Справа № 826/2627/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Київ К/800/49622/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Приватного
підприємства "Трансшляхбудмах" на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 травня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2013 року

справі № 826/2627/13-а

за позовом Приватного
підприємства "Трансшляхбудмах"

до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва

Державної податкової
служби

про визнання
протиправними та скасування
податкових

повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В

Приватне підприємство
«Трансшляхбудмах» (надалі також -
позивач, ПП «Трансшляхбудмаш»)
звернулосьдо суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва Державної податкової служби
(надалі також - ДПІ, відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від 30
жовтня 2012 року № та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 травня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2013 року апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Трансшляхбудмах»
залишено без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27 травня 2013 року - без
змін.

Позивач в касаційній скарзі, вказуючи
на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27 травня 2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 вересня
2013 року і прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою для збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток в розмірі 215 419грн. та з
податку на додану вартість в розмірі 234
151,25 грн. на підставі податкових
повідомлень-рішень, з приводу
правомірності яких виник спір, стали
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки від 2 жовтня 2012 року
№324/1/22-30-36376478, про порушення
позивачем вимог пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України (надалі
також - ПК України: тут і надалі - в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) в результаті
чого занижено податок на прибуток на
загальну суму 215 419 грн. за 2-4 квартал 2011
року; пункту 198.6 статті 198 ПК України в
результаті чого занижено ПДВ на суму 187
321 грн., в тому числі за вересень 2011 року
на суму 24 265 грн., листопад 2011 року - 40
558 грн., грудень 2011 року - 122 498 грн.

Вказані висновки відповідача
ґрунтуються на тому, що позивачем
безпідставно віднесено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість та зменшено суму
оподатковуваного доходу на суму витрат
внаслідок відображення в податковому
обліку господарських операцій з ТОВ
«Ліга - Груп».

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не відносяться до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

З наведених законодавчих положень
випливає, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит та зменшення
оподатковуваного доходу на суму витрат
є реальне здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку (зокрема, податковими
накладними).

При цьому як відомості, що містяться у
податкових накладних, так і дані
первинних документів, що складаються
при здійсненні господарської операції
та подаються платником до
контролюючого органу, мають
відповідати установленим вимогам та
містить достовірну інформацію про
обставини, з якими законодавством
пов'язує реалізацію права платника на
податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди
за наявності у документах платника
недостовірних та суперечливих
відомостей є податковим ризиком. У
цілях підтвердження обґрунтованості
заявлених податкових вигод має бути
встановлений їх об'єктивний предметний
зв'язок з фактами та результатами
реальної підприємницької або іншої
економічної діяльності, що слугує
підставою для висновку про
достовірність первинних документів, у
тому числі й відносно учасників та умов
господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок
підтвердити правомірність та
обґрунтованість витрат первинними
документами покладається на платника,
позаяк саме він виступає суб'єктом, що
використовує включену постачальником
до ціни товару суму ПДВ при обчисленні
суми податку, яка підлягає
перерахуванню до бюджету, а також
зменшує об'єкт оподаткування податку
на прибуток за фактом понесення витрат.

Разом з тим, як слідує з обставин
встановлених судами попередніх
інстанцій, позивачем, як платником
податків не дотримано обов'язку
підтвердити правомірність та
обґрунтованість витрат і податкового
кредиту первинними документами з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між позивачем (підрядник) та
ТОВ «Ліга - Груп» (Субпідрядник)
укладені договори від 25 вересня 2011 року
№106, від 3 жовтня 2011 року №107, від 3
жовтня 2011 року №108, від 7 жовтня 2011 року
№109, відповідно до умов яких, позивач
мав виконати відновлення покриттів під
час благоустрою території по вул.
Тельмана та вул. Ямській, по вул.
Коперника від вул. Артема до вул.
Шолуденка; відновлення покриття по
пров. Госпітальному; ремонт покриття по
вул. Дмитрова; ремонт асфальтного
покриття прибудинкових територій та
міжквартальних проїздів у
Святошинському районі м. Києва.

Відтак, згідно умов договору від 3
жовтня 2011 року №107 Підрядник (позивач)
доручає, а Субпідрядник (ТОВ «Ліга -
Груп») приймає на себе зобов'язання
власними силами виконати роботи з
відновлення благоустрою по провулку
Госпітальній м. Києва, а Підрядник
зобов'язується прийняти і оплатити
виконані роботи.

Згідно умов договору від 7 листопада 2011
року №109 Підрядник (позивач)
зобов'язується виконати роботи: з
ремонту асфальтового покриття
прибудинкових територій та між
квартальних проїздів у Святошинському
районі м. Києва, а Замовник (ТОВ «Ліга -
Груп») зобов'язується прийняти і
оплатити виконанні роботи на умовах
Договору.

Згідно з умовами договору від 3
листопада 2011 року №108 Підрядник
(позивач) зобов'язується виконати
роботи: по відновленню покриттів;
Замовник (ТОВ «Ліга - Груп»)
зобов'язується прийняти і оплатити
виконані роботи на умовах Договору.

Договором від 25 вересня 2011 року №106
передбачено, що Підрядник (позивач)
зобов'язується виконати роботи: по
відновленню покриттів; Замовник (ТОВ
«Ліга - Груп») зобов'язується прийняти і
оплатити виконані роботи на умовах
Договору.

На виконання умов вказаних договорів
позивач надав суду акти приймання
виконаних робіт: №100 форми КБ-2в за
вересень 2011 року; №101 форми КБ-2в за
вересень 2011 року; №107/11/89 форми КБ-2в за
листопад 2011 року; №108/11/90 форми КБ-2в за
листопад 2011 року; №108-1/11 форми КБ-2в за
листопад 2011 року; №12/11/01 КБ-2в за грудень
2011 року; №12/11/02 КБ-2в за грудень 2011 року;
довідки про вартість робіт/та витрати/
форми КБ-3 за вересень, листопад,
грудень 2011 року; податкові накладні,
виписані ТОВ «Ліга - Груп»:.; платіжні
доручення.

Разом з тим, як встановлено судами
попередніх інстанцій та
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами, з аналізу наведених
вище первинних документів неможливо
встановити ким саме виконувались умови
вказаних вище договорів.

При цьому позивач, як слідує з
матеріалів справи, не зазначав про
допущення будь-яких помилок при
складанні первинної документації.

Про те, що господарські операції між
позивачем та його контрагентом не
носили реального характеру, свідчать
також докази, яким оцінка судами
попередніх інстанцій надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме зі змісту актів
перевірки ТОВ «Ліга - Груп» від 14 лютого
2012 року №70/23-3/36449011 та від 13 січня 2012
року №19/23-3/36449011 слідує, що
співробітниками ВПМ ДПІ у Києво -
Святошинському районі Київської
області ДПС здійснено виїзд за місцем
реєстрації ТОВ «Ліга - Груп» та
встановлено, що за адресою: 08162, с.
Чабани, вул. Машинобудівників, 1,
підприємство не знаходиться, про що
складено акт та опитано громадянку
ОСОБА_4, яка є директором ТОВ
«Техномеблі» () та
власником приміщення за вищенаведеною
адресою, яка пояснила, що підприємство
ТОВ «Ліга - Груп» їй не відомо, ніколи
договорів оренди приміщення з ним не
укладала та за вказаною адресою ТОВ
«Ліга - Груп» ніколи не знаходилось.
Посадові особи ТОВ «Ліга - Груп» їй не
відомі. Співробітниками ВПМ ДПІ у Києво
- Святошинському районі Київської
області ДПС здійснено виїзд за місцем
реєстрації директора ТОВ «Ліга - Груп»
ОСОБА_5, який також був допитаний судом
в якості свідка та який пояснив, що
невстановлена особа на ім'я Володимир
запропонувала йому роботу кур'єром, які
фактично документи він підписав, точно
не розбирався, оскільки не має
відповідної освіти. Документів
фінансово - господарської діяльності,
первинних документів, податкових,
видаткових накладних, актів виконаних
робіт жодного разу не підписував,
звітності до органів ДПІ не підписував
не складав та не подавав. Печатку на
будь - яких звітних та первинних
документах не ставив. Довіреності на
представлення інтересів від свого
імені та від імені ТОВ «Ліга - Груп» не
видавав, коштів з рахунку у банку не
знімав та нікому не передавав,
фінансово - господарську діяльність не
проводив.

Крім того, згідно висновку спеціаліста
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
сектору техніко-криміналістичного
забезпечення роботи Святошинського РУ
ГУМВС України в м. Києві від 29 вересня
2011 року №1641, податкову звітність за
липень 2011 року та серпень 2011 року
ОСОБА_5 не підписував.

За таких обставин, Вищий
адміністративний суд України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, з огляду на
те, що в матеріалах справи відсутні
належні докази на підтвердження
реального здійснення господарських
операцій ТОВ
«Ліга - Груп», а відтак, позивачем не
спростовано висновків податкового
органу про порушення вимог пункту
138.2статті 138, пункту 198.6 статті 198 ПК
України.

Щодо доводів, наведених позивачем в
касаційній скарзі про те, що перевірка
була здійснена відповідачем на
підставі постанови старшого слідчого
ОСВ СВ Управління СБ України в
Київській області від 16 січня 2012 року в
рамках кримінальної справи № 209, що
виключає прийняття податкових
повідомлень-рішень до набрання
законної сили обвинувальним вироком,
прийнятим судом за результатами
розгляду кримінальної справи про
злочини, предметом якої є податки,
збори, або рішенням про закриття
кримінальної справи за
нереабілітуючими підставами, то Вищий
адміністративний суд України їх
відхиляє, з огляду на непідтвердження
вказаної обставини належними та
допустимими доказами та відсутності
посилань в акті перевірки на положення
підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК
України, яка визначає як підставу
проведення перевірки отримання
постанови суду (ухвали суду) про
призначення перевірки або постанови
органу дізнання, слідчого, прокурора,
винесену ними відповідно до закону у
кримінальних справах, що перебувають у
їх провадженні.

Інші доводи касаційної скарги
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права. Таким чином, ухвалені по справі
рішення є законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
не знаходить свого підтвердження
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, суд, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а
оскаржувані рішення слід залишити без
змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "Трансшляхбудмах"
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
травня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь справі та може
бути переглянута з підстав
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко