Справа № 9101/54812/2011
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

"06" серпня 2013 р. справа №
2а-15328/10/0470

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чабаненко С.В.,
Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Технооптторг-Трейд»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
14.02.2011 року по справі № 2а-15328/10/0470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Технооптторг-Трейд
(далі - позивач)

до Дніпропетровської митниці
Державної митної служби України (далі -
відповідач-1), Головного управління
Державного казначейства України у м.
Києві (далі - відповідач-2)

про визнання недійсним рішення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом
про визнання недійсним рішення про
визнання митної вартості товарів №№
110000006/2010/101498/2, 110000006/2010/101499/2,
110000006/2010/101500/2, 110000006/2010/101501/2,
110000006/2010/101503/2 від 02.06.2010 року та
стягнення з Державного бюджету України
надміру сплаченого податку на додану
вартість в загальному розмірі 69 524,21
грн.

Постановою суду першої інстанції у
задоволенні позовних вимог відмовлено
в повному обсязі. Суд першої інстанції
виходив з того, що рішення прийнято
відповідачем правомірно, та підстав
для стягнення не має.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що відповідач-1
безпідставно застосував шостий
(резервний) метод, оскільки митним
органом не доведено наявність підстав
для його застосування.

Просить скасувати постанову суду та
задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачем-1 до суду апеляційної
інстанції направлені заперечення щодо
відмови у задоволенні апеляційної
скарги та залишення постанови суду
першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник
відповідача-1 - Дерець Т.В. заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
та спросив залишити постанову суду
першої інстанції без змін.

Представники інших учасників процесу у
судове засідання не з'явилися, про дату,
час і місце судового розгляду були
повідомлені належним чином.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що 12.11.2008
року між Відкритим акціонерним
товариством "СИБУР-Русские шині"
(Продавець), філіал у м. Москві РФ та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Технооптторг-Трейд»
(Покупець) було укладено
зовнішньоекономічний контракт № М.437,
згідно з умовами якого Продавець
зобов'язався здійснити продажу товару,
а Покупець зобов'язався прийняти та
оплатити товар на умовах, вказаних у
Специфікаціях до Контракту.

На виконання вищезазначеного
контракту на митну територію був
ввезений вантаж - нові гумові шини с/г
техніки у кількості 30 комплектів, для
здійснення митного оформлення якого,
позивачем до митного органу надано
вантажна митна декларація (далі ВМД) №
110000011/2010/111368, ВМД № 110000011/2010/111362, ВМД №
110000011/2010/111353, ВМД № 110000011/2010/111355, ВМД №
110000011/2010/111359 від 01.06.2010 року та
декларації митної вартості за формою
ДМВ-1, згідно з яких позивачем митна
вартість товару була визначена за
методом № 1.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
до митного органу для митного
оформлення були надані, зокрема, такі
документи:

- облікова картка суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності від
11.03.2008 року № 11000/1/2008/113769;

- попередні митні декларації №
110000005/2010/104724/001 від 28.05.2010 року, №
110000005/2010/104645/001 від 27.05.2010 року, №
110000005/2010/104651/001 від 27.05.2010 року, №
110000005/2010/1047261/001 від 28.05.2010 року, №
110000005/2010/104599/001 від 25.05.2010 року;

- акт про проведення митного огляду
товарів від 01.06.2010 року;

- накладні СМЯ № 122680 від 28.05.2010 року, №
375737 від 26.05.2010 року, № 184954 від 25.05.2010
року, № 204699 від 28.05.2010 року, № 184990 від
26.05.2010 року;

- книжки МДП ХХ.63892116 від 31.05.2010 року,
ХХ.63891748 від 30.05.2010 року, ХХ.64929317 від
28.05.2010 року, ХР.63892136 від 30.05.2010 року,
ХУ.64929318 від 28.05.2010 року;

- довідки від 28.05.2010 року, від 26.05.2010 року,
25.05.2010 року;

- рахунки фактури (інвойс) М.437/В-7171 від
27.05.2010 року, М.437/В-6738 від 24.05.2010 року,
М.437/В-6778 від 24.05.2010 року, М.437/В-6740 від
24.05.2010 року, М.437/В-6739 від 24.05.2010 року;

- зовнішньоекономічний договір від
12.11.2008 року М.437;

- доповнення до зовнішньоекономічного
договору від 06.05.2010 року Э 1005.-3;

- договори про перевезення № 423 від
05.05.2010 року, № 412 від 05.05.2010 року, № 404 від
05.05.2010 року, № 425 від 05.05.2010 року, № 400 від
05.05.2010 року;

- висновок експерта від 03.06.2010 року №
9-1230;

- сертифікати про проходження товару №
RU UA від 28.05.2010 року, № RU UA від
26.05.2010 року, № RU UA від 25.05.2010 року,
№ RU UA від 28.05.2010 року, № RU UA
від 25.05.2010 року.

Під час порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів митницею було
встановлено, що заявлений позивачем
рівень значно нижчий рівня митної
вартості товарів, інформація про які
була наявна у митному органі.

У зв'язку із сумнівами щодо заявленої
митної вартості товару відповідачем
відповідно до п. 11 Постанови КМУ від
20.12.2006 року № 1766 (далі - Постанова № 1766)
були витребувані додаткові документи,
про що зазначено на зворотному боці ДМВ
до вантажних митних декларацій, а саме:

- калькуляція від виробника;

- прайс-листи від виробника;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертами
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;

- інформація
зовнішньоторговельних та біржових
організацій щодо вартості сировини та
подібних (аналогічних) товарів;

- банківські платіжні документи
щодо сплати за заявлену партію товару.

Представник позивача ознайомившись із
даною вимогою письмово зазначив на
зворотному боці ДМВ, що надати даний
перелік документів не є можливим та у
встановлений термін - 10 днів
вищезазначені документи не надав.

02 червня 2010 року відповідачем-1
прийняті рішення про визначення митної
вартості товарів №№ 110000006/2010/101498/2,
110000006/2010/101499/2, 110000006/2010/101500/2,
110000006/2010/101501/2, 110000006/2010/101503/2. При
визначенні митної вартості товару
відповідачем було застосовано шостий
(резервний) метод.

03 червня 2010 року позивач звернувся до
митних органів із заявою про надання
дозволу на митне оформлення вантажу
під фінансову гарантію декларанта зі
сплатою податків і зборів до
Держбюджету України.

Відповідачем-1 прийнято рішення щодо
можливості випуску ввезеного товару у
вільний обіг під обрані гарантійні
зобов'язання - сплату до Держбюджету
України податків та зборів.

20 серпня 2010 року відповідач-1 направив
позивачу листа № 17-18-2/5775 з
повідомленням, що строк гарантійних
зобов'язань не може перевищувати 90
календарних днів з моменту випуску
товарів у вільний обіг. Протягом
90-денного строку дії гарантійних
зобов'язань, позивачем додаткових
документів до митниці не надано.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивачем не підтверджено
заявлені відомості про митну вартість
товарів, не надано банківські платіжні
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити,
калькуляцію від виробника, прайс-листи
виробника, необхідні для ідентифікації
ввезеного товару, у зв'язку з чим
митниця не мала підстав для
застосування першого методу
визначення митної вартості, а отже
оскаржувані рішення відповідачем-1
прийняті відповідно до норм чинного
законодавства, гарантійні зобов'язання
з боку позивача не виконано.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Правовідносини, що виникли між
сторонами у даній адміністративній
справі врегульовано нормами Митного
кодексу України та Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.2006 року.

Відповідач-1 - Дніпропетровська
митниця, у відповідності до ст. 14
Митного кодексу України є митним
органом, який на території
закріпленого за ним регіону в межах
своєї компетенції здійснює митну
справу та забезпечує комплексний
контроль за додержанням законодавства
України з питань митної справи,
керівництво і координацію діяльності
підпорядкованих йому митниць та
спеціалізованих митних установ і
організацій.

Згідно ст. 259 Митного кодексу України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень Митного кодексу України.

Визначення митної вартості товару
здійснювалось відповідно до статтей
259-273 Митного кодексу України та
Постанови Кабінету міністрів України
№1766.

Відповідно до статті 268 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
267 Митного кодексу України, за митну
вартість береться вартість операції з
ідентичними товарами (другий метод),
які продаються на експорт в Україну з
тієї ж країни і час експорту яких
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться вартість операції з
ідентичними товарами з дотриманням
умов, зазначених у цій статті. При цьому
під ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: фізичні характеристики;
якість та репутація на ринку; країна
походження; виробник.

При застосуванні другого методу
визначення митної вартості товару
митний орган використовує інформацію,
яка міститься в базі даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Державної митної служби України про
продаж ідентичних товарів. Відсутність
інформації в ЄАІС ДМСУ унеможливила
застосування цього методу для
визначення митної вартості товару.

Згідно статті 269 Митного кодексу
України (метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
подібних (аналогічних товарів) - метод 3
під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не є
однаковими за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються із
схожих компонентів, завдяки чому
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними
(аналогічними), враховуються такі
ознаки: якість, наявність торгової
марки та їх репутація на ринку; країна
походження; виробник.

Ціна договору щодо подібних
(аналогічних) товарів береться за
основу для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних умовах, що й оцінювані
товари.

Єдина автоматизована інформаційна
система ДМСУ містила інформацію про
товари, з такими ж характеристиками,
виготовлені в тій же країні, однак
іншими виробниками.

Відповідно до Методичних рекомендацій
із застосування окремих положень
Митного кодексу України, що стосуються
питань визначення митної вартості
товарів, які імпортуються на митну
територію України, затверджених
наказом Державної митної служби
України від 31 січня 2007 року № 74, при
здійсненні контролю за визначенням
митної вартості, митний орган
використовує інформацію, яка міститься
в базі даних Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Державної
митної служби України, у тому числі
програмно-інформаційному комплексі
«Інформаційно-пошукова система
обробки та аналізу цінової інформації
при визначенні митної вартості
товарів, що переміщуються через митний
кордон України», про продаж подібних
або аналогічних товарів.

Що і зроблено у даній ситуації
відповідачем-1 при визначенні митної
вартості товару та застосуванні
шостого (резервного) методу (а.с. 92-95).

Згідно пункту 6.5 Порядку здійснення
митного контролю й митного оформлення
товарів із застосуванням вантажної
митної декларації, затвердженого
наказом Держмитслужби від 20 квітня 2005
року № 314, за наявності достатніх
підстав, установлених законодавством
України, посадова особа митного органу
може відмовити в прийнятті вантажної
митної декларації, митому оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України, з
оформленням картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України в
порядку, установленому законодавством
України.

Відповідно до норм статті 264 Митного
кодексу України, у разі виникнення
потреби в уточненні заявленої митної
вартості товарів або в разі незгоди
декларанта з митною вартістю,
визначеною митницею, декларант має
право звернутись до митного органу з
проханням випустити товари, що
декларуються, у вільний обіг, під
гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначених митним органом.

У разі, якщо після сплати декларантом
податків і зборів (обов'язкових
платежів) згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
буде прийнято рішення про застосування
митної вартості, заявленої
декларантом, сума надміру сплачених
податків і зборів (обов'язкових
платежів) повертається декларанту у
місячний термін з дня прийняття
рішення, у порядку, передбаченому
законодавством.

На підставі заяви позивача,
відповідачем-1 прийнято рішення щодо
можливості випуску ввезеного товару у
вільний обіг під обрані гарантійні
зобов'язання - сплату до Державного
бюджету України податків і зборів, та
оформлено вантажні митні декларації.

Позивача повідомлено про те, що строк
дії гарантійних зобов'язань не може
перевищувати 90 календарних днів з
моменту випуску товарів у вільний обіг.
Протягом вказаного строку позивач не
надав додаткових документів для
підтвердження заявленої митної
вартості.

Виходячи з вищевикладених норм
законодавства, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що
відповідач-1 мав повноваження
витребувати додаткові документи для
перевірки правильності зазначеної
митної вартості товару, за наявності
підстав сумніву митної оцінки товару,
що переміщуються через митний кордон
України. При витребуванні додаткових
документів митниця діяла відповідно до
Порядку № 1766 та норм митного
законодавства. При цьому відповідач-1
відповідно наведених законодавчих
норм надав позивачу можливість
підтвердження заявленої митної
вартості чи корегування митної
вартості шляхом надання додаткових
документів, однак наданим правом
позивач не скористався, обґрунтувань
не надав. Інших способів, ніж
витребування додаткових документів,
надання часу для підтвердження
заявленої митної вартості товару із
декларантом законодавчими нормами не
передбачено.

Беручи до уваги той факт, що
відповідачем-1 правомірно прийняті
оскаржувані рішення про визначення
митної вартості, отже, колегія суддів
доходить висновку, що підстави для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з Державного бюджету України
сплаченого податку на додану вартість
у суду також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції та вважає, що
відповідачем-1 доведена правомірність
своїх дій, при винесенні оскаржуваних
рішень про визначення митної вартості
товарів №№ 110000006/2010/101498/2, 110000006/2010/101499/2,
110000006/2010/101500/2, 110000006/2010/101501/2,
110000006/2010/101503/2.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що суд першої інстанції
об'єктивно, повно, всебічно дослідив
обставини, які мають суттєве значення
для вирішення справи, та ухвалив судове
рішення без порушення норм
матеріального та процесуального права,
тому постанову суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Керуючись ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Технооптторг-Трейд» залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
14.02.2011 року по справі № 2а15328/10/0470
залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.О. Коршун