Справа № 802/371/14-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/371/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м.
Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державного підприємства України
"Івано-Франківський лісопромисловий
комбінат" на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 03
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області до Шепетівського
військового лісгоспу Державного
підприємства «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Іллінецька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
звернулась до Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Шепетівського військового лісгоспу
Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат» про стягнення
податкового боргу у сумі 9637,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за
Шепетівським військовим лісгоспом,
який є відокремленим структурним
підрозділом Держаного підприємства
"Івано-Франківський військовий
ліспромкомбінат" без права юридичної
особи, рахується податкова
заборгованість перед бюджетом, яка
виникла у зв'язку з несплатою збору за
спеціальне використання лісових
ресурсів.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року позов задоволено повністю.
Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, подав апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не відповідає фактичним обставинам
справи, просить її скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити
в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що згідно Довідки АА № 557887 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
Шепетівський військовий лісгосп є
відокремленим підрозділом Державного
підприємства «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат» без права
юридичної особи і знаходиться в його
підпорядкуванні. Майно Шепетівського
військового лісгоспу державного
підприємства «Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат»
становлять основні фонди та обігові
кошти. Згідно п.п. 2.5 та 2.6 Положення
затвердженого 01.09.2009 року, Шепетівський
ВЛГ здійснює користування і
розпорядження майном у відповідності
до мети своєї діяльності і призначення
майна та здійснює свою діяльність на
принципах повного госпрозрахунку та
самофінансування.

Сторони повноважних представників в
судове засідання не направили, хоча
повідомлялися про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Суд, дослідивши матеріали цієї справи,
перевіривши доводи апелянта у їх
сукупності, приходить до переконання,
що апеляційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
Державне підприємство
"Івано-Франківський лісопромисловий
комбінат Міністерства оборони України"
26.06.1993 року зареєстроване державним
реєстратором Івано-Франківської
міської ради Івано-Франківської
області як юридична особа (код ЄДРПОУ -
08033772).

30.09.2008 року Державне підприємство
"Івано-Франківський лісопромисловий
комбінат Міністерства оборони України
" згідно наказу міністра оборони
України № 469 перейменовано у Державне
підприємство "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат", яке
відповідно до вказаного наказу є
правонаступником усіх прав та
обов'язків Державного підприємства
"Івано-Франківський лісопромисловий
комбінат Міністерства оборони України
".

Позивачем вказано, що станом на 03.02.2014
за відповідачем рахується податковий
борг в сумі 9637,95 грн., зазначений
податковий борг виник за результатами
не сплати податкового зобов'язання по
збору за спеціальне використання
лісових ресурсів згідно податкового
розрахунку.

Суд першої інстанції вірно виходив з
того, що підпунктом 16.1.4 пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
встановлено, що платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
України з питань митної справи. Статтею
9 Податкового кодексу України
встановлено, що до загальнодержавних
податків та зборів належить, зокрема,
збір за спеціальне використання
лісових ресурсів (пункт 9.1 підпункт
9.1.13).

Механізм справляння збору за
спеціальне використання лісових
ресурсів врегульовано розділом ХVІІ
Податкового кодексу України. Згідно
пункту 329.1 статті 329 цього Кодексу
платниками збору є лісокористувачі -
юридичні особи, їх філії, відділення,
інші відокремлені підрозділи, що не
мають статусу юридичної особи,
постійні представництва нерезидентів,
які отримують доходи з джерел їх
походження з України або виконують
агентські (представницькі) функції
стосовно таких нерезидентів або їх
засновників, фізичні особи (крім
фізичних осіб, які мають право
безоплатно без видачі спеціального
дозволу використовувати лісові
ресурси відповідно до лісового
законодавства), а також фізичні особи -
підприємці, які здійснюють спеціальне
використання лісових ресурсів на
підставі спеціального дозволу
(лісорубного квитка або лісового
квитка) або відповідно до умов договору
довгострокового тимчасового
користування лісами.

Статтею 334 Податкового кодексу України
встановлено, що лісокористувачі
щокварталу складають розрахунок збору
наростаючим підсумком з початку року
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
у якому окремим рядком зазначається
сума збору, сплачена відповідно до
підпунктів 334.2.1 та 334.2.2 цього пункту, та
подають його органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням лісової ділянки у
строки, визначені для квартального
податкового (звітного) періоду (пункт
334.2). Базовий податковий (звітний)
період для збору дорівнює календарному
кварталу (пункт 334.1).

Згідно пункту 56.11 статті 56 Податкового
кодексу України не підлягає оскарженню
грошове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків. Таким
чином, суд приходить до висновку, що
податкові зобов'язання Шепетівського
військового лісгоспу, визначені ним у
податкових розрахунках збору за
спеціальне використання лісових
ресурсів, є узгодженими.

У відповідності до абзацу 1 пункту 57.1
статті 57 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 334.3 статті 334 Податкового
кодексу України встановлено, що
лісокористувачі сплачують збір у
строки, визначені для квартального
податкового (звітного) періоду.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку,
що самостійно узгоджені Шепетівським
військовим лісгоспом суми збору за
спеціальне використання лісових
ресурсів, підлягали сплаті останнім у
строк, встановлений пунктом 334.3 статті
334 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36
Податкового кодексу України
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи.

Згідно абзацу 1 пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України у разі,
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем на виконання вимог абзацу 1
пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу
України надіслано відповідачу
податкову вимогу за № 90-11 від 27.11.2013
року.

Пунктом 59.5 статті 59 Податкового
кодексу України встановлено, що у разі
коли у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується,
погашенню підлягає вся сума
податкового боргу такого платника
податку, що виник після надіслання
(вручення) податкової вимоги.
Відповідно підпункту 129.1.1. пункту 129.1.
статті 129 Податкового кодексу України
після закінчення встановлених цим
Кодексом строків погашення
узгодженого грошового зобов'язання на
суму податкового боргу нараховується
пеня.

Наявність податкового боргу
підтверджується розрахунком
заборгованості по Шепетівському
військовому лісгоспу, обліковою
карткою даного платника податків та
іншими матеріалами справи.

За таких обставин, суд першої інстанції
вірно дійшов до висновку про те, що
податковий борг у сумі 9637,95 грн.
підлягає стягненню у судовому порядку.

Частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу
України встановлено, що юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями. Згідно частини 3 статті
25 цього Кодексу філії та
представництва не є юридичними
особами. Вони наділяються майном
юридичної особи, що їх створила, і діють
на підставі затвердженого нею
положення. Таким чином, податковий борг
підлягає стягненню із Державного
підприємства "Івано-Франківський
військовий ліспромкомбінат".

На підставі вимог підпункту 20.1.18.
пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу
України органи державної податкової
служби мають право звертатися до суду
щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг, з
рахунків у банках, обслуговуючих
такого платника, на суму податкового
боргу або його частини. Згідно пункту
95.3 статті 95 Кодексу стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини. Враховуючи
вищевикладене, суд вважає вимоги
позивача обґрунтованими, а позов таким,
що підлягає до задоволення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства України
"Івано-Франківський лісопромисловий
комбінат", - залишити без задоволення, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року, - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Совгира Д. І.

Судді
Курко О. П.

Сторчак В. Ю.