Справа № 817/891/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/891/14

07 квітня 2014 року 10год. 37хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Зозулі Д. П. за участю
секретаря судового засідання Минько
Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: не з'явився,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Здолбунівського
районного суду Рівненської області з
позовом до Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області про скасування постанови від
28.01. 2014 року № 009298 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
в сумі 510 грн.

18.02. 2014 року ухвалою Здолбунівського
районного суду Рівненської області за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області про скасування постанови від
28.01. 2014 року № 009298 про застосування
адміністративно-господарської
санкції, було передано на розгляд до
Рівненського окружного
адміністративного суду.

26.03. 2014 року ухвалою Рівненського
окружного адміністративного суду
призначено справу до розгляду.

Позивач в судове засідання не прибув.
Про дату, час та місце судового
розгляду справи повідомлений належним
чином. В матеріалах справи наявна заява
про розгляд адміністративної справи
без його участі (а.с.12).

В позовних вимог позивач вказав, що
управлінням Укртрансінспекції у
Рівненській області всупереч вимогам
Закону України "Про автомобільний
транспорт" було винесено постанову від
28.01. 2014 року № 009298 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 510 грн. Зазначив, що
твердження, що містяться в постанові,
не відповідають дійсності, оскільки
жодних порушень зазначеного закону він
не допустив. Постанова про стягнення
адміністративно-господарського штрафу
прийнята з порушенням чинного
законодавства, є необґрунтованою,
незаконною. З цих підстав, просив
скасувати постанову про стягнення
адміністративно-господарського штрафу
від 28.01. 2014 року № 009298.

Представник відповідача - управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області, в судове засідання не прибув.
Про дату, час та місце судового
розгляду справи відповідач
повідомлений належним чином. Подав
клопотання про розгляд справи за його
відсутності. Вказав, що позовні вимоги
заперечує.

В обґрунтування заперечень зазначив,
що 21.01. 2014 року працівниками управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області була проведена рейдова
перевірка у транспортному засобі
позивача, за наслідками якої був
складений акт перевірки № 024441, яким
зафіксовано, що водій ОСОБА_1
експлуатував автомобіль як таксі, без
ліцензійної карти. Даний автомобіль
був обладнаний як таксі, про що
свідчить розпізнавальний ліхтарик,
встановлений на даху автомобіля. Таким
чином, було встановлено факт надання
позивачем послуг з перевезення
пасажирів без оформлення документів,
передбачених ст. 39 Закону України "Про
автомобільний транспорт". Саме тому 28.01.
2014 року було прийнято постанову № 009298,
якою до позивача застосовано фінансові
санкції, що передбачені абз. 4 ч. 1 ст. 60
Закону України "Про автомобільний
транспорт" № 2344-III від 05.04. 2001 року. З
таких обставин, постанова винесена на
підставі та в межах чинного
законодавства.

Судом не визнавалася обов'язковою
участь сторін в судовому засіданні. За
таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу без участі сторін на
підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст.
41 КАС України, повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши у відкритому судовому
засіданні подані письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю з огляду на
наступне.

Так, судом встановлено, що актом № 024441
від 21.01. 2014 року про проведення
перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом (далі - акт № 024441 від 21.01. 2014
року), при перевірці транспортного
засобу марки МВ VITO 112 CДІ, номерний знак
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1,
зафіксовано, що під час перевірки водій
ОСОБА_1 експлуатував легковий
автомобіль облаштований як таксі, про
що свідчить розпізнавальний ліхтар,
встановлений на даху автомобіля, без
ліцензійної картки (а.с. 9). Акт № 024441 від
21.01. 2014 року підписаний державними
інспекторами, що здійснювали перевірку
- Прокопчуком Я.М., Бредихіним І.В. та
водієм транспортного засобу ОСОБА_1

Перевірка була проведена відповідно до
Завдання на перевірку № 006094 від 17.01. 2014
року. Завдання на перевірку з такими
реквізитами зазначено безпосередньо в
акті перевірки № 024441 від 21.01. 2014 року.

Начальником управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області 28.01. 2014 року, за результатом
розгляду акту перевірки № 024441 від 21.01.
2014 року, було винесено постанову № 009298
про застосування до ОСОБА_1
передбаченої абз. 4 ч. 1 ст. 60 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
адміністративно-господарської санкції
у формі штрафу в сумі 510 грн., за
експлуатацію легкового автомобіля,
облаштованого як таксі, без наявності
ліцензійної картки. Позивач зазначив,
що копію постанови отримав, про що
поставив підпис (а.с.10).

Так, ст. 6 Закону України "Про
автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №
2344-III (далі - Закону України від 05.04.2001 №
2344-III) встановлено, що центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з
питань безпеки на наземному
транспорті, здійснює державний нагляд
і контроль за дотриманням
автомобільними перевізниками вимог
законодавства, норм та стандартів
на автомобільному транспорті

Державному контролю підлягають усі
транспортні засоби українських та
іноземних перевізників, що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів і
вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних
перевізників на території України
здійснюється шляхом проведення
планових, позапланових і рейдових
перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно п. 1 Положення про Державну
інспекцію України з безпеки на
наземному транспорті, затвердженого
Указом Президента України від 6 квітня
2011 року № 387/2011 (далі - Положення від 6
квітня 2011 року № 387/2011), Державна
інспекція України з безпеки на
наземному транспорті (далі -
Укртрансінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра інфраструктури
України.

Пунктом 4 цього Положення встановлено,
що Укртрансінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань здійснює державний нагляд
(контроль) за додержанням вимог
законодавства, норм та стандартів на
автомобільному, міському електричному,
залізничному транспорті.

Відповідно до п. 13, 14, 16 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1567 від 08.11. 2006 року
(далі - Порядок № 1567 від 08.11. 2006 року)
графік проведення рейдових перевірок
складається та затверджується наказом
Укртрансінспекції або її
територіального органу з урахуванням
стану аварійності, періоду, що пройшов
від попередньої перевірки,
забезпечення належного рівня
транспортного обслуговування в
окремих регіонах, інформації про
діяльність осіб, що незаконно надають
послуги з перевезень, перевірки
дотримання умов перевезень, визначених
дозволом (договором) на перевезення, та
інших обставин. Щотижневий графік
складається з урахуванням проведення
рейдових перевірок не частіше ніж один
раз на квартал.

Рейдова перевірка транспортних
засобів проводиться в будь-який час на
окремо визначених ділянках дороги,
маршрутах руху, автовокзалах,
автостанціях, автобусних зупинках,
місцях посадки та висадки пасажирів,
стоянках таксі і транспортних засобів,
місцях навантаження та розвантаження
вантажних автомобілів, місцях
здійснення габаритно-вагового
контролю, під час виїзду з підприємств
та місць стоянки, на інших об'єктах, що
використовуються суб'єктами
господарювання для забезпечення
діяльності автомобільного транспорту.

Рейдова перевірка проводиться групою
посадових осіб у кількості не менш як
дві особи. Під час проведення такої
перевірки можливе застосування
спеціалізованих автомобілів, на яких
розміщений напис "Укртрансінспекція".

Як встановлено судом, рейдова
перевірка транспортного засобу марки
МВ VITO 112 CДІ, номерний знак НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_1, на додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом, проведена 21.01. 2014 року
відповідно до завдання на перевірку,
двома державними інспекторами, яким
було доручено її здійснення. Таким
чином, судом встановлено, що
відповідачем було проведено перевірку
з дотриманням норм чинного
законодавства.

Згідно з п. 15 Порядку № 1567 від 08.11. 2006
року під час проведення рейдової
перевірки перевіряється виключно
наявність визначених статтями 39 і 48
Закону документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом, додержання
вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону,
додержання водієм вимог Європейської
угоди щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення
(ЄУТР) (далі - Європейська угода),
відповідність зовнішнього і
внутрішнього спорядження
(екіпірування) транспортного засобу
встановленим вимогам, оснащення таксі
справним таксометром, відповідність
кількості пасажирів, що перевозяться,
відомостям, зазначеним у реєстраційних
документах, або нормам, передбаченим
технічною характеристикою
транспортного засобу, додержання
водієм автобуса затвердженого
розкладу та маршруту руху, наявність у
всіх пасажирів квитків на проїзд та
квитанцій на перевезення багажу, а у
разі пільгового проїзду - відповідного
посвідчення, додержання водієм режиму
праці та відпочинку, а також вимоги
щодо наявності в автобусі двох водіїв у
разі перевезення пасажирів на відстань
500 і більше кілометрів або перевезення
організованих груп дітей за маршрутом,
який виходить за межі населеного
пункту та має протяжність понад 250
кілометрів, виконання водієм інших
вимог Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту та Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, інших нормативно-правових
актів.

Зі змісту акту перевірки № 024441 від 21.01.
2014 року не вбачається невідповідності
предмету перевірки вищенаведеним
вимогам.

Разом з тим, відповідно до пунктів 25, 26,
27 Порядку № 1567 від 08.11. 2006 року справа
про порушення розглядається в органі
державного контролю за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення.

Справа про порушення розглядається у
присутності уповноваженої особи
суб'єкта господарювання. Про час і
місце розгляду справи про порушення
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із
повідомленням. У разі неявки
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання справа про порушення
розглядається без її участі. За
наявності підстав керівник органу
державного контролю або його заступник
виносить постанову про застосування
адміністративно-господарських
штрафів, яка оформляється згідно з
додатком 5.

Аналізуючи дані норми, суд прийшов до
висновку, що справа про порушення
розглядається в органі державного
контролю у присутності уповноваженої
особи суб'єкта господарювання або без
участі уповноваженої особи суб'єкта
господарювання лише у випадку її
належного повідомлення про час і місце
розгляду справи. Підставою належного
повідомлення є повідомлення про
вручення поштового відправлення
(рекомендованого листа).

При дослідженні доказів, судом
встановлено, що постанова № 009298 від 28.01.
2014 року винесена без участі
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання, оскільки суду не
надано доказів про повідомлення
позивача про розгляд справи про
порушення. Як наслідок постанову № 009298
від 28.01. 2014 року було винесено з
порушенням права позивача на захист, що
є підставою для визнання її
протиправною.

Разом з тим, справу про порушення було
розглянуто посадовою особою
відповідача та винесено постанову про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 28.01. 2014 року.

Відповідно до ст. 18 Закону України від
05.04.2001 № 2344-III з метою організації
безпечної праці та ефективного
контролю за роботою водіїв
транспортних засобів автомобільні
перевізники зобов'язані:
організовувати роботу водіїв
транспортних засобів, режими їх праці
та відпочинку відповідно до вимог
законодавства України; здійснювати
заходи, спрямовані на забезпечення
безпеки дорожнього руху; забезпечувати
виконання вимог законодавства з питань
охорони праці; здійснювати організацію
та контроль за своєчасним проходженням
водіями медичного огляду,
забезпечувати їх санітарно-побутовими
приміщеннями й обладнанням.

Статтею 39 цього Закону також
встановлено перелік документів, на
підставі яких виконують пасажирські
перевезення, згідно положень якої
автомобільні перевізники, водії,
пасажири повинні мати і пред'являти
особам, які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері безпеки дорожнього руху,
документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення.

Документи для фізичної особи, що
здійснює перевезення пасажирів на
таксі:

- для автомобільного перевізника -
ліцензія, інші документи, передбачені
законодавством України;

- для водія таксі - посвідчення водія
відповідної категорії, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу,
ліцензійна картка, інші документи,
передбачені законодавством України.

Актом перевірки від 21.01. 2014 року № 024441
транспортного засобу марки МВ VITO 112 CДІ,
номерний знак НОМЕР_1, констатовано
відсутність у водія ОСОБА_1
ліцензійної картки, тобто того
документу, який обов'язково повинен у
нього бути в силу вимог ст. 39 Закону
України від 05.04. 2001 року № 2344-III.

Відповідно до ст. 60 Закону України від
05.04. 2001 року № 2344-III за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт до автомобільних
перевізників застосовуються санкції
за: експлуатацію легкового автомобіля,
облаштованого як таксі, без наявності
ліцензійної картки - штраф у розмірі
тридцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Разом з тим, згідно з ст. 1 цього Закону
автомобільний перевізник - фізична або
юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Пунктом 1 Порядку № 1567 від 08.11. 2006 року
відповідно до якого було оформлено
результати перевірки та застосовано
адміністративно-господарську санкцію,
передбачено, що даний Порядок визначає
процедуру здійснення державного
контролю за додержанням суб'єктами
господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного
транспорту, вимог законодавства про
автомобільний транспорт, норм та
стандартів щодо організації
перевезень пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом, норм
міжнародних договорів про міжнародне
автомобільне сполучення, виконанням
умов перевезень, визначених дозволом
на перевезення на міжобласних
автобусних маршрутах, вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, дотриманням
габаритно-вагових параметрів,
наявністю дозвільних документів на
виконання перевезень та відповідністю
виду перевезень, відповідних ліцензій
і ліцензійних карток, виконанням
суб'єктами господарювання ліцензійних
умов, внесенням
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами, а
також диспетчерського контролю за
роботою автомобільних перевізників.

Відповідно до ст. 55 ГК України
суб'єктами господарювання визнаються
учасники господарських відносин, які
здійснюють господарську діяльність,
реалізуючи господарську компетенцію
(сукупність господарських прав та
обов'язків), мають відокремлене майно і
несуть відповідальність за своїми
зобов'язаннями в межах цього майна,
крім випадків, передбачених
законодавством.

Суб'єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України, державні,
комунальні та інші підприємства,
створені відповідно до цього Кодексу, а
також інші юридичні особи, які
здійснюють господарську діяльність та
зареєстровані в установленому законом
порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи
без громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

Оскільки, у суду відсутні докази того,
що ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична
особа - суб'єкт підприємницької
діяльності, то з цих підстав він не є
суб'єктом господарювання у розумінні
Закону України від 05.04.2001 року №2344-III та
Порядку № 1567 від 08.11. 2006 року і до нього,
відповідно, не може бути застосовано
адміністративно-господарського штрафу
передбаченого ст. 60 Закону України від
05.04. 2001 року № 2344-III.

Також, суду необхідно зазначити, що
відповідно до ст. 2 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" дія цього
Закону поширюється на всіх суб'єктів
господарювання.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" від 01.06. 2000
року № 1775-III (далі - від 01.06. 2000 року №
1775-III) суб'єкт господарювання -
зареєстрована в установленому
законодавством порядку юридична особа
незалежно від її
організаційно-правової форми та форми
власності, яка провадить господарську
діяльність, крім органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, а також фізична особа -
підприємець.

Відповідно до пункту 25 статті 9 цього
Закону ліцензуванню підлягають такі
види господарської діяльності: надання
послуг з перевезення пасажирів,
небезпечних вантажів, багажу річковим,
морським, автомобільним, залізничним
транспортом.

Згідно статті 9 Закону України "Про
автомобільний транспорт" ліцензія
видається на господарську діяльність
з надання послуг з перевезення
пасажирів і небезпечних вантажів на
такі види робіт:

- надання послуг з внутрішніх
перевезень пасажирів на таксі;

- надання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів на таксі.

Відповідно до п. 1.2. Положення про
ліцензійну картку, що додається до
ліцензії на надання послуг з
перевезення пасажирів, небезпечних
вантажів, багажу автомобільним
транспортом, затвердженого Наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України № 514 від 22.07.2010 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.08. 2010 р. за № 681/17976
ліцензійні картки видаються органом
ліцензування - Укртрансінспекцією
України (далі - орган ліцензування) та
її територіальними органами в
областях, Автономній Республіці Крим,
містах Києві та Севастополі (далі -
територіальний орган) безкоштовно.

Пунктом 1.3 цього Положення встановлено,
що ліцензійна картка - документ, який
додається до ліцензії на надання
послуг з перевезення пасажирів,
небезпечних вантажів, багажу
автомобільним транспортом (далі -
ліцензія).

Крім того, пунктом 1.4 Положення № 514 від
22.07. 2010 року визначається, що на кожен
автотранспортний засіб видається одна
ліцензійна картка.

Оскільки ОСОБА_1 не є суб'єктом
господарювання в розумінні ст. 1 Закону
України "Про ліцензування певних видів
господарської діяльності", тому що не
зареєстрований, як фізична особа -
підприємець, то видача йому ліцензії
та, відповідно, ліцензійної картки на
автомобільний транспортний засіб не
передбачено.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку щодо обґрунтованості
позовних вимог та протиправності
постанови від 28.01. 2014 року № 009298.,
прийнятої начальником управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області про застосування
адміністративно-господарського штрафу
на суму 510,00 грн., за експлуатацію
легкового автомобіля, облаштованого як
таксі, без наявності ліцензійної
картки на транспортний засіб, яка
підлягає скасуванню.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, у ході судового засідання
позивач довів суду обґрунтованість
позовних вимог, а відповідач не
підтвердив правомірність своїх дій.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача
порушеного права знайшов своє
підтвердження в ході судового
розгляду, то поданий позов належить
задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Оскільки
ні позивачем, ні відповідачем не надано
суду доказів щодо понесення судових
витрат, то судові витрати судом не
присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову начальника Управління
Укртрансінспекції у Рівненській
області від 28.01. 2014 року № 009298 про
застосування до ОСОБА_1
адміністративно-господарського штрафу
в сумі 510 (п'ятсот десять) грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Зозуля Д.
П.