Справа № 2а-4370/09/1370
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/28636/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2012 року у справі за
позовом Головного управління
Пенсійного фонду України в Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області, третя
особа - ОСОБА_2, про скасування постанов
та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року Головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області звернулося до суду з позовом
до Головного управління юстиції у
Львівській області, третя особа -
ОСОБА_2, про скасування постанов та
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28 березня
2012, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач не
погоджуючись з даними рішеннями,
посилаючись на допущені судом
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій і ухвалити нове -
про задоволення позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, у
межах, визначених статтею 220 КАС
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що постановою від 30
квітня 2009 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа №2а-446/08, виданого 24 квітні 2009 року
Личаківським районним судом м. Львова,
про що повідомлено сторін виконавчого
провадження у встановленому законом
порядку, а боржнику (позивачу у даній
справі) надано строк для добровільного
виконання до 12 травня 2009 року.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивач звернувся до
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області із заявою про її
скасування з підстав невідповідності
виконавчого листа вимогам статті 19
Закону України «Про виконавче
провадження».

Постановою підрозділу примусового
виконання рішень відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області від 15.06.2009 року за результатами
розгляду звернення позивача
відмовлено у її задоволенні з тих
підстав, що наявність
ідентифікаційного коду не є
обов'язковою, а щодо дати і номеру
рішення, за якими видано виконавчий
документ, то ці реквізити наявні у
виконавчому документі, а саме № 2а-446/2008
р. від 08.05.2008 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з наступного.

Так, судами зазначено, що як оспорювана
постанова про відкриття виконавчого
провадження, так і постанова за
наслідками розгляду скарги прийнята не
Головним управлінням юстиції у
Львівській області, до якого заявлено
позовні вимоги приймалася відділом
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, а відділом Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач заперечував
щодо заміни Головного управління
юстиції у Львівській області на
належного відповідача, тому розгляд
справи проводився в межах позовних
вимог без залучення у справі іншого
відповідача.

Крім того, посилання позивача на
невідповідність виконавчого листа
вимогам статті 19 Закону України «Про
виконавче провадження» є
необґрунтованим, оскільки видача
виконавчого листа у відповідності до
вимог Інструкції з діловодства в
місцевому загальному суді,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
27.06.2006 року №68, замість застосування
Інструкції з діловодства в апеляційних
і місцевих адміністративних судах,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
05.12.2006 року № 155, не порушує права та
інтереси позивача як боржника у
виконавчому провадженні. Зазначення в
виконавчому листі реквізитів «Справа
№» та «Дата розгляду справи», які
відповідають номеру та даті винесення
постанови суду, за якою видано
виконавчий лист також не суперечить
вимогам статті 19 Закону.

В частині оскарження постанови
начальника підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Львівській
області від 15.06.2009 року, то колегія
суддів погоджується з висновком судів
та вважає, що оскаржувана постанова
винесена з дотриманням вимог
законодавства. Та обставина, що
оскаржувана постанова винесена в
порядку контролю за виконавчим
провадженням на підставі статті 8
Закону України «Про виконавче
провадження», а не на підставі статті 85
цього Закону не впливає на
правомірність постанови, оскільки
однією з підстав проведення перевірки
виконавчого провадження була скарга
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області від 15.05.2009
року.

Доводи щодо непідвідомчості
виконавчого листа відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області також є безпідставними,
оскільки позивачем не наведено
доводів, які б ґрунтувались на нормах
чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій щодо відмови
у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги не
спростовуються висновки, викладені в
судовому рішенні, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220№, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 березня 2012 року у справі за
позовом Головного управління
Пенсійного фонду України в Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області, третя
особа - ОСОБА_2 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф.
Загородній