Справа № 9101/56047/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2013 рокусправа № 2а-1407/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Проценко О.А.

суддів: Дурасової Ю.В.
Туркіної Л.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Самарської районної
у м.Дніпропетровську ради

на постанову Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2011
року у справі № 2а-1407/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Самарської районної
у м.Дніпропетровську ради

про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання дій
відповідача протиправними та
зобов'язання останнього здійснити
перерахунок та виплату позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення
згідно із ст..48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2008, 2009,
2010 роки. В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначав, що має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, віднесений до
категорії « 2» осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
повинна виплачуватись щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 3-х
мінімальних заробітних плат, але
всупереч вказаним нормам відповідач не
нарахував та не виплатив позивачу
вищезазначену надбавку до пенсії.

Ухвалою від 30.03.2011 року позовні вимоги
за межами шестимісячного строку
позовної давності залишено без
розгляду.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено частково: визнано
неправомірними дії відповідача та
зобов'язано останнього здійснити
перерахунок та виплату позивачу
недоплаченої щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення за 2010 рік
згідно зі ст.48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі 3
(трьох) мінімальних заробітних плат з
урахуванням фактично виплачених сум у
цей період.

В апеляційній скарзі відповідач
просить постанову суду скасувати, та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. Зазначає,
що судом безпідставно не враховано
постанову Кабінету Міністрів України
№562 від 12.07.2005р.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів зазначає наступне.

Посвідченням серії НОМЕР_1
підтверджено, що позивач є
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи 2 категорії (а.с.8), тобто
особою, на яку поширюється дія статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Нормами ст. 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, в тому числі
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до ч. 4 ст. 48
якого позивач має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення з
урахуванням статусу в розмірі 3
мінімальних заробітних плат.

За приписами ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту
населення. При цьому розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (ч. 7 ст.
48 зазначеного закону). У відповідності
до статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Згідно з положеннями частини
четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу. Отже, за конституційними нормами
та, виходячи з пріоритетності законів
над підзаконними актами, нарахування
та виплата пенсій повинна бути
здійснена виходячи з розмірів,
встановлених Законом «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Як визначено ст.70 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік "
Кабінету Міністрів України надано
право у 2010 році встановлювати розмір
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Проте, в 2010 році нормативні акти
Кабінету Міністрів України з приводу
встановлення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам, визначеним ст.48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" не
приймалися. За таких обставин, суд
першої інстанції вірно визначився, що у
2010 році нарахування одноразової
допомоги на оздоровлення повинно
здійснюватися відповідно до ст.48
зазначеного Закону.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що відповідач
незаконно нарахував та виплатив
позивачу у 2010 році одноразову щорічну
допомогу на оздоровлення у розмірі
меншому ніж встановлено ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", та надав
вірну оцінку діям відповідача,
зобов'язавши останнього здійснити
перерахунок та виплату позивачу
одноразової щорічно допомоги на
оздоровлення за 2010 рік у встановленому
Законом розмірі.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Доводи апелянта
не спростовуються матеріалами справи.
Підстав для виходу за межі апеляційних
вимог не вбачається. Апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, постанову
суду слід залишити без змін.

Керуючись ст..197, ст. п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.
200, ст.ст. 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Самарської районної у
м.Дніпропетровську ради на постанову
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 29 квітня 2011 року
у справі № 2а-1407/11 залишити без
задоволення.

Постанову Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 29 квітня 2011 року
у справі № 2а-1407/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Л.П. Туркіна