Справа № 2а-8898//11/1370
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 р.
Справа № 35725/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Андрушківа І.Я.,

представників позивача
Кухтяк Р.Б., Навроцького А.І.,

представника відповідача
Кельбас Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Залізничному районі міста Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 27 грудня 2011
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мегапласт-Захід» до Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі міста Львова про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року ТзОВ «Мегапласт-Захід»
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі міста Львова про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача від 28.07.2011 року № /24850,
яким йому збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на 340843,64 грн. за
основним платежем та 73337,48 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами), та № /24849, яким йому
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 272674,91
грн. за основним платежем та 58670,19 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між
ним та ЗАТ «НВП «Укрзахіденерго» і ТзОВ
«ВТ-Техбуд» були укладені договори
поставки, а з ПП «МКМ-Сервіс» договір
про маркетингове дослідження,
відповідно до яких поставлено товари
та надано відповідні послуги, що
підтверджується видатковими та
податковими накладними, а також актами
виконаних робіт та документами про
оплату. Всі товари та послуги за даними
договорами, поставленні та надані в
повному обсязі, що підтверджується
відповідними документами, а також
отримані товари і послуги були
використанні позивачем у власній
господарській діяльності. Всі первинні
документи по взаємовідносинах із
зазначеними контрагентами оформлені
відповідно до вимог ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» та п. 2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.04.1995 року № 88, і
надавались ревізорам при проведенні
перевірки. При цьому, податковий орган
не наводить фактів про визнання
будь-якого первинного документа
недійсним. Тому, на думку позивача, у
відповідача були відсутні правові
підстави для формування висновку, що
позивачем завищено валові витрати і
податковий кредит по взаємовідносинах
із зазначеними вище контрагентами.

Також безпідставним є посилання
податкового органу на неналежне
оформлення податкових накладних, на
підставі яких виник податковий кредит,
оскільки всі вони складені відповідно
до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а несплата
податку продавцем (у тому числі
внаслідок ухилення від сплати) в разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту покупцем.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 27 грудня
2011року позов задоволено повністю.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що контрагенти
позивача ЗАТ «НВП «Укрзахіденерго», ПП
«МКМ-Сервіс» і ТзОВ «ВТ-Техбуд» на
момент укладення з ними договорів були
юридичними особами, включені до ЄДРПОУ
та зареєстровані платниками податку на
додану вартість, тому мали право на
нарахування ПДВ та складання
податкових накладних. Сама по собі
несплата податку продавцем (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) в
разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування.

Також з наявних в матеріалах справи
актів виконаних робіт та звітів про
проведення маркетингових досліджень
вбачається, які роботи маркетингового
характеру та в якому обсязі були
виконані ПП «МКМ-Сервіс». Позивачем
належними та допустимими доказами
підтверджено, що віднесення витрат
вартості маркетингових послуг до
складу валових витрат є їх
безпосереднє використання у
господарській діяльності товариства, а
відповідачем не спростовано мету та
реальність здійснення господарських
операцій, факту використання позивачем
вищевказаних товарів, маркетингових
послуг у власній господарській
діяльності.

Представлені позивачем документи
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій та його право
на включення до податкового кредиту
сум податку на додану вартість,
сплачених ним у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), які підлягають
використанню в його господарській
діяльності, що дає підстави суду
зробити висновок про правомірність
включення ним до податкового кредиту в
періоді, що перевірявся.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, Державна податкова
інспекція у Залізничному районі міста
Львова подала апеляційну скаргу, в якій
просить оскаржувану постанову
скасувати і прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги відповідач
мотивує тим, що оскаржувана постанова є
незаконною та необґрунтованою,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, суд неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін з
наступних підстав.

Як встановив суд, 14.07.2011 року працівники
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі міста Львова
провели позапланову виїзну перевірку
позивача з питань взаємовідносин з ЗАТ
«НВП «Укрзахіденерго» за період з
01.09.2010 року по 30.09.2010 року, ТОВ
«ВТ-Техбуд» за період з 01.12.2010 року по
31.12.2010 року, ПП «МКМ-Сервіс» за період з
01.01.2011 року по 31.01.2011 року», за
результатами якої складено акт №
1814/23-2/35102019.

В акті зазначено про порушення
позивачем ст. ст. 215, 203, 216, 228 Цивільного
кодексу України, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого занижено податок на прибуток на
загальну суму 340843,64 грн., в тому числі за
3 кв. 2010 року на суму 127897,64 грн., за 4 кв. 2010
року на суму 165448,31 грн., за 1 кв. 2011 року
на суму 47497,69 грн.; 215, 203, 216, 228 Цивільного
кодексу України, пп. 7.2.1 п. 7.2, пп. 7.4.1, пп.
7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит на суму 272674,91 грн., в тому числі
за вересень 2010 року на суму 102318,11 грн.,
за грудень 2010 року на суму 132358,65 грн., за
січень 2011 року на суму 37998,15 грн., що
призвело до заниження податку на
додану вартість всього на суму 272674,91
грн., в тому числі за вересень 2010 року на
суму 102318,11 грн., за грудень 2010 року на
суму 132358,65 грн., за січень 2011 року на
суму 37998,15 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки
28.07.2011 року відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення №
/24850, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на
340843,64 грн. за основним платежем та 73337,48
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами), і № /24849, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 272674,91 грн. за основним
платежем та 58670,19 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Зазначених вище висновків податковий
орган дійшов, зокрема, на підставі
наступного.

Перевіркою за грудень 2010 року
встановлено, що позивач (покупець)
проводив взаєморозрахунки з ТзОВ
«ВТ-Техбуд» (продавець) відповідно до
договору поставки від 16.12.2010 року №
01/12-2010, за яким продавець зобов'язується
поставити, а покупець оплатити товар по
цінах, в кількості, асортименті і в
терміни, узгоджені сторонами і вказані
в рахунках та накладних, що є
невід'ємною частиною договору.
Найменування товару: труби, трубки,
фланці та фітинги жорсткі з полімерів
етилену пропілену та вінілхлориду.
Позивач відповідно до накладних відніс
до складу валових витрат та включив до
податкового кредиту (р.17) декларації по
ПДВ у відповідних періодах та
відобразив у реєстрах отриманих
податкових накладних.

При перевірці використано акт
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова від
01.03.2011 року № 158/23-118/36873235 з питань
правомірності формування податкового
зобов'язання та податкового кредиту за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2010 року. Для
здійснення господарської діяльності
ТзОВ «ВТ-ТЕХБУД» не мало виробничих
потужностей, власних офісних,
виробничих приміщень, земельних
ділянок, транспортних засобів, про що
свідчать дані декларацій з податку на
прибуток за 9 місяців 2010 року та дані
додатку К1 до декларації з податку на
прибуток за 9 місяців 2010 року, який
поданий з нульовими показниками. Також
ТзОВ «ВТ-ТЕХБУД» не мало достатньої
кількості трудових ресурсів.

Перевіркою за січень 2011 року
встановлено, що позивач (замовник)
проводив взаєморозрахунки з ПЛ
«МКМ-Сервіс» (виконавець) відповідно до
договору про надання
інформаційно-консультаційних та
маркетингових послуг від 03.01.2011 року №
0301, за яким ПП «МКМ-Сервіс» як
виконавець зобов'язується надати
послуги з проведення маркетингових
досліджень за напрямками, що цікавлять
замовника. Предмет маркетингових
досліджень - ринок збуту трубної
продукції з полімерних пластмас.

При перевірці використано акт
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова, у якому
зазначено, що за результатами
опрацювання додатку 5 до Декларації з
ПДВ за перевірений період та
проведеного аналізу розшифровок
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість у
розрізі контрагентів, виявлених за
результатами автоматизованого
співставлення даних податкової
звітності з податку на додану вартість
на рівні ДПА України, встановлено
наявність у ПП «МКМ-Сервіс» інших
підприємств з ознаками фіктивності, а
саме: підприємств-банкрутів, що
свідчить про те, що дане підприємство
безпідставно формує податковий кредит
та валові витрати іншим суб'єктам
господарювання з метою мінімізації
податкових зобов'язань та ухилення від
оподаткування.

За даними податкової звітності основні
засоби у ПП «МКМ-Сервіс» відсутні, що
свідчить про відсутність у
підприємства необхідних умов для
здійснення господарської діяльності.

Проведеною перевіркою також
встановлено завищення податкового
кредиту всього на суму 272674,91 грн.
зокрема, перевіркою за вересень 2010 року
встановлено, що позивач проводив
взаєморозрахунки з ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго». При перевірці
використано акт Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова. За даними податкової звітності
основні засоби у ЗАТ НВП
«Укрзахіденерго» відсутні. Це свідчить
про відсутність у підприємства
необхідних умов для здійснення
господарської діяльності в частині
купівлі-продажу, реалізації,
зберігання та відвантаження
товарно-матеріальних цінностей.
Перевіркою вищевказаного підприємства
також встановлено відсутність об'єктів
оподаткування. Господарські операції
не підтверджуються стосовно
врахування реального часу здійснення
операцій, місцезнаходження майна,
наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.

На підставі наведеного вище,
податковий орган дійшов висновку, що
позивач відобразив у бухгалтерському
обліку господарські операції щодо
придбання товарно-матеріальних
цінностей та послуг від вищезазначених
підприємств, які фактично не
відбувались, тому є нікчемними.

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
необґрунтованість зазначених
висновків відповідача, а, отже, і про
неправомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин,
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до
складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

А згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 даного
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість», який
був чинним на час здійснення
зазначених вище господарських
операцій, податковий кредит
визначається як сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих.) платником
податку у звітному періоді у зв'язку із
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу).

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно з
пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону є дата
здійснення першої з наступних подій:
дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг) або дата
отримання податкової накладної.

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна має
містити: порядковий номер податкової
накладної; дату її виписування, назву
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
місце розташування юридичної особи або
місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); повну
назву отримувача; ціну продажу без
врахування податку; ставку податку та
відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (пп. 7.23 п. 7.2
ст. 7 Закону).

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до пп. 7.2.4. п.7.2 ст. 7 цього
Закону право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону, а згідно з п. 9.6 ст. 9 цього Закону
свідоцтво про реєстрацію особи як
платника податку на додану вартість
діє до дати його анулювання.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
Кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (роботи, послуги) та основні
фонди почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

На підставі аналізу зазначених норм
колегія суддів дійшла висновку, що
формування суб'єктом господарювання
податкового кредиту та валових витрат
не може ставитись у пряму залежність
від додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Колегія суддів зазначає, що також
необхідно встановити факт реальності
господарських операцій, тобто фактичне
поставлення товарів (послуг).

Разом з тим, якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування валових
витрат та податкового кредиту з
податку на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо включення сум
податку, сплачених ним в ціні придбаних
товарів (робіт, послуг), до складу
податкового кредиту та має всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту та валових
витрат.

Наведене узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03), де Європейський суд з
прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ вдруге, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права.

Отже, аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів сум податку на додану
вартість до податкового кредиту, а
також для віднесення сплачених сум до
складу валових витрат, є факт
реальності придбання товарів, вартість
яких відноситься до податкового
кредиту з податку на додану вартість та
валових витрат.

Для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість витрати платника щодо сплати
(нарахування) відповідної суми податку
у складі ціни товару мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Фактичне здійснення зазначених вище
господарських операцій ТзОВ
«Мегапласт-Захід» з ЗАТ «НВП
«Укрзахіденерго», ПП «МКМ-Сервіс» і
ТзОВ «ВТ-Техбуд» підтверджується
дослідженими судом доказами, які надав
позивач, а саме копіями: видаткової
накладної від 11.01.2011 року № РН1-110012,
податкової накладної № від 11.01.2011 року
1110027, в тому числі ПДВ сплаченого в ціні
товару, довіреностей на отримання
товарів (робіт, послуг);
товарно-транспортної накладної від
11.01.2011 року ААС № 10201/2, подорожнього
листа вантажного автомобіля від 11.01.2011
року № 01/11-01, акту здачі-прийому від
11.01.2011 року наданих послуг (виконаних
робіт) згідно договору № 0301 від 03.01.2011
року, додаткового договору № 1 від
04.01.2011 року до договору про надання
інформаційно-консультаційних та
маркетингових послуг № 0301 від 03.01.2011
року, податкових накладних, видаткових
накладних виданих позивачу за
вересень, листопад, грудень 2010 року,
січень 2011 року, реєстрів продажу
товарів придбаного у контрагентів
позивача згідно виданих накладних,
платіжних доручень за жовтень,
листопад, грудень 2010 року, березень,
квітень, травень, червень 2011 року з
призначенням платежу - плата за надані
послуги та придбаний товар, згідно
укладених договорів, реєстру отриманих
та виданих податкових накладних за
період з 01.09.2010 року по 30.09.2010 року, за
грудень 2010 року, податкових декларацій
позивача з податку на додану вартість
за вересень, грудень 2010 року, січень 2011
року та розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів за грудень 2010
року, січень 2011 року (Додаток № 5 до
податкової декларації з ПДВ), Звіту за
результатами проведення маркетингових
досліджень ринку труб з полімерних
пластмас (2009-2011 роки) проведеного на
замовлення ТзОВ «Мегапласт-Захід»,
Маркетингових досліджень ринку труб з
полімерних пластмас (загальний аналіз
потенціалу ринку України та визначення
потенціалу Дніпропетровської,
Київської, Одеської, Херсонської.
Закарпатської областей зокрема) (2009-2010
роки).

Наведеними документами, які, як
вбачається з їх змісту, відповідають
вимогам до первинних документів,
встановленим Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підтверджується
фактичне отримання позивачем
товарно-матеріальних цінностей та
послуг від вказаних підприємств.

Щодо отримання позивачем
маркетингових послуг від ПП
«МКМ-Сервіс», колегія суддів додатково
зазначає, що такі послуги за своїм
змістом відповідають напрямкам
господарської діяльності, які
безпосередньо здійснює позивач.

Також зазначені податкові накладні не
мали недоліків, а порядок їх заповнення
відповідає чинному на момент їх
виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових
накладних у позивача виникло право
формувати податковий кредит по
взаєморозрахунках з ЗАТ «НВП
«Укрзахіденерго», ПП «МКМ-Сервіс» і
ТзОВ «ВТ-Техбуд».

При цьому норми податкового
законодавства не містять такої
підстави для відмови у формуванні
податкового кредиту платника податків,
як неотримання в ході перевірки
відомостей щодо його контрагентів, їх
відсутність за юридичною адресою та
наявність або відсутність у них
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.

Відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу
України цивільна правоздатність
юридичної особи виникає з моменту її
створення і припиняється з дня
внесення до єдиного державного реєстру
запису про її припинення. Цивільна
правоздатність юридичної особи може
бути обмежена лише за рішенням суду.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, то вони вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Колегія суддів враховує, що на момент
здійснення господарських операцій з
позивачем ЗАТ «НВП «Укрзахіденерго»,
ПП «МКМ-Сервіс» і ТзОВ «ВТ-Техбуд» були
зареєстровані у встановленому порядку,
не виключені з ЄДРПОУ, перебували на
обліку в органах державної податкової
служби та були зареєстровані
платниками податку на додану вартість.

Враховуючи наведені вище обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що на
підставі належних, допустимих та
достатніх доказів встановлено факти
реального придбання позивачем в даних
контрагентів зазначених вище ТМЦ та
послуг, які використовувались
позивачем в господарській діяльності,
підтвердження здійснення
господарських операцій первинними
документами, які відповідають вимогам
законодавства, тому у податкового
органу не було законних підстав для
висновків про неправомірність
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість та
завищення валових витрат по
взаєморозрахунках з цими
контрагентами за період, що
перевірявся.

Щодо тверджень податкового органу про
нікчемність договорів, укладених
позивачем з ЗАТ «НВП «Укрзахіденерго»,
ПП «МКМ-Сервіс» і ТзОВ «ВТ-Техбуд»,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 203
Цивільного кодексу України до
загальних вимог, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
відноситься: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Згідно з ст. 216 цього Кодексу недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Згідно з ст. 228 цього Кодексу правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до ст. 207 Господарського
кодексу України, господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Отже, для висновку про нікчемність
зазначених вище договорів необхідно
встановити невідповідність таких
правочинів загальним умовам чинності
правочину та наявність мети, яка
завідомо суперечить інтересам держави
та суспільства.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів погоджується з позицією суду
першої інстанції про те, що податковим
органом не доведено наявності у
позивача та/чи його контрагентів
умислу при укладенні ними спірних
договорів, що завідомо суперечить
інтересам держави та суспільства або
порушує публічний порядок. Зазначені
договори були укладені саме з метою
здійснення передбаченої законом
підприємницької діяльності,
зобов'язання за ним виконані сторонами
належним чином, а тому дані договори не
можуть розглядатися як нікчемні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі міста Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 27
грудня 2011 року у справі № 2а-8898/11/1370 - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В.Ніколін