Справа № 826/2527/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2014 року № 826/2527/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Домініон-Кривий-Ріг"
до Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
26 лютого 2014 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Домініон-Кривий
Ріг» (далі по тексту - позивач)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі по тексту -
відповідач) в якому просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення - рішення від 07 лютого 2014
Позивач не погоджується із висновками
контролюючого органу та з посиланням
на правомірність відображення у рядку
24 Декларації з податку на додану
вартість суми податкового кредиту, та
необґрунтованість зменшення
від'ємного значення податку на додану
вартість, просить суд задовольнити
позов в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому
засіданні 18 березня 2014 року
адміністративний позов не визнав,
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.
Заперечення відповідача співпадають з
висновками акту перевірки від 27
вересня 2013 року № 12/26-54-22-04.
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Підставою для зменшення від'ємного
значення податку на додану вартість
стали матеріали камеральної перевірки
показників ТОВ «Домініон - Кривий Ріг»,
задекларованих у податковій звітності
з податку на додану вартість за липень
2013 року, за результатами якої складено
акт від 27 вересня 2013 року № 12/26-54-22-04, за
висновком якого встановлено порушення
ТОВ «Домініон - Кривий Ріг» вимог
підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14,
пункту 102.5 статті 102, підпункту 135.5.4
пункту 135.5 статті 135. пункту 198.3 статті
198, статті 200 Податкового кодексу
Податковим повідомленням - рішенням
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 14
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 106077,00 грн.
За результатом адміністративного
оскарження, податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 14 жовтня 2013 року №
залишено без змін скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Домініон-Кривий Ріг» - без
задоволення.

Вирішуючи питання правомірності
відображення у рядку 24 Декларації з
податку на додану вартість суми
податкового кредиту судом встановлено,
що позивач здійснює діяльність у
будівництва будівель та здавання в
оренду власного нерухомого майна. В 2008
році було розпочато будівництво
власного торгового комплексу, але
реалізація проекту була затримана
внаслідок кризи. Відтак податковий
кредит, в основній його сумі, був
сформований в 2008 році за рахунок
капітальних інвестицій у будівництво.

Відповідно до пункту 200.5. статті 200
Податкового кодексу України не мають
права на отримання бюджетного
відшкодування особи, які:

були зареєстровані як платники цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів);

мали обсяги оподатковуваних операцій
за останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Представником позивача зазначено, що
оскільки різниця між сумою податкового
зобов'язання та податкового кредиту
позивача починаючи з квітня 2008 року
мала від'ємне значення, однак
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Домініон-Кривий
Ріг» не мало права на бюджетне
відшкодування відповідно до частини 2
пункту 200.5. статті 200 Податкового
кодексу України, позивачем не було
заявлено бюджетне відшкодування, а
дана сума відображалася у рядку 24
декларації з податку на додану
вартість як сума податкового кредиту.

Згідно зі статті 200 Податкового кодексу
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Держбюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з п.
200.1 ст. 200 Кодексу, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до
Податкового кодексу України), а в разі
відсутності податкового боргу
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з п. 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг)
або до Держбюджету України, а в разі
отримання від нерезидента послуг на
митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 200.5 статті 200
Кодексу не мають права на отримання
бюджетного відшкодування, зокрема,
особи, які мали обсяги оподатковуваних
операцій за останні 12 календарних
місяців менші, ніж заявлена сума
бюджетного відшкодування (крім
нарахування податкового кредиту
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів). Згідно
із пп. 4.6.6 п. 4.6 розділу V Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПАУ від 25.01.2011 р.
№ 41, який зареєстровано в Мін'юсті
України 16.02.2011 р. за N 197/18935, залишок
від'ємного значення після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (відображається у
рядку 24 декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.2 декларації наступного
звітного (податкового) періоду).

Таким чином, платник податку, який не
мав права на бюджетне відшкодування
через відсутність оподатковуваних
поставок, має право в рядку 24
податкової декларації з ПДВ
відображати залишок від'ємного
значення податку, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду та з
дати виникнення якого минуло 1095 днів,
до повного його погашення.

Аналогічні позиція викладена в листі
Державної податкової служби України
від 12 січня 2012 року № 608/6/15-3415-16 «Щодо
порядку відображення в податковій
декларації з ПДВ залишку від'ємного
значення податку, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду та з
дати виникнення якого минуло 1095 днів».

Матеріали справи свідчать, що
позивачем подавались до податкового
органу декларації з податку на додану
вартість, зокрема: у податковій
декларації за квітень 2008 року
зазначено сума податкового кредиту -
1091,00 грн., у рядку 24 (залишок від'ємного
значення попереднього податкового
періоду) - 73,00 грн.; у податковій
декларації за травень 2008 року
зазначено сума податкового кредиту -
2469,00 грн., рядку 24 (залишок від'ємного
значення) - 1091,00 грн.; у податковій
декларації за червень 2008 року
зазначено сума податкового кредиту -
26,00 грн., у рядку 24 (залишок від'ємного
значення) - 3633,00 грн.; у податковій
декларації за липень 2008 року зазначено
сума податкового кредиту - 19200,00 грн.,
рядку 24 (залишок від'ємного значення) -
3659,00 грн.; у податковій декларації за
серпень 2008 року зазначено сума
податкового кредиту - 35934,00 грн., рядку 24
(залишок від'ємного значення) - 22859,00
грн.; у податковій декларації за
вересень 2008 року зазначено сума
податкового кредиту - 32220,00 грн., У рядку
24 (залишок від'ємного значення) - 58793,00
грн.; у податковій декларації за
жовтень 2008 року зазначено сума
податкового кредиту - 57,00 грн., у рядку 24
(залишок від'ємного значення) - 91013,00
грн.; у податковій декларації за
жовтень 2008 року зазначено сума
податкового кредиту - 144,00 грн., у рядку 24
(залишок від'ємного значення) - 91047,00
грн.; у податковій декларації за
жовтень 2008 року зазначено сума
податкового кредиту - 0,00 грн., у рядку 24
(залишок від'ємного значення) - 91047,00 грн.

Відповідно до пункту 102.5. статті 102
Податкового кодексу України заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування у
випадках, передбачених цим Кодексом,
можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що
настає за днем здійснення такої
переплати або отримання права на таке
відшкодування.

Судом встановлено, що у позивача право
на податковий кредиту виникло у період
дії Закону України «Про податок на
додану вартість».

Так, відповідно до підпункту 7.4.1. пункту
7.4. статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пунктом 1.4. статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» поставка товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими цивільно-правовими
договорами, які передбачають передачу
прав власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків її
надання, а також операції з безоплатної
поставки товарів (результатів робіт) та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

В свою чергу, пункт 198.3.статті 198
Податкового кодексу України визначає,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Надміру сплачені грошові зобов'язання -
суми коштів, які на певну дату
зараховані до відповідного бюджету
понад нараховані суми грошових
зобов'язань, граничний строк сплати
яких настав на таку дату (підпункт 14.1.115
пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу
України).

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1.
статті 14 Податкового кодексу України
грошове зобов'язання платника податків
- сума коштів, яку платник податків
повинен сплатити до відповідного
бюджету як податкове зобов'язання
та/або штрафну (фінансову) санкцію, що
справляється з платника податків у
зв'язку з порушенням ним вимог
податкового законодавства та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Суд погоджується із доводами позивача,
що пункт 102.5 статті 102 Податкового
кодексу України не регламентує
обмежень в часі щодо можливості
віднесення платниками податків
від'ємного значення до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, у зв'язку з чим
положення строків давності, визначені
даним пунктом Податкового кодексу
України, не можуть бути застосовані до
сум від'ємного значення,
задекларованих позивачем в податковій
декларації за липень 2013 року.

Термін давності, вказаний у пункті 102.5.
статті 102 Податкового кодексу України
застосовується лише до самостійного
визначення контролюючим органом суми
грошових зобов'язань платника податків
(п. 102.1), для стягнення податкового боргу
(п. 102.4), для подання заяв про повернення
надміру сплачених грошових зобов'язань
або про їх відшкодування (п. 102.5) або для
списання податкового боргу платника
податків, стосовно якого минув строк
давності (п. 101.2.3).

Слід звернути увагу, що відповідач не
заперечує правомірність формування
позивачем сум податкового кредиту
податку на додану вартість за періоди,
зазначені в оскаржуваному
повідомленні-рішенні, позивач
своєчасно та правомірно задекларував
вказані суми податкового кредиту та в
подальшому проводив декларування сум
від'ємного значення з податку на додану
вартість у відповідності до норм
діючого законодавства, які у свою
чергу, були відображені щоразу у рядку
24 деклараціях з податку на додану
вартість. Заяви про повернення надміру
сплачених грошових зобов'язань або про
їх відшкодування, чи заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування позивач не надавав.

Отже, висновки відповідача щодо спливу
терміну давності по сумі від'ємного
значення не відповідають нормам
податкового законодавства, пункт 102.5
статті 102 Податкового кодексу України
встановлює строк подання заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування у
випадках, передбачених цим Кодексом,
але не надає права податковому органу
списувати переплати з податків, в
даному випадку - суму податку на додану
вартість, в результаті закінчення
терміну давності, встановленого для
подання заяви про повернення надміру
сплачених грошових зобов'язань або про
їх відшкодування, а отже застосування
відповідачем пункт 102.5 статті 102
Податкового кодексу України до спірних
правовідносин є помилковим.

Відтак, спірне податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 07 лютого 2014 року №
підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, Державною податковою
інспекцією у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві не доведена правомірність
та обґрунтованість прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Домініон-Кривий
Ріг» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Домініон-Кривий Ріг» задовольнити.

2.Скасувати податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 07 лютого 2014 року № .

3. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати в сумі
212,15 грн. на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Домініон-Кривий Ріг» за рахунок
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунків
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві за
рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник