Справа № 806/2104/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/800/49572/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Брусилівському районі Житомирської
області на постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17 вересня 2013 року у справі №
806/2104/13-а за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Брусилівському районі Житомирської
області до Селянського (фермерського)
господарства «Нива» про відшкодування
витрат на виплату і доставку пільгових
пенсій, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року Управління
Пенсійного фонду України в
Брусилівському районі Житомирської
області звернулось до Житомирського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Сільськогосподарського (фермерського)
господарства «Нива», в якому просило
стягнути з відповідача заборгованість
з фактичних витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій, призначених
на пільгових умовах за період з січня
по грудень 2012 року та з січня по лютий
2013 року у розмірі 13097, 17 грн.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Селянського (фермерського)
господарства "Нива" на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Брусилівському районі Житомирської
області 5918,89 грн. заборгованості по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій за
вересень-грудень 2012 року та
січень-лютий 2013 року.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року скасовано постанову суду
першої інстанції та прийнято нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
апеляційного суду, позивач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати з мотивів неправильного
застосування апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права
та залишити в силі постанову суду
першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав. Відповідно до
ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, що селянське (фермерське)
господарство «Нива» перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Брусилівському районі
Житомирської області.

Судами також встановлено, що згідно
даних обліку позивача за відповідачем
станом на 01.03.2012 року рахується
заборгованість по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених
відповідно до п. "б"-"з" ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» за
вересень-грудень 2012 року та
січень-лютий 2013 року на суму 5918,89 грн.
Згідно розрахунків вказана сума
утворилася за рахунок пенсійних виплат
для ОСОБА_1.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно пункту 2
Прикінцевих положень Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», статті 2 Закону України
від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» витрати по
оплаті витрат на виплату та доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах, до досягнення працівниками
пенсійного віку відшкодовуються
Пенсійному фонду України за рахунок
відповідних підприємств.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та приймаючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову
апеляційний суд дійшов висновку, що
оскільки ОСОБА_1 призначена пенсія за
віком відповідно до п. "ж" ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» як
жінкам, які працюють у
сільськогосподарському виробництві та
виховали п'ятеро і більше дітей, а
відтак у відповідача відсутній
обов'язок відшкодовувати фактичні
витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених
відповідно до п. "б -"з" ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
(далі Закон № 1788-ХІІ).

Водночас, колегія суддів не може
погодитись з вказаним висновком суду
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Відповідач є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне
забезпечення відповідно до пунктів 1 та
2 статті 1 Закону України від 26 червня 1997
року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон № 400/97-ВР).

Згідно ж з абзацом четвертим пункту 1
статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13
Закону № 1788-XII до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону.

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону
№ 400/97-ВР встановлено ставку на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 100 відсотків від
об'єкта оподаткування, визначеного
абзацом четвертим пункту 1 статті 2
цього Закону.

Цей порядок компенсації витрат
Пенсійного фонду України не змінився у
зв'язку з набранням чинності Законом
України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-IV) з 1
січня 2004 року.

Так, пунктом 2 Прикінцевих положень
Закону № 1058-ІV пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, роботах
з особливо шкідливими і особливо
важкими умовами праці за списком № 1 та
на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці за списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше, мали
право на пенсію на пільгових умовах або
за вислугу років, здійснюється згідно з
окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через такі фонди особам,
зазначеним в абзаці першому цього
пункту, пенсії призначаються за
нормами Закону № 1058-ІV в разі
досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом № 1788-ХІІ. У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до статті 27 та з урахуванням
норм статті 28 Закону № 1058-ІV. При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до Пенсійного
фонду плату, що покриває фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
особам, які були зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту
зазначено, що виплата пенсій особам,
які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників, за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів "в"-"е"
та "ж" статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», здійснюється
до 1 січня 2005 року за рахунок коштів
Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за
рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Однак ці норми не стосуються спірних
відносин, оскільки не поширюються на
відшкодування фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13
Закону № 1788-XII. Вони були направлені,
зокрема, на: врегулювання
відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсій особам, які були
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими й важкими умовами
праці за списком № 1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України (абзац четвертий); встановлення
джерела виплати пенсій іншим пільговим
категоріям пенсіонерів (абзац п'ятий).
Тобто ці норми були направлені на
встановлення регулювання інших
відносин, а не на зміну чинного
регулювання спірних правовідносин.

Виходячи з наведеного суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог, а суд
апеляційної інстанції помилково
скасував законне і обґрунтоване
рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що доводи касаційної скарги позивача
дають підстави для висновку про
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело до неправильного
вирішення справи.

Виходячи з вищенаведеного рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 226, 230, 231 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Брусилівському районі Житомирської
області задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року у справі № 806/2104/13-а скасувати,
залишити в силі постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: