Справа № 826/15357/13-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого: Бужак Н.П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.,

За участю секретаря: Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Адвентіс»
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 грудня 2013 року в справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Адвентіс»
до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податків про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Адвентіс»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
податків про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №, № від
01.08.2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 грудня 2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
постанову суду та прийняти нове
рішення яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явилися в судове
засідання,дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Міжрегіональним головним управлінням
Міндоходів - Центральним офісом з
обслуговування великих платників
податків проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Адвентіс» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
прибуток та податку на додану вартість
по операціях із ТОВ «НДІП Ельдорадо 3»
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт
№817/39-10/35275230 від 18.07.2013 року.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено суму податку на прибуток в
періоді, що перевірявся на загальну
суму 23 074 грн., в тому числі за 1 квартал
2012 року в сумі 8 366 грн., за 2 квартал 2012
року в сумі 12 232 грн., за 3 квартал 2012 року
в сумі 2 476 грн.; п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198 ПК
України, в результаті чого занижено
суму податку на додану вартість, що
підлягає сплаті в бюджет, в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 21 974 грн.,
в тому числі за березень 2012 року в сумі 7
098 грн., за квітень 2012 року в сумі 4 582
грн., за травень 2012 року в сумі 2 628 грн.,
за червень 2012 року в сумі 5 308 грн., за
серпень 2012 року в сумі 2 358 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесені податкові
повідомлення-рішення № від 01.08.2013
року про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем у
розмірі 21 974 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 10 987
грн.; № від 01.08.2013 року про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств за основним платежем у
розмірі 23 074 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 5 769
грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволення
позовних вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «Адвентіс» (покупець) та ТОВ «НДІП
Ельдорадо 3» (постачальник) укладено
договір поставки №100210 від 01.03.2012 року,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується доставляти і передавати
на умовах та у встановлені договором
строки товар у власність покупця, а
покупець зобов'язується приймати товар
у власність та оплачувати його.

Однак, в матеріалах справи відсутні
документи, які б підтверджували факт
перевезення товару за вище вказаним
договором, зокрема товарно-транспортні
накладні, маршрутні листи, тощо.

Позивач в своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що при здійсненні
такого виду господарських операцій,
які передбачені договором між ТОВ
«Адвентіс» та ТОВ «НДІП Ельдорадо 3»
№100210 від 01.03.2012 року, складання
товарно-транспортних накладних не є
обов'язковим.

Надаючи правову оцінку відносинам що
склалися між сторонами, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу

Підпунктом 139.1.9. п.139.1. ст.139 ПК України
встановлено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку
та нарахування податку.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1, п. 198.2., п. 198.3.
ст. 198 ПК України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг. Датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України, не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Статтею ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.п. 11.1, 11.4 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених Наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14 жовтня 1997 року, основними
документами на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.

Відповідно до п.п. 11.5, 11.7 вказаних
Правил, товарно-транспортну накладну
на перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Таким чином, незалежно від того, хто
виступав замовником послуг по
перевезенню вантажів, покупець чи
постачальник, у покупця, як
вантажоодержувача, повинен
зберігатись один екземпляр
товарно-транспортної накладної.

Відповідно до Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Мінтрансу України № 363 від 14 жовтня 1997
року, товарно-транспортна накладна -
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбутковування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу і обліку виконаної
роботи.

Таким чином, товарно-транспортна
накладна належить до первинної
транспортної документації,
застосування якої для всіх суб'єктів
господарської діяльності незалежно
від форм власності є обов'язковим.

ТОВ «Адвентіс» є вантажоодержувачем, а
тому, у відповідності до вище
викладених норм на підтвердження
здійснення поставки товарів позивач
має надати відповідні
товаро-транспортні накладні, проте, на
момент розгляду справи будь-які
документи, які б підтверджували факт
транспортування товару ТОВ «НДІП
Ельдорадо 3» на адресу ТОВ «Адвентіс» у
матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що надані позивачем
документи не можуть бути достатніми та
беззаперечними доказами фактичного
отримання Товариством товарів, робіт
чи послуг від ТОВ «НДІП Ельдорадо 3».
Наведені обставини та досліджені судом
документальні докази у їх сукупності,
суд вважає достатніми для висновку про
те, що господарські операції фактично
не мали реального характеру, їх
виконання оформлено лише
документально без мети реального
настання правових наслідків.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду є законною і
обґрунтованою, ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 198, 200, 205, 207, 212, 254
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Адвентіс»
залишити без задоволення, а постанову
Оружного адміністративного суду міста
Києва від 30 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк
Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 02 квітня 2014
року.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.