Справа № К/9991/27976/11-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/27976/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Долинської міської
Івано-Франківської області, Долинської
районної державної адміністрації
Івано-Франківської області про
визнання нечинним та скасування
рішення, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_3
на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07 квітня 2011
року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Долинської міської
Івано-Франківської області, Долинської
районної державної адміністрації
Івано-Франківської області, в якому
просив визнати протиправними і
скасувати рішення виконкому
Долинської міської ради №117 від 31
травня 2002 року «Про збереження за
неповнолітньою вихованкою Долинського
дитячого будинку ОСОБА_4 житлового
приміщення в квартирі АДРЕСА_1 до
досягнення нею повноліття» та рішення
опікунської ради Долинської
райдержадміністрації від 23 травня 2002
року щодо дачі згоди на збереження
житлового приміщення квартири АДРЕСА_1
за неповнолітньою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
до досягнення нею повноліття.

Постановою Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 27
березня 2009 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07 квітня 2011
року було скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нову
постанову, якою відмовлено позивачу у
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі,
ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить постанову суду
апеляційної інстанції скасувати та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю та
дідусем займали 4-х кімнатну квартиру
АДРЕСА_1, житлова площа 41,92 кв.м. Сім'я
ОСОБА_5 ( батько позивача) з сім'єю 5 чол.
займали 2-х кімнатну квартиру в цьому ж
будинку, житлова площа - 30,11 кв.м.

Згідно розпорядження представника
Президента України № 78 від 23 березня 1994
року неповнолітню ОСОБА_4, було
влаштовано на виховання в Долинський
дитячий будинок.

Рішенням виконавчого комітету
Долинської міської ради № 151 від 17
жовтня 1995 року було надано дозвіл
ОСОБА_6 (дідусь неповнолітньої), склад
сім'ї 3 чоловіка, які проживають в
квартирі АДРЕСА_1, житлова площа 41,92
кв.м. на проведення обміну займаного
житлового приміщення з ОСОБА_5, склад
сім'ї п'ять чоловік, проживають АДРЕСА_2,
жила площа 30,11 кв.м. Зобов'язано ОСОБА_6
та ОСОБА_5 в місячний термін з дня
прийняття даного рішення отримати
обмінні ордери на право зайняття
квартир в порядку обміну.

З корінця ордера на жиле приміщення № 4
серія ВВ від 30 жовтня 1995 року
вбачається, що він виданий ОСОБА_6 на
право зайняття 2-х кімнатного жилого
приміщення АДРЕСА_2, жила площа 30,11 кв.м.,
на склад сім'ї один чоловік без дочки та
неповнолітньої внучки.

Згідно довідки ВГІРФО Долинського РВ
УМВСУ у Івано-Франківській області №3594
від 16 червня 2007 року видно, що
неповнолітня ОСОБА_4 разом з матір'ю
ОСОБА_7 виписана 28 жовтня 1995 року з 4-х
кімнатної квартири на АДРЕСА_4, тобто
за два дні до права на вселення ( видачі
ордеру) в квартиру згідно обміну.

Судом апеляційної інстанції також
встановлено, що в будинку АДРЕСА_4
ОСОБА_7 з дочкою не вселялась, фактично
не проживала і не прописувалась.

Згідно листа Долинської міжрайонної
прокуратури щодо захисту майнових та
житлових прав неповнолітніх, які
виховуються в Долинському дитячому
будинку, рішенням опікунської ради
Долинської РДА від 23 травня 2002 року
була дана згода, а рішенням виконавчого
комітету Долинської міської ради № 117
від 31 травня 2002 року було вирішено
зберегти, зокрема, за неповнолітньою
вихованкою Долинського дитячого
будинку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, житлове
приміщення АДРЕСА_1, тобто приміщення
яке вона займала до обміну квартир.

Рішенням виконкому Долинської міської
ради №115 від 23 березня 2006 року квартира
АДРЕСА_1 передана в особисту власність
ОСОБА_3 та 2-ом членам його сім'ї.

Згідно постанови про закриття
кримінальної справи із закінченням
строків давності від 23 листопада 2007
року видно, що через несумлінне
ставлення до своїх обов'язків
працівник по охороні дитинства ОСОБА_8
в розпорядженні про поміщення
неповнолітньої ОСОБА_4 в дитячий не
включила пункт про збереження за нею
займаної квартири, внаслідок чого
спочатку був проведений обмін цього
приміщення, а пізніше неповнолітня
була виписана з 4-ох кімнатної квартири
без погодження з органом опіки і
піклування та дитячим будинком.

Згідно статті 71 ЖК України (в редакції,
яка діяла на момент виникнення спірних
відносин) при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення понад
шість місяців, зокрема, у випадку
поміщення дітей на виховання в дитячий
державний заклад, до родичів, опікуна
чи піклувальника, якщо в жилому
приміщенні, з якого вибули діти,
залишились проживати інші члени сім'ї.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
що посилання позивача на вищевказану
норму (на момент прийняття спірних
рішень в квартирі не залишились
проживати члени сім'ї неповнолітньої)
та законність проведеного обміну
жилого приміщення, як на підставу
незаконності спірних рішень є не
переконливими, так як обмін жилих
приміщень був проведений з порушенням
чинного законодавства - без згоди
органу опіки і піклування.

Згідно статті 78 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, який діяв на момент
проведення обміну, якщо у
неповнолітніх є належне їм майно,
батьки управляють ним, як опікуни і
піклувальники без спеціального на те
призначення, але з додержанням
відповідно правил про опіку і
піклування.

Відповідно пункту 35 Правил опіки і
піклування в Українській РСР від
15 липня 1971 року, які діяли на момент
проведення обміну жилими приміщеннями,
опікун не вправі без дозволу органі
опіки і піклування укладати угоди, якщо
вони виходять за межі побутових. Такими
угодами є договори, що потребують
нотаріального посвідчення і
реєстрації, відмови від належних
підопічному майнових прав, поділ майна,
поділ або обмін жилої площі, видача
письмових зобов'язань тощо.

Згідно пункту 10 Правил обміну жилих
приміщень В Українській РСР,
затверджених постановою Ради
Міністрів Української РСР №31 від 31
січня 1986 року, громадяни бажаючі
провести обмін займаних жилих
приміщень, подають, виконавчому
комітету при обміні жилих приміщень, що
перебувають в користуванні особи, над
якою встановлено опіку або піклування,
згоду органу опіки і піклування.

Як було встановлено судом апеляційної
інстанції, обмін жилих приміщень між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по рішенню
виконавчого комітету Долинської
міської ради № 151 від 17 жовтня 1995 року
було проведено без згоди органу опіки і
піклування та дитячого будинку, де вона
перебувала на утриманні.

Крім того, відповідно до вищевказаного
рішення в ордер на вселення в порядку
обміну в 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2
неповнолітня ОСОБА_4 не включена, а тому
права користування останньою не
набула.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що виписка
неповнолітньої ОСОБА_4 з займаної 4-х
кімнатної квартири 28 жовтня 1995 року
проведена без згоди органу опіки і
піклування та дитячого будинку, де вона
перебувала на повному державному
утриманні, з порушення майнових прав
неповнолітньої ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
скасована судом апеляційної інстанції,
а в справі ухвалено нове законне
рішення, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити
без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07
квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: