Справа № 260/11314/13-а
Суддя: Василенко Л. А.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бескровна О.Л.
Суддя-доповідач - Василенко Л. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
справа №260/11314/13-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів
Гайдара А.В., Старосуда М.І.,

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку ради на постанову
Ленінського районного суду м. Донецька
від 27 січня 2014 року у справі № 260/11314/13-а
за позовом ОСОБА_2 до Управління праці
та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради,
третя особа - Управління Державної
казначейської служби України
Ленінського району м. Донецька про
визнання дій неправомірним та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_2 25.11.2013 року звернулася
до суду з позовом до Управління праці
та соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
(далі УПСЗН Ленінської районної у м.
Донецьку ради), в якому просила визнати
неправомірними дій УПСЗН Ленінської
районної у м. Донецьку ради щодо
нарахування та виплати державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку;
стягнути з УПСЗН Ленінської районної у
м. Донецьку ради на користь ОСОБА_2
недоотриманої суми допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років за
період з 01.02.2013 року по день винесення
судового рішення та стягнути з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_2 нараховану УПСЗН Ленінської
районної у м. Донецьку ради допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років за
період з 01.02.2013 року по день винесення
судового рішення з урахуванням
фактично здійснених виплат (а. с. 3-8).

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Донецька від 27 січня 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_2 в
частині визнання дій УПСЗН Ленінської
районної у м. Донецьку ради
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок, виплату
державної допомоги по догляду за
дитиною за період з 01.02.2013 року до 24.05.2013
року залишено без розгляду. (а. с. 26).
Ухвала суду не оскаржена.

Постановою Ленінського районного суду
м. Донецька від 27 січня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково, а саме:
визнано неправомірними дії УПСЗН
Ленінської районної у м. Донецьку ради
з нарахування та виплати ОСОБА_2
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 25.05.2013
року до 27.01.2014 року у розмірі,
встановленому відповідно до ст.15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми»; зобов'язано УПСЗН
Ленінської районної у м. Донецьку ради
здійснити ОСОБА_2 перерахунок та
виплату державної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 25.05.2013 року до 27.01.2014
року з урахуванням проведених виплат
(а. с. 28-31)

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
постанову суду першої інстанції
скасувати в зв'язку з порушенням норм
матеріального закону та прийняти нову
постанову, якою відмовити у задоволені
позовних вимог у повному обсязі (а. с. 34,
35).

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснений в письмовому провадженні.

Колегія суддів заслухала
суддю-доповідача, вивчила доводи
апеляційної скарги за матеріалами
справи і дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9), у
зв'язку з чим перебуває на обліку у
відповідача з 26.11.2012 року та отримує
грошову допомогу, як застрахована
особа у розмірі 130 грн. щомісяця, що
підтверджується письмовими
поясненнями відповідача (а. с. 24, 25).

Спірним у справі є розмір допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, яку отримувала
позивач.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 N 107-VI «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон N 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» від 21.11.1992 № 2811-ХІІ (далі - Закон
№ 2811-ХІІ), дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" ( Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону N
2240-III було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону N 107-VI були
внесені відповідні зміни до Закону N
2811-XII та Закону N 2240-III. Зокрема, змінами
до статті 13 Закону N 2811-XII його дію
поширено на застрахованих осіб, а із
Закону N 2240-III було виключено статті 40 -
44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону N 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону N 107-VI щодо виключення
статей 40 - 44 Закону N 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону N 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення N 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону N 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону N
2811-XII.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 N 835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року N 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон N 2154-VI) передбачено, що у 2009,
2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону N 2240-III
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року N 1751
саме на виконання Закону N 2811-XII (пункт 1).
Новий акт уряду на виконання статті 46
Закону № 835 та статті 45 Закону N 2154-VI не
приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону N 2240-III на
виконання статті 46 Закону № 835 та
статті 45 Закону N 2154-VI Кабінетом
Міністрів України не визначалися.

В подальшому, ані Законом України «Про
Державний бюджет на 2012 рік», ані
Законом України «Про Державний бюджет
на 2013 рік», ані Законом України «Про
Державний бюджет на 2014 рік», ані іншими
законами не встановлювався інший
розмір допомоги, ніж в Законах №2811-ХІІ
та №2240-ІІІ.

Оскільки у цій справі спір виник щодо
виплати допомоги з 25.05.2013 року до 27.01.2014
року особі, яка застрахована у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування, то
за таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді регулюються
нормами спеціального Закону (яким є
Закон N 2240-III), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглянув
судове рішення в межах доводів
апеляційної скарги. В решті постанова
суду не оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи та
постанова прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду відсутні.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1
п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254
ч.5 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної у м. Донецьку ради
залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Донецька від 27 січня 2014 року у справі
№ 260/11314/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
у м. Донецьку ради, третя особа -
Управління Державної казначейської
служби України Ленінського району м.
Донецька про визнання дій
неправомірним та зобов'язання вчинити
певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Головуючий суддя
Л.А. Василенко

Судді
А.В.Гайдар

М.І. Старосуд