Справа № 2а-18115/10/2670
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2014 року 11:49
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщука І.О., при
секретарі судового засідання
Самаренко Х.С., розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Юнайтед
Фудс»доКиївської міжрегіональної
митниці Міндоходівпроскасування
рішення № 100000006/2010/715034/1 від 18.10.2010 р. в
частині визначення митної вартості
товару та стягнення коштів,

за участю представників сторін:

від позивача: Лук’яненко А.О., Демченко
О.М.

від відповідача: Гривнак А.В.

На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 26 березня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юнайтед Фудс»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської регіональної
митниці, в якому просить:

- скасувати рішення відповідача №
100000006/2010/71034/1 від 18.10.2010 р. в частині
визначення митної вартості оливкової
олії рафінованої як такого, що винесено
з порушенням процедури визначення
вартості товару та невірним його
визначенням;

- стягнути з державного бюджету
України надмірно нарахованих та
сплачених платежів у сумі 6320,51 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на протиправність дій
митниці щодо самостійного визначення
митної вартості товару та
необґрунтованим витребування у
позивача додаткових документів щодо
підтвердження митної вартості товару.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 30.01.2014 р. у справі К/9991/62646/11
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юнайтед
Фудс» задоволено частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 15.02.2010 р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.08.2011 р.
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Судом касаційної інстанції було
встановлено, що судами першої та
апеляційної інстанції не було
враховано той факт, що митні органи
мають право виключної компетенції в
питаннях перевірки та контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості, зокрема дискреційні
функції митних органів. Судами не
з'ясовано чи була проведена процедура
консультацій між декларантом та
митницею щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості, чи було здійснене митне
оформлення вантажу.

Також судами не надано оцінку тій
обставині, що митницею було
застосовано шостий (резервний) метод
визначення митної вартості товару.

Отже, судам необхідно дослідити чи було
достатньо тих доказів, що були подані
позивачем для визначення митної
вартості за першим методом, а також
наявність підстав у митниці для
сумніву у достовірності заявленої
митної вартості товару, а також чи
здійснено позивачем на час розгляду
справи митне оформлення вантажу, та як
наслідок, можливі способи захисту
позивачем порушеного права. Поза
увагою, судів залишилися не з'ясованими
питання чи було позивачу (декларанту)
виставлено картку відмови у прийнятті
митної декларації.

Позивач підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі. В обґрунтування заявлених
позовних вимог зазначив, що митна
вартість була встановлена позивачем
відповідно до ціни договору та інвойсу,
що наданий виробником (експортером)
товару, прайс-листом та сертифікатом
походження товару. Прийняття
незаконного рішення про коригування
митної вартості товарів призвело до
надмірної сплати позивачем платежів у
сумі 6 320,51 грн.

У судовому засіданні 20.03.2014 р. суд
замінив неналежного відповідача
Київську регіональну митницю на
належного - Київську міжрегіональну
митницю Міндоходів.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти заявлених
позовних вимог та просив суд відмовити
в їх задоволенні. Спростовуючи
заявлені позовні вимоги зазначив, що
відповідачем було проведено процедуру
визначення митної вартості у
відповідності до положень чинного
законодавства. Отже, оскаржуване
рішення прийнято правомірно.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2010 року між ТОВ «Юнайтед Фудс»
та MONINI S.р.А. укладено договір №1/10/М,
відповідно до якого Постачальник (MONINI
S.р.А.) передає, а Дистриб'ютор (ТОВ
«Юнайтед Фудс») приймає та оплачує
продукцію.

Вся продукція завозиться під брендами
Monini та Rivano.

18 жовтня 2010 року позивачем Київської
регіональної митниці подано вантажну
митну декларацію №100000019/2010/659895 від
15.10.2010 року, за якою позивачем
задекларовано наступний товар:

1. Оливкова олія першого холодного
віджиму у скляних пляшках по 1000мл. х
12шт.:

- арт. 6161612/CLASSICO Ex. V. OLIVE OIL - 1320 пл. - 1209,12 кг.
- торгівельна марка MONINI;

- арт. 1251612А Extra V. Monini Delicato - 1320 пл. - 1209,
12кг. - торгівельна марка MONINI;

- арт. 602012 EX. VIRG. OLIVE OIL RIVANO - 3000 пл. - 2748кг. -
торгівельна марка RIVANO;

для використання як продукт
харчування. Загальна Вага нетто -
5166,24кг. (вага нетто з урахуванням
упаковки - 7535,04кг.), виробник «MONINI S.p.A.»,
країна виробництва - IT (Італія), з
визначенням загальної митної вартості
18 866,64 Євро (без урахування перевезення
товару).

2. Оливкова олія рафінована:

- у скляних пляшках по 1000мл х 12шт.,- арт.
362012 POMACE OLIVE OIL RIVANO -4800пл.-4396,8кг. - вартість
8448,00 Євро (за одиницю - 1,76 Євро);

- у жестяних каністрах по 5000мл. х 4шт., -
арт. 362604 POMACE OLIVE OIL RIVANO -812пл. - 3718,96кг. -
вартість 6820,80 Євро (за одиницю - 8,40 Євро);

для використання як продукт
харчування. Загальна Вага нетто -
8115,76кг. (вага нетто з урахуванням
упаковки - 10448,44кг.), виробник «MONINI S.p.A.»,
країна виробництва - IT (Італія), з
визначенням загальної митної вартості
15268,80 Євро (без урахування перевезення
товару).

Київською регіональною митницею 18
жовтня 2010 року прийнято рішення про
визначення митної вартості товарів
№100000006/2010/715034/1, відповідно до якого
збільшено митну вартість
задекларованого позивачем товару.

За наслідками адміністративного
оскарження, Київською регіональною
митницею надано відповідь, викладену в
листі від 19.11.2010р. №11/7-10.16/14390,
відповідно до якого не має підстав для
розгляду скарги по суті.

За наслідками повторного
адміністративного оскарження
відповідачем відповіді не надано.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням про коригування митної
вартості товарів, звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом про його скасування.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під «дійсною
вартістю» слід розуміти ціну, за яку,
під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи аналогічний товар продається
або пропонується до продажу при
звичайному ході торгівлі за умов
повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Спірні правовідносини в даній справі
регулюються Митним кодексом України
від 11.07.2002 р. № 92-ІV (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) (надалі - Митний кодекс
України).

Пропуск товарів і транспортних засобів
через митний кордон України - це дозвіл
митного органу на переміщення товарів
і транспортних засобів через митний
України з урахуванням заявленої мети
такого переміщення після проведення
процедур (пункт 35 статті 1 Митного
кодексу України).

Відповідно до п. 19 ст. 1 Митного кодексу
України «митні процедури» - операції,
пов'язані зі здійсненням митного
контролю за переміщенням товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України, митного оформлення цих
товарів і транспортних засобів, а також
із справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 05
лютого 1992 року N 2097-ХІІ «Про єдиний
митний тариф" (в редакції, чинній на
момент пропуску товару через кордон
України) (надалі - Закон № 2097-ХІІ) мито
нараховується митним органом України
відповідно до положень цього Закону і
ставок Єдиного митного тарифу України,
чинними на день подання митної
декларації. Імпортер зобов'язаний
подати митному органу документи
необхідні для проведення митних
процедур (ст.88 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України визначено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є їх ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 267 Митного
кодексу України, при визначенні митної
вартості та ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються подальші
витрати, якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, зокрема витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України.

Пунктом 8 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого Постановою КМ України
від 20.12.2006 № 1766 (надалі-Порядок № 1766) (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
для підтвердження транспортних витрат,
які відповідно до Митного кодексу
України включаються до ціни товару,
декларант зобов'язаний подати договір
(контракт) про перевезення, транспортні
та страхові документи, а також:

або рахунок-фактуру від виконавця
договору (контракту) про надання
транспортно-експедиційних послуг, що
містить реквізити сторін, суму та умови
платежу, інші відомості, відповідно до
яких встановлюється належність послуг
до товарів;

або банківські платіжні документи, що
підтверджують факт оплати
транспортно-експедиційних послуг
відповідно до виставленого
рахунка-фактури;

або довідку підприємства-перевізника,
що здійснило перевезення, яка містить
реквізити товаротранспортного
документа, відомості про маршрут
перевезення, розмір плати за надання
транспортно-експедиційних послуг та
підписи керівника і головного
бухгалтера такого підприємства;

або калькуляцію транспортних витрат
(якщо перевезення товарів здійснюється
з використанням власного
транспортного засобу), що містить
відомості про маршрут перевезення,
його протяжність у кілометрах до місця
ввезення на митну територію України та
по митній території України, розмір
тарифної ставки на перевезення за
одиницю виміру (вагу) товару за 1
кілометр маршруту.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем були подані до Митного посту
«Столичний» наступні документи:

- зовнішньоекономічний договір №
1/10/М від 15.06.2010 р.;

- експортну декларацію;

- декларацію заявленої митної
вартості № 100000019/2010/659633 від 15.10.2010 р.

- інвойс від 04.11.2010 р. № 700863;

- довідка-рахунок транспортних
витрат під час використання
автомобільного транспорту під час
перевезення товарів по маршруту
Італія-Україна від 12.10.2010 р. ТОВ «БІГС
Логістік»;

- сертифікат відповідності товару
виробника від 08.10.2010 р.;

- рішення по ідентичних товарах.

Митна вартість була заявлена
декларантом шляхом подання декларації
митної вартості форми 1, тобто за ціною
договору товарів, які імпортуються.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
ціни та ціноутворення» від 3 грудня 1990
року № 507-XII (надалі - Закон N 507-XII) (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) в народному
господарстві застосовуються вільні
ціни і тарифи, державні фіксовані та
регульовані ціни і тарифи.

В силу ж ч. 1 ст. 11 Закону N 507-XII при
здійсненні експортних та імпортних
операцій безпосередньо або через
зовнішньоторговельного посередника в
розрахунках із зарубіжними партнерами
застосовуються контрактні
(зовнішньоторговельні) ціни, що
формуються відповідно до цін і умов
світового ринку.

За змістом статті 265 Митного кодексу
України митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Наказом Держмитслужби від 14.08.09 №756
затверджений Порядок застосування
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками під час митного
контролю та митного оформлення товарів
із застосуванням вантажної митної
декларації.

Відповідно до п. 2.1. цього Порядку, після
занесення електронної копії ВМД з
допомогою програмно-інформаційного
комплексу "Інспектор-2006" до бази даних
посадова особа підрозділу митного
оформлення митного органу переглядає
сформований в електронному вигляді
модулем Автоматизованої системи
аналізу та управління ризиками перелік
митних процедур згідно з
класифікатором окремих форм митного
контролю, що наведений у додатку 1 до
цього Порядку.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 квітня 2008 року N 339, контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
операцій їх митного контролю і митного
оформлення здійснюється митним
органом відповідно до статті 41 Митного
кодексу України, у тому числі шляхом
проведення перевірки документів,
поданих для підтвердження заявленої
митної вартості товарів, і відомостей,
що необхідні для здійснення митного
контролю, а також порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Відповідно до пунктів 11, 14 Порядку N 1766,
для підтвердження митної вартості
товарів на вимогу митного органу
декларант зобов'язаний подати
додаткові документи. Якщо декларантом
не подано в установлений строк
додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митний орган має виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. При цьому,
такий контроль в силу положень пункту 2
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09 квітня 2008 року N 339, може
здійснюватися в тому числі шляхом
порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

В той же час розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, не є
достатньою для висновку про
недостовірність даних щодо митної
вартості товарів, заявленої
декларантом.

Як вбачається з пояснень відповідача, 2
та 3 методи визначення митної вартості
товару митницею не використовувались у
зв'язку з відсутністю інформації щодо
митної вартості ідентичних та подібних
(аналогічних) товарів у базі даних
цінової інформації Держмитслужби. А
саме, за період, коли час експорту
ідентичних та подібних товарів
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього були відсутні митні
оформлення товару з таким же
виробником товару та країною
походження.

4 метод відповідачем не застосований на
підставі того, що позивачем не надані
документи щодо ціни одиниці товару, за
якою оцінювані ідентичні чи подібні
товари продаються найбільшою партією
на території України у час, максимально
наближений до часу ввезення. Крім
цього, документи, які відображають
витрати на виплату комісійних
винагород, звичайні надбавки на
прибуток та загальні витрати у зв'язку
з продажем на митній території України
товарів того ж класу та виду, звичайні
витрати, понесені в Україні на
навантаження, вивантаження,
транспортування, страхування -
відсутні.

5 метод відповідачем не застосований на
підставі того, що позивачем не надані
документи на основі яких можливо
застосувати даний метод: вартості
матеріалів та витрат, понесених
виробником при виробництві оцінюваних
товарів, обсягу прибутку та загальних
витрат, витрат на завантаження,
розвантаження та обробку оцінюваних
товарів, їх транспортування до митного
кордону України. Витрат на страхування
цих товарів та інших витрат, пов'язаних
із ввезенням цих товарів в Україну.

Рішення про визначення митної вартості
товарів № 10000000/2010/715034/1 від 18.10.2010 р.
прийнято із застосуванням резервного
методу визначення митної вартості -
метод № 6.

Проте митним органом при невизнанні
митної вартості, заявленої позивачем,
та визначенні митної вартості за іншим,
відмінним від першого, методом не
обґрунтовано із посиланням на
документи, надані декларантом, причини
неможливості застосування першого
методу визначення митної вартості.

У судовому засіданні представником
позивача було зазначено, що при
застосуванні резервного методу
визначення митної вартості, відповідач
керувався тільки інформаційною
ціновою базою митниці, зауважень до
змісту, наданих позивачем документів
не було.

Крім того, митним органом при
витребуванні переліку документів,
передбачених пунктом 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року N 1766, не зазначено
обставин, які ці документи повинні
підтвердити.

Ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності достатнього обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості.

Згідно статті 266 Митного кодексу
основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

За змістом статті 266 Митного кодексу
України якщо митна вартість не може
бути визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 271,
або обчислена відповідно до вимог
статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
нормами Митного кодексу України не
передбачено чітких підстав для
витребовування додаткових документів,
натомість, норми статті 267 МК України
передбачають перелік витрат, які
додаються до митної вартості, та
відомостей, які впливають на її
визначення.

При цьому, відповідачем не було
проведено консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості за шостим
(резервним) методом.

Відповідно до ст. 80 Митного кодексу
України у разі відмови у митному
оформленні та пропуску через митний
кордон України товарів і транспортних
засобів митний орган зобов'язаний
видавати заінтересованим особам
письмове повідомлення із зазначенням
причин відмови та вичерпним
роз'ясненням вимог, виконання яких
забезпечує можливість митного
оформлення та пропуску цих товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Митного кодексу
України відмова митного органу в
прийнятті митної декларації повинна
бути вмотивованою, а про причини
відмови має бути письмово повідомлено
декларанту.

Разом з тим, відповідно до Положення
про вантажну митну декларацію,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 09.06.97 р. N 574
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин), з урахуванням наказу
Державної митної служби України N 669 від
08.08.2007 р., у разі відмови у прийнятті ВМД
для оформлення обов'язково
заповнюється картка відмови у митному
оформленні згідно з порядком,
установленим Державною митною службою.
Порядок оформлення й використання
Картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
затверджено наказом Державної митної
служби України від 12.12.2005 р. N 1227, який
визначає механізм надання митним
органом письмового повідомлення
заінтересованим особам про відмову в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України. Картка формується в
електронному вигляді з використанням
програмно-інформаційного комплексу
"Відмова в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України" Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби
України посадовою особою митного
органу, яка з огляду на обставини
(заборону на переміщення товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України; відсутність
документів, потрібних для здійснення
митного оформлення чи пропуску товарів
і транспортних засобів тощо) прийняла
рішення про відмову. У Картці повинні
бути в стислому вигляді зазначені
причини відмови з посиланням на норми
законодавства України, а також
вичерпні роз'яснення вимог, виконання
яких забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного оформлення
чи пропуску цих товарів і транспортних
засобів через митний кордон України.

Як вбачаться з матеріалів справи, та як
стверджує відповідач, за результатами
розгляду наданих позивачем документів,
у посадової особи відділу контролю
митної вартості та класифікації
товарів виникли сумніви стосовно
заявленої декларантом митної вартості
товару у зв'язку з низьким рівнем
заявленої митної вартості на підставі
порівняння з митною вартістю
ідентичних та подібних (аналогічних)
товарів, що підтверджується
інформацією, яка містилася у базі даних
єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби України. На
підставі зазначеного митний орган
прийняв рішення про неможливість
прийняття методу визначення митної
вартості за ціною угоди щодо товарів,
які імпортуються для цілей митної
оцінки.

Відповідачем зроблено відмітку на
митній декларації про необхідність
надання висновку експертної
організації щодо вартості товару та
прайс-лист заводу виробника.
Декларантом зроблена відмітка про
неможливість надання додаткових
документів у встановлений термін.

Відповідно до п. 14 Порядку № 1766, якщо
декларантом не подано в установлений
строк (протягом 10 календарних днів
після ознайомлення із записом митного
органу про їх подання) додаткові
документи, або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Відповідно до ст. 267 Митного кодексу
України перший метод визначення митної
вартості може бути використаний лише
за умови, якщо дані заявлені
декларантом, підтверджені
документально та є достовірними.

При цьому, зі змісту норм п. 14 Порядку №
1766 та ч. 4 ст. 266 Митного кодексу України
вбачається, що позивач не зобов'язаний
надавати повний перелік документів,
визначений п. 11 зазначеного Порядку.
При цьому витребування таких
документів може мати місце тільки у
випадку наявності обґрунтованих
сумнівів у достовірності поданих
декларантом відомостей.

Суд погоджується, що позивачем не було
надано визначених митним органом
документів.

В свою чергу відповідачем у
відповідності до положень ст. ст. 80, 86
Митного кодексу не було видано
письмове повідомлення декларанту із
зазначенням причин відмови та
вичерпним роз'ясненням вимог,
виконання яких забезпечує можливість
митного оформлення та пропуску цих
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України, тобто карки -
відмови в митному оформленні товару.

З урахуванням викладеного, суд вважає
необґрунтованими послання
відповідача, що Митним кодексом
України 2002 року не передбачено
винесення карки відмови.

Разом з тим, суд не погоджується з
доводами відповідача, що відмова
митного органу була оформлена шляхом
винесення рішення про коригування
митної вартості товарів № 100000006/2010/715034/1
від 18.10.2010 р. з вказаними причинами
такої відмови, оскільки
проаналізувавши вказане рішення,
вбачається, що останнє містить лише
опис товару з відкоригованою
(збільшеною) вартістю, між тим
роз'яснення причини відмови у ньому
відсутні.

Як свідчать матеріали справи, митне
оформлення товарів здійснено ще у 2010 р.

Так, в своїх поясненнях відповідач,
посилаючись на лист Київської
регіональної митниці № 35/7.212/10321,
зазначив, що оформлення митного
вантажу здійснено.

Факт митного оформлення товару
підтвердив і представник позивача в
судовому засіданні.

Обґрунтовуючи неможливість
застосування другого методу
визначення митної вартості, відповідач
посилається виключно на ту обставину,
що при здійсненні митної оцінки
застосована порівняльна цінова
інформація згідно раніше оформленим
ВМД на ідентичні та подібні
(аналогічні) товари, яка містилась у
базі ЄАІС ДМСУ.

Однак суд вважає, що зазначені
обставини не можуть бути підставою для
застосування 6 (резервного) методу
визначення митної вартості, оскільки
надані позивачем документи містять
достатню інформацію для застосування 2
та 3 методів (за ціною угоди щодо
ідентичних та подібних товарів).

Крім того, судом встановлено, що
оскаржуване рішення не містить
будь-яких пояснень стосовно
неможливості застосовування
попередніх п'яти методів.

Отже, відповідачем порушено принцип
послідовності застосування методів
визначення митної вартості, що
суперечить статті 266 Митного кодексу
України, яка передбачає, що кожний
наступний метод застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що відповідачем порушено процедуру
митного оформлення товарів, а саме:
відповідачем не було проведено у
відповідності до положень ст. 266
Митного кодексу консультацій щодо
визначення методу визначення митної
вартості товарів та не надано вичерпне
роз'яснення щодо обґрунтованості
надання додаткових документів
позивачем, не складена картка відмови у
митному оформленні товарів.

З урахуванням викладеного суд вважає,
винесення Київською регіональною
митницею рішення про визначення митної
вартості товару від № 100000006/2010/71034/1 від
18.10.2010 р. неправомірним.

Щодо позовних вимог позивача в частині
стягнення з державного бюджету України
надмірно нарахованих та сплачених
платежів у сумі 6320,51 грн., суд зазначає
наступне.

Спільним наказом Державної митної
служби України, Державного
казначейства України від 20 липня 2007
року N 611/147, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 р. за N 1095/14362, затверджений Порядок
взаємодії митних органів з органами
Державного казначейства України в
процесі повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи. Відповідно п. 2 цього Порядку
повернення помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів здійснюється на підставі
висновку митного органу, що здійснював
оформлення митної декларації.
Зазначений висновок оформлюється
відповідно до заяви платника, яка
подається до митного органу, що
здійснював оформлення митної
декларації.

Таким чином, право на повернення
сплачених податків і зборів пов'язане з
певними обставинами та відповідною
процедурою, зокрема: прийняття митним
органом відповідного рішення та
подання заяви платником. Оскільки
вказані обставини на момент розгляду
справи відсутні, право на отримання
коштів у позивача не виникло.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки позивачу відмовлено у
задоволенні вимоги майнового
характеру, понесені ним судові витрати
не підлягають стягненню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнайтед Фудс»
задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів № 100000006/2010/715034/1 від
18.10.2010 в частині визначення митної
вартості оливкової олії рафінованої.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О.Іщук

Повний текст постанови складено 31.03.2014
р.