Справа № 9101/57561/2011
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2012-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"05" червня 2012 р. справа №
2а-0870/882/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Католікяна
М.О., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Мамалат І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна"
(правонаступник - Публічне акціонерне
товариство "Електрометалургійний
завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М.
Кузьміна")

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року по справі № 2а-0870/882/11 (суддя І-ої
інстанції Калашник Ю.В.)

за позовом Відкритого акціонерного
товариства "Електрометалургійний
завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М.
Кузьміна"

до Запорізької митниці

про визнання дій неправомірними та
скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2011 року позивач звернувся до
суду із позовом, в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача щодо
відмови у митному оформленні товару за
вантажними митними деклараціями №
112030000/2010/025192 від 07.10.2010 року та №
112030000/2010/029233 від 18.11.2010 року за першим
методом; визнати протиправними та
скасувати рішення відповідача №
112000006/2010/002014/1 від 27.10.2010 року та №
112000006/2010/002382/1 від 19.11.2010 року про
визначення митної вартості товару за
шостим методом.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено в
повному обсязі. Суд першої інстанції
дійшов висновку про правомірність дій
митних органів та відповідність рішень
чинному законодавству України.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги заявник апеляційної скарги
зазначив, що судом першої інстанції
невірно застосовано поняття митної
вартості товару. Сторони є вільними в
укладенні та визначенні умов договору,
ціна товару в договорі встановлюється
за домовленістю. Судом першої
інстанції не встановлено чи
відповідають обґрунтування
відповідача щодо визначення митної
вартості товару за шостим методом -
законодавству України. Позивач надав
всі необхідні документи, які
підтверджують митну вартість товару
визначену декларантом при поданні ВМД.
Відповідачем порушені вимоги ст.ст. 80, 86
МК України, а саме не надано письмове
повідомлення із зазначенням причин
відмови у митному оформленні та
пропуску через митний кордон України
товару.

Апелянт просить скасувати постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

У судовому засіданні представник
позивача - Білоус К.О. підтримав доводи
апеляційної скарги та просив скасувати
постанову суду першої інстанції і
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

У судове засідання представник
відповідача не з'явився, про дату, час і
місце судового розгляду був
повідомлений належним чином.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, апеляційний
суд дійшов висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
07.05.2010 року між Відкритим акціонерним
товариством "Електрометалургійний
завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М.
Кузьміна" (Покупець) та Відкритим
акціонерним товариством "Уфалейникель"
(Постачальник), Росія, м. Верхній Уфалей,
було укладено зовнішньоекономічний
контракт № 00194565/22-10/003/12100607, згідно з
умовами якого Постачальник
зобов'язався здійснити поставку товару
Позивачу, а Позивач зобов'язався
прийняти та оплатити товар на умовах,
вказаних у Специфікаціях до Контракту.

На виконання вищезазначеного
контракту на митну територію був
ввезений вантаж - нікель необроблений у
вигляді нікелевого сплаву, в гранулах
марки Н-3 ГОСТ 849-2008, для здійснення
митного оформлення якого, позивачем до
митного органу 07.10.2010 року надана
вантажна митна декларація (далі ВМД) №
112030000/2010/025192, 18.11.2010 року надано ВМД №
112030000/2010/029233 та декларації митної
вартості за формою ДМВ-1, згідно з яких
позивачем митна вартість товару була
визначена за методом № 1.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
до митного органу для митного
оформлення були надані, зокрема, такі
документи:

- зовнішньоекономічний контракт №
00194565/22-10/003/12100607 від 07.05.2010
року,доповнення до нього від 15.09.2010
року,

- специфікація № 1 від 06.09.2010 року та № 2
від 05.09.2010 року,

- рахунок-фактура (інвойс) № 2968 від
28.09.2010 року та № 3364 від 22.10.2010 року,

- платіжні доручення №№ 1253, 1254 від
17.09.2010 року та № 1358 від 12.10.2010 року,

- сертифікати якості № 461 від 28.09.2010 року
та № 508 від 22.10.2010 року,

- сертифікати про походження товару №
RUUA 026013902 від 28.09.2010 року та № RUUA 026015733 від
22.10.2010 року,

- копії вантажних митних декларацій
іноземної країни № 10504030/280910/0001982 від
28.09.2010 року та 10904050/221010/0002149 від 25.10.2010
року,

- накладні CMR № 037658 від 28.09.2010 року та CMR
№ 006170 від 29.10.2010 року,

- лист № 121-821 від 18.11.2010 року з
офіційними котируваннями по нікелю
Лондонської біржі Металів,

- пакувальний лист № 461 від 28.09.2010 року,
№ 508 від 22.10.2010 року та інші документи,
про що свідчить їх декларування у гр. 44
ВМД та доповненні до декларації ф. МД-6.

У зв'язку із сумнівами щодо заявленої
митної вартості товару відповідачем
були витребувані додаткові документи,
про що зазначено на зворотному боці
ДМВ-1 до вантажних митних декларацій
(а.с. 33, 54).

27 жовтня 2010 року та 19 листопада 2010 року,
при митному оформленні партії товару,
відповідачем прийняті рішення про
визначення митної вартості товарів №
112000006/2010/002014/1 та № 112000006/2010/002382/1. При
визначенні митної вартості товару
відповідачем було застосовано шостий
(резервний) метод.

Правовідносини, що виникли між
сторонами у даній адміністративній
справі врегульовано нормами Митного
кодексу України та Порядком № 1766.

Відповідно до ст. 259 МК України митна
вартість товарів - це заявлена
декларантом або визначена митним
органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
України.

Частиною 1 статті 260 МК України
визначено, що митна вартість товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом.

Згідно з ч. 1 ст. 262 МК України митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до ст. 266 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України, здійснюється шляхом
застосування таких методів: основним
методом визначення митної вартості за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються (метод 1); за ціною угоди
щодо ідентичних товарів (метод 2); за
ціною угоди щодо подібних (аналогічних)
товарів (метод 3); на основі віднімання
вартості (метод 4); на основі додавання
вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються. У випадку,
якщо основний метод при визначені
митної вартості товару не можна
використати, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог ст.ст. 268 і
269 МК України. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності. У разі
неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог ст.268 і 269
МК України застосовуються інші методи.
При цьому МК України встановлено
послідовне використання кожного із
зазначених методів. Кожний наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. Виключення
становлять методи 4 і 5, які можна
використовувати - якщо неможливо
застосувати метод 3 - у будь-якій
послідовності на розсуд декларанта (ст.
266 МК України). І тільки у разі якщо
неможливо застосувати жоден із
зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, установлених ст. 273
МК України.

Таким чином, митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Однак, дискреційні функції
митних органів мають законодавчі
обмеження у випадках незгоди із
задекларованою митною вартістю. До
таких, зокрема, належать процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості та обов'язок послідовного
вибору методів (від першого до шостого)
визначення митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, при
декларуванні товару позивач визначив
його митну вартість виходячи саме з
ціни угоди, що підлягала сплаті згідно
до умов контракту, специфікацій,
виставлених інвойсів та інших
документів виробника.

Відповідно до п. 7 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 № 1766 для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Колегія суддів звертає увагу, що
позивачем з самого початку було подано
всі необхідні та належні документи, які
дозволяли визначити митну вартість
товару за методом оцінки за ціною угоди
щодо товарів (Метод № 1).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач будь-яких посилань на те, що
первісно подані позивачем документи
були з недоліками оформлення, не
містили істотної інформації, тощо - не
вказує.

Пунктом 11 вказаного Порядку № 1776
передбачено, що для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи. Посадова
особа митного органу у графі «Для
відміток митниці» декларації митної
вартості робить запис про необхідність
подання додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис.
Декларант ознайомлюється з таким
записом, зазначає під ним дату,
прізвище та ставить свій підпис. Для
підтвердження заявленої декларантом
митної вартості оцінюваних товарів
можуть подаватися: договір з третіми
особами, що пов'язаний з договором
(контрактом) про поставку товарів,
митна вартість яких визначається;
рахунки про здійснення платежів третім
особам на користь продавця; рахунки про
сплату комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини. Декларант за
власним бажанням подає інші документи
для підтвердження заявленої у
декларації митної вартості товарів.

Із змісту вказаної норми вбачається, що
вона не зобов'язує позивача надати
повний перелік документів відповідно
до п.11 Порядку. При цьому, саме
формулювання вказаної норми - «можуть
подаватися», вказує на те, що
витребування таких документів може
мати місце у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Відмовляючи в митному оформленні
товару за першим методом, митний орган
послався на неподання позивачем
додатково витребуваних документів,
разом з тим позивачем відповідно до
вищенаведених приписів Порядку №1766
надавались відповідні документи, що
підтверджують митну вартість.

Митна вартість, визначена згідно з
положеннями МК України, повинна
щонайбільшою мірою ґрунтуватися на
раніше визначеній за методами 1-6 митній
вартості, однак при визначенні митної
вартості відповідно до цієї статті
допускається гнучкість при
застосування цих методів. Крім того,
для визначення митної вартості за
резервним методом митний орган надає
декларанту цінову інформацію, що є у
його розпорядженні.

З дій відповідача та прийнятого
рішення не вбачається наявність
потреби у відповідача даних, що
підтверджують правильність визначення
заявленої декларантом митної вартості
товару, у підтвердженні заявленої
декларантом митної вартості, наявність
виникнення у нього об'єктивних
обставин та обґрунтованих сумнівів
щодо достовірності поданих
декларантом відомостей про митну
вартість товару та/або неправильності
обрання позивачем методу визначення та
обчислення митної вартості товару.

З рішення відповідача про визначення
митної вартості товару за шостим
методом також не вбачається в чому саме
полягала неможливість визначення
митної вартості за першим методом на
підставі документів, поданих
позивачем, та чи взагалі була потреба у
відповідача самостійно визначати
митну вартість за шостим методом.
Рішення митного органу не містить
жодного обґрунтування неможливості
застосування попередніх методів.

Колегія суддів доходить висновку, що
відповідачем було порушено принцип
послідовності застосування методів
визначення митної вартості, що
суперечить ст. 266 МК України, яка
передбачає, що кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Частиною 3 статті 72 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно відмови
у задоволенні позовних вимог щодо
скасування рішення відповідача №
112000006/2010/002014/1 від 27.10.2010 року та №
112000006/2010/002382/1 від 19.11.2010 року про
визначення митної вартості товару за
шостим методом.

Разом з тим вимоги позивача стовно
визнання неправомірними дій
Запорізької митниці щодо відмови у
прийнятті ВМД № 112030000/2010/025192 від 07.10.2010
року та № 112030000/2010/029233 від 18.11.2010 року та
відмови у митному оформленні товару за
першим методом є необґрунтованими з
огляду на те, що відповідач фактично не
відмовляв підприємству позивача в
митному оформленні товару, а видав
рішення про визначення митної вартості
товару, з яким позивач фактично
погодився, надавши нову ВМД для митного
оформлення. Таким чином, оскільки
відповідач не вчиняв дій щодо відмови в
митному оформленні товару, вимоги
позивача у цій частині не підлягають
задоволенню.

За таких обставин колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції порушив норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував обставин, що мають
значення для справи; висновки суду не
відповідають цим обставинам, що є
підставою для скасування постанови
суду з ухваленням нового рішення
відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст. 196, 198, 202 Кодексу
адміністративного судочинства,
апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна"
(правонаступник - Публічне акціонерне
товариство "Електрометалургійний
завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М.
Кузьміна") - задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року по справі № 2а-0870/882/11 -
скасувати.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Запорізької митниці про
визнання митної вартості товару за
шостим методом № 112000006/2010/002014/1 від
27.10.2010 року, № 112000006/2010/002382/1 від 19.11.2010
року.

В інші частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
М.О. Католікян

Суддя:
А.О. Коршун