Справа № 2а-6825/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-6825/11
Головуючий у 1-й інстанції: Дубінін
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Собківа Я.М.,

суддів:
Романчук О.В., Сорочка Є.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 11 жовтня 2011 року по справі
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання проведення перерахунку
державної і додаткової пенсій, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 11 жовтня 2011 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання проведення перерахунку
державної і додаткової пенсій
задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС та віднесений
до категорії 2, що підтверджується
копією посвідчення та отримує у
Відповідача доплату до пенсії та
додаткову пенсію, передбачені ст. 51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(далі - Закон). Крім того, Позивач
отримує у Відповідача щорічну допомогу
на оздоровлення у відповідності до ст.
48 Закону.

У відповідності до статті 49 Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до ст. 51 Закону додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 2 категорії
призначається у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Всупереч ст. 51 Закону Позивачу вказані
доплати виплачувалися частково, у
фіксованому розмірі, визначеному
постановою КМУ №836 від 26.07.1996 року, а не
в кратному відношенні до мінімальної
заробітної плати, як того вимагає
Закон.

Згідно зі ст. 48 Закону особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи 2 категорії щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в розмірі 5 мінімальних заробітних
плат.

З огляду на те, що Закон України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має вищу юридичну силу в
порівнянні з постановою КМУ № 836 від
26.07.1996 року, Відповідачі неправомірно
виплачували відповідні виплати в
менших розмірах ніж це передбачено ст.
ст. 48, 51 зазначеного Закону.

Що стосується позову в частині
зобов'язання проведення перерахунку та
виплати недоотриманої позивачем суми
щомісячного державного 30-відсоткового
підвищення до пенсії як дитині війни,
колегія суддів зважає на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач має статус дитини війни, що
підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30%
мінімальної пенсії за віком. Позивачу
нарахування та виплата доплати до
пенсії, передбаченої ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» здійснювалися не в повному
обсязі, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з позовом.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету України.

Розмір мінімальної пенсії за віком,
визначений ст. 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058,
згідно якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється ЗУ «Про
державний бюджет України» на
відповідний рік.

Всупереч ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалось відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»
має вищу юридичну силу в порівняні з
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530.

Отже, відповідач в період з 13.09.2011року.
проводив нарахування та виплату
щомісячного державного 30-відсоткового
підвищення до пенсії позивача як
дитині війни у розмірі значно нижчому,
ніж встановлено ст. 6 зазначеного
Закону.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про задовлення позову в цій
частині колегія суддів знаходить
правильними та такими, що не
спростовуються доводами апелянта.

Крім того, задовольняючи позовні
вимоги до 22 липня 2011 року суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що Законом України «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік», який набрав
чинності 19 червня 2011 року, доповнено
прикінцеві положення пунктом 4, згідно
якого в 2011 році норми і положення
статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини
третьої статті 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік».
При цьому суд першої інстанції вірно
зауважив на тому, що на виконання вимог
вказаного закону Кабінетом Міністрів
України 06 липня 2011 року прийнято
постанову №745, яка набула чинності 23
липня 2011 року, а тому Відповідач
зобов'язаний здійснити Позивачу
перерахунок пенсії до дати набрання
чинності зазначеною постановою КМ
України.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно ч. 10 статті 1832 КАС України у разі
оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, ухвала суду апеляційної
інстанції по такій справі є остаточною
і оскарженню не підлягає.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 183-2, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 11 жовтня 2011 року -залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
суддя суддя Я.М.
Собків О.М. Романчук Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Романчук О.М

Сорочко Є.О.