Справа № 2а-3301/10/0370
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 р.
Справа № 6957/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Іщук Л. П., Рибачука А.І.;

за участю секретаря судового
засідання - Сердюк О. Ю.;

представника позивача - Голік Е. В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Ковельського районного управління
Головного управління міністерств
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи у
Волинській області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 19 січня 2011
року в справі за позовом Ковельського
районного управління Головного
управління міністерств України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи у
Волинській області до Державної
інспекції з контролю за цінами у
Волинській області про скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2010 року Волинським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву Ковельського районного
управління Головного управління
міністерств України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи у
Волинській області до Державної
інспекції з контролю за цінами у
Волинській області про визнання
протиправним та скасування рішення
Державної інспекції з контролю за
цінами у Волинській області від 20
серпня 2010 року № 63-К про вилучення у
Ковельського РУ ГУ МНС на суму 5540,00 грн.
в дохід державного бюджету та штраф у
сумі 11080,00 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що виявлені Державною
інспекцією з контролю за цінами у
Волинській області недоліки при
оформленні наданих платних послуг не
могли стати підставою для застосування
фінансових санкцій за порушення
державної дисципліни цін.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 19 січня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
нарахування позивачем податку на
додану вартість при нарахуванні плати
за послуги, які ним надавалися,
суперечить нормам чинного
законодавства України.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивачем - Ковельським
районним управлінням Головного
управління міністерств України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи у
Волинській області, подано апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою задоволити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що усі калькуляції
були складені відповідно до чинного
законодавства.

Представник позивача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить таку задоволити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
були повідомлені належним чином, а
тому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для її
задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що відповідачем в період з
01 січня 2009 року по 31 липня 2010 року було
проведено перевірку позивача на
предмет дотримання вимог чинного
законодавства з питань ціноутворення
при наданні платних послуг, якою було
виявлено порушення позивачем
державної дисципліни цін, а саме
завищення розміру передбачених
законодавством податків, що
включаються в структуру цін, що
регулюються, тобто необґрунтоване
нарахування податку на додану вартість
у розмірі 20%; застосування вільних цін
(тарифів) на продукцію (послуги, роботи)
за умови запровадження для них режиму
державного регулювання.

02 листопада 2010 року відповідачем було
винесено рішення № 63-К про вилучення у
позивача в дохід державного бюджету
5540,00 грн. необґрунтовано нарахованих
позивачем податку на додану вартість у
розмірі 20% при нарахуванні плати за
послугу "оцінка (експертиза)
проектно-кошторисної документації",
при нарахуванні плати за послугу
"перевірка протипожежного стану
об'єктів, проведення занять тощо" , при
нарахуванні плати за послугу
"експертиза протипожежного стану
об'єктів", а також штраф у сумі 11080,00 грн.

Тарифи за послуги "оцінка (експертиза)
проектно-кошторисної документації",
"перевірка протипожежного стану
об'єктів, проведення занять тощо",
"експертиза протипожежного стану
об'єктів", які надавалися позивачем,
встановлені Наказом Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України від 25
липня 2006 року № 476/724/251. Відповідно до
цього Наказу тарифи на виконання
платних послуг, які можуть надаватися
підрозділами державної пожежної
охорони МНС України встановлено з
врахуванням податку на додану
вартість.

Статтею 2 Закону України "Про податок на
додану вартість" визначено, що
платником податку на додану вартість є
будь-яка особа, яка здійснює або планує
здійснювати господарську діяльність
та зареєструвалася за своїм
добровільним рішенням як платник
цього податку; підлягає обов'язковій
реєстрації як платник цього податку.

Відповідно до частини першої підпункту
7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим, як
платник податку у порядку,
передбаченому статтею 9 Закону.

Як було встановлено судом, позивач не
зареєстрований в передбаченому
Законом порядку платником податку на
додану вартість, відповідно,
нарахування позивачем податку на
додану вартість при нарахуванні плати
за послуги, які ним надавалися,
суперечать нормам чинного
законодавства України, а отже в таких
діях позивача суд вбачає порушення
державної дисципліни цін.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про податок на додану вартість» база
оподаткування операцій з поставки
товарів (робіт, послуг) визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, визначеної за вільними або
регульованими цінами (тарифами) з
урахуванням акцизного збору, ввізного
мита, інших загальнодержавних податків
та зборів (обов'язкових платежів), за
винятком ПДВ, що включається в ціну
товару (робіт, послуг) згідно із
законами України з питань
оподаткування.

Платні послуги позивачем надавалися
відповідно до Наказу Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
Міністерства фінансів України,
Міністерства економіки України від 25
липня 2006 року № 476/724/251, до зазначених
тарифів ПДВ в розмірі 20% окремим рядком
понад тарифи не виділено, а отже тариф
визначався вже з урахування податку на
додану вартість.

Відповідно до частини другої статті 13
закону України "Про ціни і
ціноутворення" контроль за дотриманням
державної дисципліни цін здійснюється
органами, на які ці функції покладено
урядом України. Основним завданням
Державної інспекції з контролю за
цінами, відповідно до пункту з цього
Положення, зокрема, є організація та
здійснення згідно із законодавством
функцій з контролю та нагляду за
дотриманням центральними та місцевими
органами виконавчої влади, Радою
Міністрів Автономної Республіки Крим,
суб'єктами господарювання вимог щодо
формування, встановлення та
застосування цін (тарифів).

Відповідно до пункту 11 цього Положення
Державна інспекція з контролю за
цінами має територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, які
становлять єдину систему органів
контролю за цінами і мають права,
передбачені пунктами 5, 6 зазначеного
Положення, зокрема приймати відповідно
до законодавства рішення про
застосування
адміністративно-господарських санкцій
та порушення порядку формування,
встановлення та застосування цін
(тарифів) (підпункт 5 пункту 5).

Відповідно до статті 238 Господарського
кодексу України за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Статтею 239 Господарського кодексу
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування відповідно до своїх
повноважень та у порядку,
встановленому законом, можуть
застосовувати до суб'єктів
господарювання
адміністративно-господарські санкції,
серед яких і
адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до частини першої статті 14
закону України "Про ціни і
ціноутворення", вся необґрунтовано
одержана підприємством, організацією
сума виручки в результаті порушення
державної дисципліни цін підлягає
вилученню в дохід відповідного
бюджету залежно від підпорядкованості
підприємства, організації; крім того, в
позабюджетні фонди місцевих Рад
стягується штраф у двократному розмірі
необґрунтовано одержаної суми виручки;
вказані суми списуються з рахунків
підприємств і організацій в
банківських установах за рішенням
суду.

Пунктом 1.4 Інструкції про порядок
застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органам -
державного контролю за цінами,
затвердженої спільним наказом
Міністерством економіки з питань
європейської інтеграції України та
Міністерства фінансів України від
03.12.2001 року №298/519 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 18.12.2001
року за №1047/6238, передбачено, що
підставою для застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін є одержання
об'єктами господарювання
необґрунтованої виручки в результаті
порушення ними чинного в періоді, що
перевіряється, порядку встановлення
та застосування цін і тарифів, які
регулюються уповноваженими органами
відповідно до вимог законодавства;
порушеннями порядку встановлення і
застосування цін, за які накладаються
економічні санкції, є, зокрема,
нарахування непередбачених
законодавством націнок до цін і
тарифів, що регулюються та завищення
або заниження розміру передбачених
законодавством податків та
обов'язкових зборів, що включаються в
структуру ціни, або їх невключення в
структуру ціни, що регулюється.

Порядок застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення державної дисципліни цін
встановлено Законом України "Про ціни і
ціноутворення". Відповідно до частини
першої статті 14 цього Закону, вся
необґрунтовано одержана
підприємством, організацією сума
виручки результаті порушення
державної дисципліни цін підлягає
вилученню в доход відповідного
бюджету залежно від підпорядкованості
підприємства, організації; крім того, в
позабюджетні фонди місцевих Рад
стягується штраф у двократному розмірі
необґрунтовано одержаної суми виручки;
вказані суми списуються з рахунків
підприємств і організацій в
банківських установах за рішенням
суду.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на фактичні обставини справи,
колегія суддів констатує, що рішення
Державної інспекції з контролю за
цінами у Волинській області № 63-К від 02
листопада 2010 року про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін - відповідає
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для відмови у
задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ковельського
районного управління Головного
управління міністерств України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи у
Волинській області залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 19
січня 2011 року в справі № 2а-3301/10/0370 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили, а у випадку коли,
відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС
України, складення ухвали в повному
обсязі відкладено - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
А.І.
Рибачук

Л. П.
Іщук

Ухвалу складено в повному обсязі 31
березня 2014 року.