Справа № 815/1600/14
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1600/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Глуханчука
О.В.,

секретар судового засідання -
Гур`єва К.І.

за участю сторін: представника
позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю)

представника
відповідача - Клім С.І. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Інспекції з питань захисту
прав споживачів в Одеській області про
скасування постанови від 18 лютого 2014
року №56, -

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Одеській області про
скасування постанови «Про накладення
стягнень, передбачених статтею 23
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 18 лютого 2014 року №56.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що постановою від 18
лютого 2014 року №56 до нього незаконно
застосовано штраф у розмірі 2 890, 00 грн.
за порушення, які відображені в акті
перевірки - реалізація продукції за
відсутності необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про правила та умови ефективного та
безпечного використання продукції у
вигляді розшифровки міжнародних
символів по догляду за продукцією,
основні споживчі властивості у вигляді
висновків державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи. Так, позивач зазначає, що
відображені в акті перевірки порушення
не мали місця, оскільки, зазначена
інформація наявна та знаходилась біля
примірювальної кабінки та кутку
споживача магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Також позивач наголошує на
неправомірність здійснення
відповідачем розрахунку штрафних
санкцій шляхом помноження кількості
продукції по порядку на розмір санкції
у 5 неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, оскільки п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону
України для позивача, як суб'єкта
господарської діяльності, який
звільнений від обов'язкового ведення
обліку доходів і витрат, передбачена
максимальна штрафна санкція у розмірі 5
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян.

Таким чином, вважаючи неправомірною
постанову відповідача про накладення
стягнень, позивач звернувся до суду із
зазначеним адміністративним позовом.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, надав
заперечення відповідно до яких
зазначив, що планова перевірка
позивача проводилась відповідно до
вимог чинного законодавства, згідно
плану проведення перевірок на ІV
квартал 2013 року, на підставі
направлення на проведення перевірки
№1459 від 15 листопада 2013 року та наказу
№555-од від 24 вересня 2013 року. Перевіркою
встановлено порушення з боку позивача
ст. 15 Закону України «Про захист прав
споживачів» шляхом реалізації
продукції за відсутності необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про правила та умови
ефективного та безпечного
використання продукції у вигляді
розшифровки міжнародних символів по
догляду за продукцією, основні
споживчі властивості у вигляді
висновків державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи.

За результатами перевірки було
виявлено 34 різновидів товарів, які
містять вказані порушення, відповідно
за кожним виявленим порушенням було
накладено штрафні санкції у розмірі 5
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, що складає - 2 890, 00 грн.

Відтак, проведення планової перевірки
відповідач вважає законним, та з огляду
на виявлені порушення позивачем
законодавства у сфері захисту прав
споживачів постанова про накладення
стягнень є обґрунтованою, у зв'язку із
чим підстави для задоволення позову
відсутні.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 28
листопада 2013 року на підставі Наказу
від 24 вересня 2013 року №555-од,
направлення на проведення перевірки
№1459 від 15 листопада 2013 року, відповідно
до ст.ст.5, 6 Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності», ст.ст.
5, 26 Закону України «Про захист прав
споживачів», постанов Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2008 року
№ 1164 «Про затвердження критеріїв, за
якими оцінюється ступінь ризику від
провадження господарської діяльності,
пов'язаної з виробництвом, випуском і
реалізацією продукції (виконанням
робіт, наданням послуг), та
визначається періодичність проведення
планових заходів державного нагляду
(контролю)», від 31 жовтня 2007 року № 1280
«Про затвердження Порядку відбору
зразків продукції для визначення її
якісних показників та форми акта
відбору зразків продукції», проведено
планову перевірку дотримання
законодавства про захист прав
споживачів фізичної особи-підприємеця
ОСОБА_3, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт перевірки
дотримання законодавства про захист
прав споживачів №001858 від 28 листопада
2013 року, яким зафіксовано виявлені під
час перевірки порушення.

Як встановлено судом, перевірку було
проведено у присутності уповноваженої
особи суб'єкта господарювання -
продавця ОСОБА_4, яка від підписання
акту перевірки відмовилась.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначає Закон України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05 квітня 2007 №877-V.

Згідно з ч. 1 вказаного закону,
державний нагляд (контроль) -
діяльність уповноважених законом
центральних органів виконавчої влади,
їх територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування в межах повноважень,
передбачених законом, щодо виявлення
та запобігання порушенням вимог
законодавства суб'єктами
господарювання та забезпечення
інтересів суспільства, зокрема
належної якості продукції, робіт та
послуг, прийнятного рівня небезпеки
для населення, навколишнього
природного середовища.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», орган державного нагляду
(контролю) не може здійснювати
державний нагляд (контроль) у сфері
господарської діяльності, якщо закон
прямо не уповноважує такий орган на
здійснення державного нагляду
(контролю) у певній сфері господарської
діяльності та не визначає повноваження
такого органу під час здійснення
державного нагляду (контролю).

Захист прав споживачів здійснюють
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, органи, що здійснюють
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування згідно із
законодавством, а також суди (ч. 3 ст. 5
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII).

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про
захист прав споживачів», спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів.

Відповідно до Положення про Державну
інспекцію України з питань захисту
прав споживачів, затвердженого указом
Президента України № 465/2011 від 13 квітня
2011 року, Державна інспекція України з
питань захисту прав споживачів (надалі
- Держспоживінспекція України) є
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів.

Згідно з п. 7 вищевказаного Положення, а
також п. 1 Положення про інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України № 206 від 09 листопада 2011 року
(далі - Положення № 206),
Держспоживінспекція України здійснює
свої повноваження через територіальні
інспекції.

Відповідно до пп. 6.1.1 п. 6.1 розділу 6
Положення №206, Інспекції
Держспоживінспекції України мають
право перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг.

При цьому, у відповідності з ч. 1 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», заходами
державного нагляду (контролю) є планові
та позапланові заходи, які
здійснюються шляхом проведення
перевірок, ревізій, оглядів, обстежень
та інших дій.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідачем було проведено планову
перевірку позивача, який перебуває на
спрощеній системі оподаткування, з
огляду на що суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
особливості здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності щодо
фізичних осіб - підприємців та
юридичних осіб, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності» від 23.02.2012 № 4448-VI (далі
Закон № 4448-VI) дія цього Закону
поширюється, зокрема, на фізичних осіб -
підприємців, які не зареєстровані
платниками податку на додану вартість,
діяльність яких не віднесена до
високого ступеня ризику відповідно до
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності».

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 3 Закону № 4448-VI,
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності щодо фізичних осіб -
підприємців органи державного нагляду
(контролю), їх посадові особи проводять
позапланові заходи державного нагляду
(контролю) за додержанням санітарного
законодавства; органи захисту прав
споживачів проводять позапланові
перевірки за скаргами споживачів.

Органам державного нагляду (контролю),
їх посадовим особам забороняється
здійснювати щодо фізичних осіб -
підприємців та юридичних осіб заходи
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності, не
передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», критерії, за якими
оцінюється ступінь ризику від
здійснення господарської діяльності і
періодичність проведення планових
заходів, затверджуються Кабінетом
Міністрів України за поданням органу
державного нагляду (контролю).

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 27 грудня 2008 року №1164
затверджено Критерії за якими
оцінюється ступінь ризику від
провадження

господарської діяльності, пов'язаної з
виробництвом, випуском і реалізацією
продукції (виконанням робіт, наданням
послуг), та визначається періодичність
проведення планових заходів
державного нагляду (контролю).

Відповідно до Свідоцтва платника
єдиного податку, ФОП ОСОБА_3 здійснює,
зокрема, роздрібну торгівлю
текстильними товарами, взуттям та
шкіряними виробами.

При цьому, згідно з п. 5 Критерію №1164, до
суб'єктів господарювання з високим
ступенем ризику належать суб'єкти, що
провадять господарську діяльність з
виробництва, випуску і реалізації
продукції (виконання робіт, надання
послуг), види якої визначені у ДКПП) за
такими кодами, зокрема, вироби
текстильної та швейної промисловості:
тканини текстильні - код 17.2; вироби з
текстилю - код 17.4; одяг шкіряний - код 18.1;
білизна спідня - код 18.23; шкіра, вироби
шкіряні дорожні та шкіряне взуття:
вироби шкіряні галантерейні та дорожні
- код 19.2; взуття - 19.3.

Враховуючи викладене, судом
встановлено, що господарська
діяльність позивача віднесена до
високого ступеня ризику, відповідно на
нього не поширюється дія Закону №4448-VI.

Відтак, чинним законодавством
передбачено право Інспекції проводити
перевірки суб'єктів господарювання, у
тому числі і планової перевірки
позивача, щодо дотримання
законодавства про захист прав
споживачів.

Як встановлено у судовому засіданні,
перевіркою встановлено факт
реалізації позивачем продукції
(білизна жіноча та чоловіча,
панчішно-шкарпеткові вироби) без
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про правила та
умови ефективного та безпечного
використання продукції у вигляді
розшифровки міжнародних символів по
догляду за продукцією, основні
споживчі властивості у вигляді
висновків державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи, чим порушено вимоги ст. 15
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про захист прав споживачів», споживач
має право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Інформація про продукцію повинна
містити: 1) назву товару, найменування
або відтворення знака для товарів і
послуг, за якими вони реалізуються; 2)
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; 3) дані про
основні властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт; 4)
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; 5)
позначку про наявність або відсутність
у складі продуктів харчування
генетично модифікованих компонентів; 6)
дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції; 6-1) виробник
(продавець) у разі виявлення
недостовірної інформації про
продукцію (якщо вона не шкодить життю,
здоров'ю або майну споживача) протягом
тижня вилучає цю продукцію з продажу та
приводить інформацію про неї до
відповідності; 7) дату виготовлення; 8)
відомості про умови зберігання; 9)
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); 10) правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; 11) строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; 12) найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування (ч. 2 ст. 15 Закону
України «Про захист прав споживачів»).

18 лютого 2014 року Інспекцією з питань
захисту прав споживачів в Одеській
області винесено постанову «Про
накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» №56, якою за
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію у відповідності з п. 7 ч. 1
ст. 23 Закону України «Про захист прав
споживачів» до позивача - ФОП ОСОБА_3
застосовано штраф у розмірі 2 890, 00 грн.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про
захист прав споживачів», у разі
порушення законодавства про захист
прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію - у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відповідно до свідоцтва Серії НОМЕР_1
від 13 лютого 2012 року, позивач є
платником єдиного податку 2 групи та з 01
квітня 2012 року перебуває на спрощеній
системі оподаткування.

При цьому, діюче законодавство не
передбачає обов'язку ведення суб'єктом
підприємницької діяльності, який
використовує спрощену систему
оподаткування, книги обліку доходів і
витрат.

Таким чином, п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України
«Про захист прав споживачів» для
позивача встановлено максимальний
розмір санкції - у розмірі п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що еквівалентно 85 грн.

Як вбачається з наданого до суду
розрахунку штрафних санкцій, у графі
«Найменування товару» відповідачем
перераховано 34 найменування товарів,
щодо яких перевіркою встановлено
порушення, відповідальність за які
передбачена п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України
«Про захист прав споживачів», а у графі
сума штрафу зазначено суму у розмірі 85
грн., в результаті штрафну санкцію у
розмірі 2 890, 00 грн. відповідачем було
пораховано шляхом 34 кратного
застосування санкції у розмірі 85 грн.,
тобто відповідно до кількості
найменувань товарів, вказаних у
розрахунку.

Водночас, положеннями п. 7 ч. 1 ст. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів» не передбачено можливості
застосування передбачених статтею
санкцій, виходячи з кількості одиниць
продукції щодо якої встановлено
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації.

Таким чином, оскарженою постановою від
18 лютого 2014 року №56, до позивача,
всупереч приписам чинного
законодавства, застосовано штраф у
розмірі 2 890, 00 грн., з огляду на, що
постанова є незаконною.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтується її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 1, 2 ст. 71
КАС України).

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ (ч. 1
ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З наведених підстав, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Судові витрати розподілити за
правилами ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, 69, 71, 86, 94,
158-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області про скасування
постанови від 18 лютого 2014 року №56 -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції з питань захисту
прав споживачів в Одеській області
«Про накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 18 лютого 2014 року
№56.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано
у строк, встановлений статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції, у разі застосування
судом частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Апеляційна скарга подається до
Одеського окружного адміністративного
суду, та одночасно її копія до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано суддею 14 квітня 2014 року.

Суддя
О. В. Глуханчук

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Одеській області про скасування
постанови від 18 лютого 2014 року №56 -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції з питань захисту
прав споживачів в Одеській області
«Про накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 18 лютого 2014 року
№56.

14 квітня 2014 року.