Справа № 2а/1270/5303/12
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/72478/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Розваляєвої Т.С.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ПАТ "Алчевський коксохімічний
завод" до Луганської митниці про
скасування рішення про визначення
митної вартості, скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації
за касаційною скаргою Луганської
митниці на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 23 жовтня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року позивач звернувся в суд
із позовом до Луганської митниці про
скасування рішення про визначення
митної вартості, скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17 серпня 2012
року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції позивач звернувся зі
скаргою до суду апеляційної інстанції
щодо скасування зазначеного вище
рішення.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року апеляційну скаргу позивача
задоволено, постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нову
постанову, якою позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судове
рішення, залишивши постанову суду
першої інстанції в силі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів під час проведення
операцій їх митного контролю та
митного оформлення здійснюється
посадовими особами митних органів на
підставі положень п.2 «Порядку контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів», затвердженого
постановою КМУ від 09.04.2008 № 339 та
«Порядку роботи посадових осіб митного
органу при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України»,
затвердженого наказом Держмитслужби
від 24.06.2009 № 602, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 21.07.2009 за
№ 3669/16685.

На дотримання зазначених
нормативно-правових актів посадовою
особою Луганської митниці при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості проведені
заходи, за якими встановлено таке:

Товар «Вугільний концентрат марки ГЖО
Виробник - ЦЗФ «КУЗБАССКАЯ» ввезений
ТОВ «Алчевськкокс» на митну територію
України у січні 2012р. за непрямим
зовнішньоекономічним контрактом з
швейцарською фірмою MECHEL CARBON AG на
умовах поставки DAP - ст. Коммунарськ за
ціною 130 дол. США за тону. Згідно
залізничної накладної оплату
транспортування по території
Російської Федерації здійснюється
фірмою ТОВ «Мечел-Транс», тобто, не
відправником та не продавцем товару, та
також зазначено, що вагони є приватною
власністю ВАТ «Первая грузовая
компанія», тобто, окрім залізничного
тарифу, при транспортуванні даного
вантажу сплачується ще і вартість
оренди вагонів та не відомо, чи
включені зазначені витрати у вартість
товару. Згідно висновку ДП
«Укрпромзовнішекспертизи» від 02.02.12
№388 середній розрахунковий рівень цін
на вугілля марки «ГЖО» з наведеними
якісними показниками на умовах
поставки DAP- міста України становить
130-190 дол. США за тону. При цьому у
висновку наведені граничні якісні
показники, встановлені доповненням №4
до контракту, які значно перевищують
фактичні показники якості даної партії
та можуть впливати на наведені рівні
цін в бік зменшення.

При проведенні порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено, встановлено, що ідентичний
товар (вугілля марки «ГЖО» виробництва
ВАТ «Южний Кузбас» (ЦЗФ «Кузбасская»),
аналогічне за своїми якісними
показниками) ввозиться на митну
територію України найближчим часом на
відповідних комерційних умовах та
приблизно в тій же кількості за ціною
контракту 177 дол. США за кг, що значно
перевищує заявлений декларантом
рівень митної вартості 130 дол. США за
тону.

Враховуючи зазначені вище результати
проведених заходів контролю,
відповідно до абзацу 2 статті 265 МК
України та п. 11 Порядку № 1766 у
декларанта було запрошено додаткові
документи для з'ясування достовірності
ціни товару та можливості перевірки
включення до митної вартості всіх
складових, передбачених статтею 267 МК
України, зокрема, витрат на
транспортування до митного кордону
України, а саме договір на закупівлю
товару фірмою «Мечел Карбон» та витяги
з видань «Метал-Експерт.Уголь»,
«Метал-Курьер», аналітичне дослідження
«Інформація по ринку коксівного
вугілля та коксу».

Додатково запрошених митним органом
договорів з третіми особами
декларантом до митного органу не
надано, що не дає можливості здійснити
перевірку повноти включення до митної
вартості всіх складових, передбачених
статтею 267 МК України.

У зв'язку з ненаданням декларантом
документів, необхідних для
підтвердження заявленого рівня митної
вартості, та неможливістю застосування
всіх попередніх методів, митну
вартість визначено за 6 резервним
методом згідно статті 273 МК України на
рівні 177 дол.США за тону, про що складене
рішення про визначення митної вартості
від 24.02.12 № 702020001/2012/000188/1.

Між позивачем та фірмою "Мечел Карбон
АГ" (Швейцарія) 11 жовтня 2011 року було
укладено зовнішньоекономічний
контракт МС-DIS/2011, в межах якого
позивачем на митну територію України у
січні 2012 року на умовах DAP станція
Комунарськ (ІНКОТЕРМС 2010) було ввезено
вантаж: вугілля марки «ГЖО» (а.с.17-30).

На підставі вищезазначеного контракту
та згідно додатку №4 від 28.12.12р.
позивачем було заявлено до митного
оформлення в режимі імпорту зазначений
товар (ВМД №702020001/2012/001067) за ціною
договору, а саме 130 доларів США за одну
тону, та надано декларацію митної
вартості за формою ДМВ-1 та
відповідний пакет документів (а.с.31-51).

Відповідач, карткою відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №702020001/2/00032 від 24
лютого 2012 року відмовив позивачеві в
митному оформленні товару. Підставою
для відмови в митному оформленні
зазначено «Проведення митної оцінки
(рішення про визначення митної
вартості №702020001/2012/000188/1 від 24.12.2012р)
згідно МК України (ст. 265, ст. 273) та
Порядку №1766» (а.с.16).

Того ж дня Відповідачем було прийняте
рішення №702020001/2012/000188/1 до ВМД
№702020001/2012/001067, згідно з яким
визначення митної вартості товару за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються неможливо у зв'язку з
ненаданням зовнішньоекономічного
договору, договору на закупівлю товару
з третіми особами та із урахуванням
цінової інформації, яка міститься у
митного органу а також зазначено, що у
зв'язку з неможливістю застосування
першого методу, за результатами
проведення консультації з декларантом
згідно з вимогами ст. 266 МК України
митну вартість оцінюваного товару
визначено за 6 резервним методом із
розрахунку 177 дол. США/тн. на підставі
інформації про ціни угод ідентичного
за маркою, обсягом поставки,
призначенням, та подібним за якісними
показниками, оформленого по митній
системі найближчим часом (а.с.14-15).

Відповідно до ст.259 МК України, митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу
(ч.1 ст.260 МК України).

Згідно ч.1 ст.262 МК України, митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості. Порядок та умови
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи (частина 2 статті 262 МК
України).

Пунктом 7 Порядку № 1766 визначено, що для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до ст.265 МК України, митний
орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості
дотримуючись процедури, встановленої
законодавством.

Згідно п.11 Порядку № 1766, для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Декларант за власним бажанням подає
інші документи для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів.

Із змісту вищезазначеної норми
вбачається, що вона не зобов'язує
позивача надати повний перелік
документів відповідно до п.11 Порядку №
1766. При цьому - саме формулювання
вказаної норми - «можуть подаватися»,
вказує на те, що витребовування таких
документів може мати місце у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Судом встановлено, що у відповідача при
здійсненні митного оформлення товарів
виникли обґрунтовані сумніви у
достовірності поданих декларантом
відомостей через те, що ідентичні та
подібні товари, час експорту яких
наближений до часу експорту
вищезазначеного товару оформлюється
за рівнем митної вартості 177 доларів
США за тону.

При проведенні порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено, встановлено, що ідентичний
товар (вугілля марки «ГЖО» виробництва
ВАТ «Южний кузбас» (ЦЗФ «Кузбасская»)
аналогічне за своїми якісними
показниками) ввозиться на митну
територію України найближчим часом на
відповідних комерційних умовах та
приблизно в тій же кількості за ціною
контракту 177 дол.США за кг, що значно
перевищує заявлений декларантом
рівень митної вартості 130 дол.США за
тону.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що суд першої інстанції
з урахуванням приписів МК України,
Порядку № 1766 прийшов до висновку, що
внаслідок того, що митні органи мають
право витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
зазначеної митної вартості товару в
разі наявності підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщуються через митний кордон
України, в тому числі і договір на
закупівлю товару з третіми особами та
від виробника, ненадання якого,
надавало право митному органу
визначити митну вартість товару за
другим методом, що відповідає
положенням ст.268 МК України.

Крім того, за результатами наданих
декларантом документів, а саме при
порівнянні рівня заявленої митної
вартості товарів з інформацією про
рівень цін на такі товари (видання
«Металл-Эксперт. Новости рынков угля»
від 06.02.12 №6(134) встановлено, що ціни на
російські вугільні концентрати при
експорті з Росії на Україну на умовах
поставки DAF - кордон України складають
185-265 дол.США за тону, що значно вище
заявленого позивачем рівня ціни 130 дол.
США за тону. Крім того, згідно
інформації цього ж видання вугільні
концентрати марки ГЖ для експорту в
Україну у січні коштували 185-265 дол.США
за тону на умовах DAF - кордон України, а
вугільні концентрати марки «Г» 130-133
дол.США за тону (а.с.145-210).

Між цим, згідно наданої декларантом
інформації щодо характеристик марок
вугілля «Г», «ГЖ» та «ГЖО» вугілля
марки «ГЖО» за якісними показниками
займає проміжне місце між марками «Г»
та «ГЖ» (140-144).

Суд апеляційної інстанції, у своєму
рішенні вірно вказав на висновок ДП
«Укпромзонішекспертизи» (а.с.49)
стосовно рівня цін на вугільний
концентрат «ГЖО» на умовах поставки DAF -
кордон України 130-190 дол.США за тону,
оскільки із наведених вище джерел
встановлено, що наведений у висновку
найнижчий рівень цін 130 дол.США за тону
суперечить інформації про ціни на
зазначене вугілля, що міститься у
періодичних виданнях. Враховуючи
зазначене, наданий позивачем висновок
викликає сумніви у зазначених у ньому
даних.

Додатково запрошених митним органом
договорів з третіми особами позивачем
а ні до суду, а ні до митного органу
надано не було, що не дає можливості
здійснити перевірку повноти включення
до митної вартості всіх складових,
передбачених статтею 267 МК України та
застосувати метод визначення митної
вартості за ціною товарів, що
імпортуються, тобто за 1-м методом
визначення митної вартості, який
заявив декларант.

У зв'язку із ненаданням декларантом
всіх перелічених документів, заявлена
декларантом митна вартість товару не
піддається обчисленню та перевірці,
зокрема не можливо перевірити вартість
прямих витрат, пов'язаних з
виробництвом заявленого до митного
оформлення товару.

Відповідно до п.14 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 № 1766, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи, або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведено процедуру
консультації з декларантом, в ході якої
декларант відмовився надавати
додаткові документи на вимогу митного
органу.

Вирішуючи питання щодо правомірності
оскаржуваних рішень митного органу
колегія суддів зазначає, що відповідно
до ст.259 МК України (в редакції, яка
діяла на час виникнення спірних
правовідносин), митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є їх ціна, одо
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу
(ч.1 ст.260 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.262 МК України, митна
вартість товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Статтею 264 МК України, встановлено, що
заявлена декларантом митна вартість
товарів та подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, які піддаються
обчисленню.

Згідно частини першої статті 265 МК
України, митний орган, що здійснює
контроль за правильністю митної оцінки
товарів з урахуванням положень цього
Кодексу, має праве приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів.

Відповідно до статті 266 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним методом визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості, Порядок
та умови декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, встановлюються
Кабінетом Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи (частина 2 статті 262 МК
України).

Для підтвердження митної вартості
відповідачем проведено консультацію з
декларантом, з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості.

З рішення про визначення митної
вартості товару вбачається, що
відповідачем застосовано 6 (резервний)
метод визначення вартості товарів.
Одночасно в рішенні відповідачем,
відповідно до вимог статті 266 МК
України, зазначено обґрунтування
неможливість застосування 1-5 методів
визначення митної вартості товару.

В той же час, суд вірно зазначив, що не
завжди ненадання на вимогу митного
органу зазначених ним документів,
надає право митному органу визначити
митну вартість товару за іншим методом.
Визначені митним органом, як
обов'язкові для надання додаткових
документів, залежить також від
можливості їх надання декларантом.
Тобто, законодавство не пов'язує та не
встановлює безграничне право митного
органу в результаті не подання певних
документів, визначати митну вартість
товару за іншим методом, а не за ціною
придбаного товару. В даному випадку
вирішення цього питання необхідне
розглядати у сукупності з іншими
наявними документами, які визначають
таку митну вартість товару, що
відповідає змісту ст.264, 267 МК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ
"Алчевськкокс" з будь-якими іншими
особами, крім постачальника "Мечел
Карбон АГ" (Швейцарія), та з виробником
не укладало договору на закупівлю
вугілля та жодних інших договорів, які
стосуються ввезення згаданого
вугільного концентрату згідно
вищевказаного контракту немає.

На вимогу відповідача, позивач
звертався з проханням до фірми «Мечел
Карбон АГ», але листом №23/02/12-01 від
23.02.12р. (який було надано суду, та
відповідачу при митному оформленні)
зазначено, що компанія Mechel Carbon AG не має
можливості надати такий контракт у
зв'язку з положенням про
конфіденційність.

В даному випадку митна вартість
імпортного вугілля визначена у
контракті та додатку №4 до нього.
Згідно умови контракту та умов
поставки позивач не несе додаткових
витрат, які обумовлюють коригування
митної вартості вугілля відповідно до
ч. 2 статті 267 МК України, а отже -
будь-який інший документ, окрім тих що
були надані, не в змозі підтвердити
ціну товару, що сплачена чи підлягає
сплаті на користь
нерезидента-постачальника.

Додатково витребувані документи не
мають жодного відношення до визначення
ціни договору та не в змозі підтвердити
митну вартість імпортованого вугілля.

Додатково витребуваний договір на
закупівлю товару з третіми особами
також не в змозі підтвердити митну
вартість вугілля, оскільки згідно
приписів статті 259 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.267 МК
України, ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або які повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
на користь продавця та або на користь
продавця через третіх осіб, та/або на
пов'язаних з продавцем осіб.

Тим самим, обов'язок декларанта полягає
у надані у повному обсязі документи, що
надають митному органу достовірно
обрахувати загальну суму всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь
продавця, відповідно до умов контракту
та додатку до нього.

Ціна імпортного вугілля визначена в
додатку №4 до контракту, що було
укладено з фірмою «Mechel Carbon AG» 28 грудня
2012 року (130 доларів США). ПАТ
"Алчевськкокс" з будь-якими іншими
особами, ніж постачальник Mechel Carbon AG
жодних інших договорів, які стосуються
ввезення згаданого вугільного
концентрату згідно додатку №4 до
вищевказаного контракту не укладало, а
отже не має можливості надати
додатково витребувані документи в силу
їх відсутності у позивача.
Підтвердженням цього доводу є
контракт від 11 жовтня 2011 року №МС-ОІ8/2011
між позивачем та компанією «Мечел
Карбон АГ», згідно якого поставка
товару здійснюється на умовах DАР
станція призначення Комунарськ
Донецької залізниці.

Згідно умов ІНКОТЕРМС 2000 при поставці
товару на умовах DАР продавець
зобов'язаний забезпечити перевезення
товару до погодженого сторонами місця,
не розвантажуючи товар з транспортного
засобу у такому місці. При цьому
продавець зобов'язаний поставити товар
шляхом надання його в розпорядження
покупця на прибулому транспортному
засобі, готовому до розвантаження в
узгодженому пункті, якщо такий є в
пойменованому місці призначення в
узгоджену дату або період.

Це є підтвердженням того, що позивачем
не укладалось жодних договорів з
третіми особами на транспортування
вугілля, оскільки поставку товару
здійснювалося за рахунок продавця.

Суд зазнаяив, що вимога митного органу
унеможливлювало для позивача надати
такі додатково витребувані документи в
силу їх відсутності у позивача. Як
вбачається із суті пункту 11 Порядку
№1766, законодавство встановлює
зобов'язання декларанта додатково
надати не будь-який договір взагалі, а
лише той, умови якого пов'язані з
умовами контракту, згідно з яким
позивач імпортував вугільний
концентрат. Крім того, митним органом
не вказано ні найменування сторін
цього договору, ані дату укладання, ані
номер, ані предмет договору, ані жодних
інших його реквізитів, внаслідок цього,
позивач був позбавлений можливості
визначити конкретний договір, надати
який зобов'язав його митний орган, а
також встановити особу, яка має в
своєму розпорядженні цей договір.
Зазначені обставини, мають значення,
оскільки, виходячи з умов контракту,
інших, пов'язаних з цим контрактом,
договорів не укладалось.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної,
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що з урахуванням приписів ст.267 МК
України, перший метод визначення
митної вартості використовується для
визначення митної вартості, якщо
використані декларантом відомості
підтверджені документально та є
достовірними, такий метод
застосовується, окрім 4-х випадків,
наведених у частині 4 статті 267 МК
України.

З огляду на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції відповідає
обставинам справи наданим доказам та
нормам процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Луганської митниці
залишити без задоволення, постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді