Справа № 2-а-7226/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-7226/11
Головуючий у 1-й інстанції: Жовток Є.А.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Собківа Я.М.

суддів:
Романчук О.М.,
Сорочка Є.О.

розглянувши в порядку
письмового провадження матеріали
апеляційної скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Ріпкинському районі Чернігівської
області на постанову Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
від 04 серпня 2011 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ріпкинському районі Чернігівської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання проведення
нарахування недоплаченого щомісячного
державного 30-відсоткового підвищення
до пенсії як дитині війни,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
із адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Ріпкинському районі Чернігівської
області, в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача по
нарахуванню та виплаті йому
щомісячного державного 30-відсоткового
підвищення до пенсії як дитині війни у
розмірі значно нижчому, ніж
визначеному статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» та
зобов'язати УПФУ в Ріпкинському районі
Чернігівської області здійснити
перерахунок та виплату недоотриманих
ним сум щомісячного державного
30-відсоткового підвищення до пенсії як
дитині війни.

Постановою Ріпкинського районного
суду Чернігівської області від 04
серпня 2011 року зазначений
адміністративний позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
суду відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
першої інстанції скасувати та
постановити нове рішення, яким
повністю відмовити позивачу в
задоволенні вимог його позову.

В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Перевіряючи правомірність
оскаржуваного рішення, колегія суддів
виходить з положень ч. 1 ст. 195 КАС
України, згідно яким суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Враховуючи, що постанова суду першої
інстанції позивачем не оскаржується,
суд апеляційної інстанції не знаходить
підстав для перегляду зазначеного
рішення в частині, яка не оскаржується
апелянтом.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 частини
першої статті 1832 КАС України.

Згідно абаз. 4, п. 8 ст. 1832 КАС України
апеляційні скарги у справах,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої цієї статті, розглядаються
апеляційними судами в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів вважає, що справа може
бути розглянута за наявними у справі
матеріалами на основі наявних у справі
доказів у порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
вимога позивача щодо зобов`язання УПФУ
здійснити перерахунок та виплату
недоотриманих сум щомісячного
підвищення до пенсії, як дитині війни у
розмірі передбаченому статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 09.09.2010р., є
обґрунтованою, оскільки відповідачем
порушено право на отримання такої
доплати до пенсії у розмірі,
передбаченому Законом України «Про
соціальний захист дітей війни».

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач має статус дитини війни, що
підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30%
мінімальної пенсії за віком. Позивачу
нарахування та виплата доплати до
пенсії, передбаченої ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» здійснювалися не в повному
обсязі, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з позовом.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету України.

Розмір мінімальної пенсії за віком,
визначений ст. 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058,
згідно якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється ЗУ «Про
державний бюджет України» на
відповідний рік.

Всупереч ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалось відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»
має вищу юридичну силу в порівняні з
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530.

Отже, відповідач за період з 09.09.2010р.
проводив нарахування та виплату
щомісячного державного 30-відсоткового
підвищення до пенсії позивача як
дитині війни у розмірі значно нижчому,
ніж встановлено ст. 6 зазначеного
Закону.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про задовлення позову в цій
частині колегія суддів знаходить
правильними та такими, що не
спростовуються доводами апелянта.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно ч. 10 статті 1832 КАС України у разі
оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, ухвала суду апеляційної
інстанції по такій справі є остаточною
і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Ріпкинському районі Чернігівської
області - залишити без задоволення.

Постанову Ріпкинського
районного суду Чернігівської області
вiд 04 серпня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків О.М.
Романчук Є.О.Сорочко

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Романчук О.М

Сорочко Є.О.