкову заставу були описані
транспорті засоби на загальну суму 800
905,96 грн., після чого 16 січня 2013 року до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна був внесений відповідний запис №
11. 02 квітня 2013 року постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду Державній
податковій інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області надано дозвіл на погашення
податкового боргу за рахунок майна
третьої особи, яке перебуває в
податковій заставі.

Разом із тим, постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року в справі № 814/249/13-а з ТОВ «Ранг» на
користь ДПІ стягнуто заборгованість в
розмірі 3 028 186,5 грн. та 03 квітня 2013 року
видано виконавчий лист, у зв'язку з чим
позивач звернувся до виконавчої служби
із заявою про відкриття виконавчого
провадження та накладення арешту на
все майно боржника, окрім того, яке
знаходиться у податкові заставі згідно
акту опису майна від 14 січня 2013 року №
10/19-027.

Однак, 01 червня 2013 року державний
виконавець виніс постанову про арешт
всього майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження. Запис про
це обтяження був внесений до
державного реєстру № 13 від 04 червня 2013
року. Арешт був накладений на все
рухоме та нерухоме майно. При цьому,
державним виконавцем не було взято до
уваги, що 16.01.2013 у Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна, згідно витягу
№39754514, був встановлений стягувач - ДПІ
у Заводському районі м. Миколаєва, та не
було враховано, що на майно, перелічене
в акті опису майна ТОВ «Ранг», вже було
накладено обтяження у вигляді
податкової застави, що було
відображено у Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна від 16.01.2013.

На підставі постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ВП №38081782 від 01.06.2013
державним виконавцем було складено
акти опису й арешту майна від 06.06.2013 та
постанову відповідача про призначення
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності для участі у виконавчому
провадженні від 07.06.2013.

Не погоджуючись з зазначеними діями
державного виконавця Державна
податкова інспекція у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області звернулась з позовом про
скасування акту опису й арешту майна
від 06.06.2013 та постанову відповідача про
призначення експерта, суб'єкта
оціночної діяльності для участі у
виконавчому провадженні від 07.06.2013.

Відповідно до положень статті 14
Податкового кодексу України
визначено, що податкова застава -
спосіб забезпечення сплати платником
податків грошового зобов'язання та
пені, не сплачених таким платником в
строк, визначений цим Кодексом.Так,
відповідно до статті 37 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" податкова застава
відноситься до публічних обтяжень.
Абзацом 3 статті 38 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" встановлено якщо
рухоме майно, яке є предметом
публічного обтяження, є також
предметом інших обтяжень, задоволення
прав обтяжувача за публічним
обтяженням або особи, на користь якої
встановлено публічне обтяження,
здійснюється в черговості згідно з
пріоритетом публічного обтяження.

Згідно з вимогами статті 39 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень"
публічне обтяження підлягає
реєстрації в порядку, встановленому
цим Законом, протягом п'яти днів із дня
винесення відповідного рішення, на
підставі якого воно виникає. Обов'язок
щодо здійснення реєстрації
покладається на уповноважений орган
або на особу, зазначену в рішенні
уповноваженого органу. Пріоритет
публічного обтяження встановлюється з
моменту його реєстрації. Зареєстровані
публічні обтяження не мають пріоритету
над обтяженнями того ж рухомого майна,
які були зареєстровані раніше моменту
реєстрації публічного обтяження, а
також обтяженнями, які мають вищий
пріоритет згідно з правилами,
встановленими розділом III цього Закону.

Відповідно до статті 14 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", якщо інше не
встановлено цим Законом, зареєстроване
обтяження має вищий пріоритет над
незареєстрованими обтяженнями.
Пріоритет зареєстрованих обтяжень
визначається у черговості їх
реєстрації, за винятками,
встановленими цим Законом.

Крім того, відповідно до підпункту 8.6.3
пункту 8.6 статті 8 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" надання
майна, що перебуває у податковій
заставі, у наступну заставу або його
використання для забезпечення дійсної
чи майбутньої вимоги третіх осіб не
дозволяється. Таким чином, у разі
виникнення застави майна боржника
забороняються будь-які дії з метою
реалізації такого майна і
забороняється накладення арешту на
таке майно іншими юридичними та
фізичними особами, в тому числі і
органами державної виконавчої служби.

До заяви про відкриття виконавчого
провадження додавався акт опису, в
якому містився перелік майна, на яке
розповсюджується податкова застава та
його індивідуальні ознаки. Натомість
відповідач, всупереч волі стягувача
наклав арешт на все майно боржника,
хоча мав би врахувати факт перебування
частини майна боржника у податковій
заставі та наявність у ДПІ наміру на
самостійну реалізацію предмета
податкової застави.

Відповідно до частини 1 статті 59
Закону України «Про виконавче
провадження» особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про звільнення майна
з-під арешту.

Згідно Інструкції про проведення
виконавчих дій державний виконавець
роз'яснює сторонам та зацікавленим
особам, які вважають, що майно, на яке
накладено арешт, державного виконавця,
а також звернутися до суду з позовом
про визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

Так, акт опису й арешту майна та
постанова про призначення експерта,
суб'єкта оціночної діяльності для
участі у виконавчому провадженні
боржника в зазначеному випадку
породжує для відповідного суб'єкту
настання юридичних наслідків.

Крім того, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 27
березня 2014 року залишено без змін
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року у справі позовом Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області, третя особа:
ТОВ "Ранг", якими скасовано постанову
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП №38081782
від 01.06.2013, в частині накладення арешту
на майно, яке перебуває в податковій
заставі.

Частиною першою статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права. Оскаржувані
судові рішення є законними та
обґрунтованими, а тому підстави для їх
зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року у справі за позовом Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби до
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ранг" про скасування
акту та постанови - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній