Справа № 807/3647/13-а
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про передачу справи до iншого суду за
підсудністю

10 квітня 2014 рокум. Ужгород№ 807/3647/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ващиліна Р. О.,

при секретарі судового засідання -
Кібкало І. А.,

за участю сторін, які беруть участь у
справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Ужгородський міський
центр зайнятості, представник -
Скочиляс Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні клопотання представника
відповідача про передачу
адміністративної справи № 807/3647/13-а за
позовом ОСОБА_1 до Ужгородського
міського центру зайнятості про
визнання дій протиправними, визнання
нечинним та скасування направлення від
12.09.2013 № 0034001, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовом до
Ужгородського міського центру
зайнятості про визнання дій
Ужгородського міського центру
зайнятості, його посадових осіб щодо
порушення наданих їй державою
додаткових гарантій у сприянні
працевлаштування і особливих гарантій
її зайнятості шляхом направлення на
непідходящу роботу (на громадські
роботи) протиправними, визнання
направлення Ужгородського міського
центру зайнятості від 12.09.2013 №
0034001 про направлення ОСОБА_1 на
громадські роботи до
Медико-соціального реабілітаційного
центру незаконним, протиправним, а тому
нечинним та скасувати його або
зобов'язання Ужгородського міського
центру зайнятості скасувати це
направлення.

14 березня 2014 року до Закарпатського
окружного адміністративного суду
надійшло клопотання відповідача про
передачу даної адміністративної
справи за підсудністю Ужгородському
міськрайонному суду Закарпатської
області. Дане клопотання обґрунтовує
тим, що оскільки позивач звернулась з
приводу надання їй безоплатних
соціальних послуг, то, у відповідності
до ст. 18 Кодексу адміністративного
судочинства України, така
адміністративна справа підсудна
місцевим загальним судам як
адміністративним.

В судовому засіданні представник
відповідача заявлене клопотання
підтримав, мотивуючи вищезазначеними
обставинами.

В судовому засіданні позивач проти
заявленого клопотання заперечила.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Згідно з вимогами предметної
підсудності, закріпленими у п. 4 ч. 1 ст. 18
Кодексу адміністративного судочинства
України, місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні усі
адміністративні справи щодо спорів
фізичних осіб з суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг.

Окружним адміністративним судам,
відповідно до ч. 2 ст. 18 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підсудні адміністративні
справи, у яких однією зі сторін в яких є
орган державної влади, інший державний
орган, орган влади Автономної
Республіки Крим, обласна рада,
Київська, Севастопольська міська рада,
їх посадова чи службова особа, крім
випадків, передбачених цим Кодексом, та
крім справ щодо їх рішень, дій чи
бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, ОСОБА_1 звернулася до суду з
приводу оскарження дій Ужгородського
міського центру зайнятості щодо
направлення її на непідходящу, на її
думку, роботу - громадські роботи.

Правові, економічні та організаційні
засади реалізації державної політики у
сфері зайнятості населення, гарантії
держави щодо захисту прав громадян на
працю та реалізації їхніх прав на
соціальний захист від безробіття
визначає Закону України "Про
зайнятість населення" від 05.07.2012 № 5067-VI.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону
України "Про зайнятість населення"
кожен має право на соціальний захист у
разі настання безробіття, що
реалізується шляхом:

1) участі в загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванні на
випадок безробіття, яке передбачає
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття;

2) надання безоплатних соціальних
послуг, зокрема,
інформаційно-консультаційних та
профорієнтаційних, професійної
підготовки, перепідготовки, підвищення
кваліфікації з урахуванням попиту на
ринку праці, сприяння у
працевлаштуванні, зокрема, шляхом
фінансової підтримки самозайнятості
та реалізації підприємницької
ініціативи відповідно до
законодавства;

3) надання особливих гарантій
працівникам, які втратили роботу у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці;

4) надання додаткової гарантії
зайнятості окремим категоріям
населення, які не здатні на рівних
умовах конкурувати на ринку праці.

Ч. 6 ст. 6 Закону України "Про основи
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 14.01.1998 №
16/98-ВР передбачає, що страхові фонди (до
яких згідно з ч. 5 зазначеної статті
відноситься, в тому числі, страхування
на випадок безробіття) беруть на себе
зобов'язання щодо надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення і соціальних послуг при
настанні страхових випадків.

Основні організаційні та правові
засади надання соціальних послуг
особам, які перебувають у складних
життєвих обставинах та потребують
сторонньої допомоги визначає Закон
України "Про соціальні послуги" від
19.06.2003 № 966-IV.

Визначення поняттю "соціальні послуги"
надає ст. 1 Закон України "Про соціальні
послуги", у відповідності до якого
такими є комплекс заходів з надання
допомоги особам, окремим соціальним
групам, які перебувають у складних
життєвих обставинах і не можуть
самостійно їх подолати, з метою
розв'язання їхніх життєвих проблем.

Згідно зі ст. 5. Закон України "Про
соціальні послуги" основними формами
надання соціальних послуг є
матеріальна допомога та соціальне
обслуговування.

Ч. 4 ст. 5 вищезазначеного законодавчого
акту визначає види соціальних послуг,
до яких, зокрема, відносяться послуги з
працевлаштування - пошук підходящої
роботи, сприяння у працевлаштуванні та
соціальне супроводження
працевлаштованої особи.

Зазначене кореспондується з нормами
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 02.03.2000 № 1533-III, ч. 2 ст. 7
якого встановлює перелік видів
соціальних послуг, що надаються в межах
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, серед яких:

- професійна підготовка або
перепідготовка, підвищення
кваліфікації у професійно-технічних та
вищих навчальних закладах, у тому числі
в навчальних закладах державної служби
зайнятості, на підприємствах, в
установах, організаціях;

- профорієнтація;

- пошук підходящої роботи та сприяння у
працевлаштуванні, у тому числі шляхом
організації громадських робіт для
безробітних у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України;

- надання роботодавцям, які
працевлаштовують громадян, зазначених
у частині першій статті 14 Закону
України "Про зайнятість населення",
компенсації відповідно до статті 26
Закону України "Про зайнятість
населення";

- надання роботодавцям - суб'єктам
малого підприємництва, які
працевлаштовують безробітних,
компенсації відповідно до статті 27
Закону України "Про зайнятість
населення";

- надання громадянам віком старше 45
років, страховий стаж яких становить не
менше 15 років, ваучера для підтримання
їх конкурентоспроможності шляхом
перепідготовки, спеціалізації,
підвищення кваліфікації за професіями
та спеціальностями для пріоритетних
видів економічної діяльності;

- інформаційні та консультаційні
послуги, пов'язані з працевлаштуванням.

Таким чином, беручи до уваги
вищезазначене, суд приходить до
висновку, що предметом даного
адміністративного позову є спір з
приводу надання Ужгородським міським
центром зайнятості соціальної послуги
з працевлаштування безробітної ОСОБА_1,
зокрема, направлення такої на
громадські роботи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 22 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд передає адміністративну справу на
розгляд іншого адміністративного суду,
якщо відкрито провадження у справі, яка
предметно підсудна іншому суду.

Отже, враховуючи викладене, дана справа
належить до предметної підсудності не
Закарпатського окружного
адміністративного суду, а місцевого
загального суду як адміністративного з
урахуванням правил територіальної
підсудності визначеної ст. 18 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У відповідності до ч. 8 ст. 22 Кодексу
адміністративного судочинства України
спори між адміністративними судами
щодо підсудності не допускаються.

Керуючись ст.ст. 18, 22, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Клопотання представника відповідача
про передачу адміністративної справи
№ 807/3647/13-а - задовольнити.

2.Адміністративну справу № 807/3647/13-а за
позовом ОСОБА_1 до Ужгородського
міського центру зайнятості про
визнання дій протиправними, визнання
нечинним та скасування направлення від
12.09.2013 № 0034001 передати на розгляд
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області.

3.Ухвала суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на ухвалу суду першої інстанції
подається протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу
було постановлено в письмовому
провадженні або згідно з ч. 3 ст. 160 КАС
України, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали. Ухвала суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо таку
скаргу не було подано.

Суддя

Р.О. Ващилін