Справа № 9101/185986/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2013 р. справа № 2а/0417/86/2012

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Панченко О.М.

суддів: Чередниченко
В.Є. Коршуна А.О.

розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у
м.Дніпропетровську ради

на постанову Індустріального
районного суду м.Дніпропетровська від
28.02.2012 року, прийняту у порядку
скороченого провадження,

у справі № 2а/0417/86/2012

за позовом ОСОБА_1

до управління праці та соціального
захисту населення Індустріальної
районної у м.Дніпропетровську ради

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У лютому 2012 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду першої інстанції з
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у
м.Дніпропетровську ради (далі -
відповідач), в якому просив:

- визнати дії відповідача
протиправними щодо виплати не в
повному обсязі допомоги на
оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
за 2011 рік; - зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу не в повному обсязі допомоги
на оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
за 2011 рік;

- зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення згідно ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за 2011 рік в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат.

Постановою Індустраіального районного
суду м.Дніпропетровська від 28.02.2012 року
позовні вимоги позивача задоволено:

- визнано протиправними дії
відповідача у частині нарахування та
виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення у 2011 році не в повному
обсязі;

- зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплатити позивачу
передбачену ч.4 ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» одноразову
щорічну допомогу на оздоровлення за 2011
рік у розмірі 5 (п'яти) мінімальних
заробітних плат та з урахуванням
фактично виплачених сум.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку у відповідача, як
учасник ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи 2 категорії.

Вирішуючи спірні правовідносини та
приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач у 2011 році має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі,
встановленому статтею 48 Закону України
"Про соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" - п'ять мінімальних
заробітних плат.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Згідно Закону України "Про державний
бюджет України на 2011 рік" Кабінету
Міністрів України в 2011 році надано
право встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України на
виконання зазначених норм в 2011 році
нормативно-правові акти, які
визначають розміри щорічної допомоги
на оздоровлення, не прийняті. При цьому,
дія статті 48 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не зупинялася та не
змінювалася.

Таким чином, в 2011 році відповідач
повинен виплачувати позивачу допомогу
на оздоровлення в розмірі,
встановленому статті 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", тобто в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Відповідачем за 2011 рік щорічна
допомога на оздоровлення позивачу
виплачена відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від 12
липня 2005 року "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі 100 гривень.

Разом з тим, пунктом 6 частини 1 статті 92
Конституції України встановлено, що
виключно законами визначаються,
зокрема, основи соціального захисту.

Так, основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Законом України "Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії" визначено
правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій.
Статтею 19 цього Закону встановлено, що
виключно законами України
визначається, зокрема, мінімальний
розмір заробітної плати.

Так, мінімальний розмір заробітної
плати, з розрахунку якої виплачується
щорічна допомога на оздоровлення,
згідно із Законом України "Про
встановлення мінімальної заробітної
плати" та Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» в
значно більший, ніж встановлений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12 липня 2005 року, розмір
щорічної допомоги на оздоровлення.

Таким чином, аналіз наведених норм
правових актів дає підстави дійти
висновку, що встановлений постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від 12
липня 2005 року фіксований розмір
щорічної допомоги на оздоровлення
суперечить статті 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", якою
встановлено більший розмір такої
допомоги з розрахунку п'яти
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до статті 113 Конституції
України Кабінет Міністрів України у
своїй діяльності керується
Конституцією та законами України, а
також указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України.

В 2005 році Кабінету Міністрів України не
надано право встановлювати розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
передбаченої статті 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Отже, постанова Кабінету Міністрів
України № 562 від 12 липня 2005 року, яка
істотно звужує обсяг встановлених
Конституцією та Законами України прав,
застосуванню не підлягає.

Таким чином, враховуючи викладене, а
також виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
відповідач у 2011 році повинен виплатити
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення відповідно до статті 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
тобто в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат, встановлених на
момент виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить висновку, що судом
першої інстанції повно встановлені
обставини справи та надана правильна
юридична оцінка, у зв'язку з чим
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у
м.Дніпропетровську ради - залишити без
задоволення.

Постанову Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 28.02.2012 року
у справі № 2а/0417/86/2012 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун