Справа № 2а-1670/2340/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/9606/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в інтересах якої, діє її мати
ОСОБА_2 на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 січня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах якої діє її
мати ОСОБА_2 до Новосанжарського
районного сектору управління
Державної міграційної служби України в
Полтавській області про визнання
рішення незаконним та спонукання до
виконання певних дій, -

встановила:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах якої діє
її мати ОСОБА_2 звернулися до суду з
адміністративним позовом до
Новосанжарського районного сектору
управління Державної міграційної
служби України в Полтавській області
про визнання відмови відділу у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Новосанжарського РВ УМВС
України в Полтавській області в
реєстрації ОСОБА_2 та її неповнолітньої
доньки ОСОБА_3 за місцем проживання
неправомірною та зобов'язання
відповідача зареєструвати місце
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1, з внесенням відповідної
відмітки до паспортного документа.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2012
року позовні вимоги задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
інтересах якої діє її мати ОСОБА_2
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду апеляційної
інстанції постановлене з додержанням
норм матеріального права, правова
оцінка обставинам у справі дана вірно,
а доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225- 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 проживає
разом зі своєю неповнолітньою донькою
ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, на підставі
договору найму квартири від 01 березня
2010 року, укладеному між позивачем
(наймач) та ТОВ «Сокіл» (наймодавець).

06 січня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
голови Соколово-Балківської сільської
ради Новосанжарського району
Полтавської області із заявою, в якій
просила зареєструвати її за адресою
місця проживання.

Листом від 26 січня 2012 року голова
Соколово-Балківської сільської ради
Новосанжарського району Полтавської
області відмовив позивачу у
задоволенні заяви, посилаючись на
відсутність технічної документації на
будинок.

30 січня 2012 року позивач повторно
звернувся із заявою до голови
Соколово-Балківської сільської ради
Новосанжарського району Полтавської
області з аналогічними вимогами.

07 лютого 2012 року Соколово-Балківська
сільська рада Новосанжарського району
Полтавської області надала тотожну
відповідь, що стало підставою для
звернення позивача до Відділу у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Новосанжарського РВ УМВС України в
Полтавській області.

Листом від 23 березня 2012 року № 2392
позивачу повідомлено, що за умови
відповідності наданих документів
вимогам чинного законодавства,
реєстрація місця проживання буде
здійснена у можливо короткий термін.

Відповідно до абзацу 1 статті 58
Житлового кодексу України закріплено,
що на підставі рішення про надання
жилого приміщення в будинку державного
або громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення.

Згідно статті 61 Житлового кодексу
України договір найму жилого
приміщення укладається в письмовій
формі на підставі ордера на жиле
приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
(а в разі її відсутності - відповідним
підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Статтею 58 Житлового кодексу України
ордер надається виконавчим комітетом
районної, міської, районної в місті,
селищної, сільської Ради народних
депутатів.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання» громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

Для реєстрації особа подає:

- письмову заяву. Діти віком від 15 до 18
років подають заяву особисто. У разі
якщо особа з поважної причини не може
самостійно звернутися до
уповноваженого органу, реєстрація може
бути здійснена за зверненням іншої
особи на підставі доручення,
посвідченого в установленому порядку;

- паспортний документ. Якщо дитина не
досягла 16-річного віку, подається
свідоцтво про народження або свідоцтво
про належність до громадянства
України. Іноземець та особа без
громадянства додатково подають
посвідку на постійне або тимчасове
проживання;

- квитанцію про сплату державного мита
або документ про звільнення від його
сплати;

- два примірники талона зняття з
реєстрації. Забороняється вимагати для
реєстрації місця проживання подання
особою інших документів. Заява особи
про реєстрацію місця проживання є
єдиною підставою для реєстрації місця
проживання особи.

Постановою Кабінету міністрів України
«Про затвердження зразків документів,
необхідних для реєстрації місця
проживання в Україні» від 28 липня 2004
року № 985, визначено, що заява про
реєстрацію місця проживання повинна
містити: підставу для реєстрації місця
проживання заявника за зазначеною
адресою (ордер, свідоцтво про право
власності, договір найму (піднайму,
оренди) або інші документи) та згоду
власника/співвласників житла або їх
уповноважених органів, наймача та
членів його сім'ї на реєстрацію місця
проживання заявника у разі відсутності
документів, зазначених як підстава для
реєстрації.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 16-квартирннй будинок,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, є
об'єктом соціальної сфери, знаходиться
в комунальній власності та перебуває
на балансі Соколово-Балківської
сільської ради, що підтверджується
актами приймання-передачі від 28
листопада 2011 року.

І відповідно, з урахуванням приписів
статті 58 Житлового кодексу України для
проживання в зазначеному 16-ти
квартирному будинку необхідний ордер,
який повинен бути виданий виконавчим
комітетом Соколово - Балківської
сільської ради, оскільки саме сільська
рада має право розпоряджатися
об'єктами житлового фонду та
вирішувати питання щодо надання в
користування житлових приміщень.

Однак, як вірно встановлено судом
апеляційної інстанції, позивач на
квартирному обліку у виконавчому
комітеті Соколово - Балківської
сільської ради не перебуває і
відповідний ордер на вселення в надане
житлове приміщення позивачу не
надавався.

Наведене свідчить про те, що ТОВ
«Сокіл» не мало права розпоряджатися
16-ти квартирним житловим будинком та
приймати рішення щодо надання
громадянам в користування житлове
приміщення і укладати договори оренди.

Враховуючи приписи постанови Кабінету
міністрів України «Про затвердження
зразків документів, необхідних для
реєстрації місця проживання в Україні»
від 28 липня 2004 року № 985, ОСОБА_2 не має
права на отримання у користування
жилого приміщення та відповідно
зареєструвати місце проживання за
даною адресою, оскільки у позивача
відсутні документи, які можуть
слугувати підставою для реєстрації
місця проживання, і відповідно, у
відповідача були відсутні підстави для
здійснення реєстрації позивача за цією
адресою.

Також, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку про те, що сам
факт проживання позивача в зазначеній
квартирі, за собою не тягне обов'язку
реєстрації її місця проживання,
оскільки законом передбачена
спеціальна процедура, яка не була
дотримана позивачем.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку щодо
правомірності дій Новосанжарського
районного сектору управління
Державної міграційної служби України в
Полтавській області стосовно відмови
ОСОБА_2 в реєстрації її та
неповнолітньої доньки ОСОБА_3 за місцем
проживання, з внесенням відповідної
відмітки до паспортного документа.

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, що призвело або
могло б призвести до невірного
вирішення спору, а тому оскаржуване
судове рішення є законним та
обґрунтованим і підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
інтересах якої, діє її мати ОСОБА_2
залишити без задоволення, а постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
в інтересах якої діє її мати ОСОБА_2 до
Новосанжарського районного сектору
управління Державної міграційної
служби України в Полтавській області
про визнання рішення незаконним та
спонукання до виконання певних дій -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко