Справа № 149/21/14-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 149/21/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Олійник І.В.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
виконавчого комітету Хмільницької
міської ради на постанову
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області від 19 лютого 2014 року
у справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-авто" до
виконавчого комітету Хмільницької
міської ради про визнання протиправним
та скасування рішення , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому з урахуванням уточнених позовних
вимог просив визнати протиправним та
скасувати пп. 1.2 та додаток № 2 рішення
виконавчого комітету Хмільницької
міської ради № 87 від 28.03.2013 року «Про
затвердження актів комісії з
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам».

Відповідно до постанови Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 19.02.2014 року позов
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати вказану
постанову та закрити провадження у
справі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення
виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач на підставі договору
купівлі-продажу від 14.02.2003 року є
власником будівлі їдальні з підвалом
літ. «А» заг. пл. 337,4 кв. м., що згідно з
проведеним розрахунком становить 53/100
ідеальної частки, та обладнання
їдальні (17 одиниць), за адресою вул.
Леніна. 110, м. Хмільник, Вінницької
області. При цьому в договорі
зазначено, що земельна ділянка окремо
не виділена.

Позивачем отримано свідоцтво від 26.04.2003
року, реєстраційний № 838, видане
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Вінницькій
області про право власності на
вищевказане нерухоме майно.

Відповідно до Реєстраційного
посвідченням виданого КП «Вінницьке
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації» підтверджено, що
будівлі їдальні з підвалом 53/100 частин,
розташовані в м. Хмільник, Вінницької
області по вул. Леніна, 110 зареєстровано
за позивачем на праві колективної
власності, реєстровий № 49 від 13.06.2003
року.

Як встановлено з державного акту на
право постійного користування землею
серії І-ВН № 002899 ВАТ АТП № 10573 виданого
10.07.1998 року Хмільницькою міською радою
народних депутатів Хмільницького
району Вінницької області надано у
постійне користування 3,8587 гектарів в
межах згідно з планом
землекористування. Землю надано у
постійне користування для виробничих
потреб відповідно до рішення виконкому
Хмільницької міської ради від 30.07.1998
року № 141.

Відповідно до рішення 17 сесії 6
скликання Хмільницької міської ради
Вінницької області від 22.12.2011 року,
позивачу надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
на земельну ділянку, що розташована по
вул. Леніна. 110, м. Хмільник, Вінницької
області для оформлення права
користування земельної ділянки на
умовах оренди.

Відповідно до п. 2.1. п. 2 даного рішення
протягом 4 місяців з дня прийняття
цього рішення позивачу необхідно
розробити та подати в установленому
законом порядку технічну документацію
із землеустрою на земельну ділянку та
забезпечити її подання на затвердження
до Хмільницької міської ради. Згідно
п.п. 2.2. п. 2 цього рішення позивачу
протягом 10 днів з дня прийняття цього
рішення необхідно укласти з
Хмільницькою міською радою договір про
відшкодування до міського бюджету
втрат від недоотримання коштів за
фактичне використання земельною
ділянки у розмірі 3% від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки з
часу прийняття цього рішення до
отримання правовстановлюючих
документів на вищевказану земельну
ділянку та подати до Хмільницької ОДПІ
податковий розрахунок орендної плати
за фактичне землекористування. Пунктом
3 цього рішення передбачено, що в разі
неподання технічної документації із
землеустрою на затвердження міською
радою у встановлений термін та
відсутності погодження постійно
діючої депутатської комісії з питань
комплексного розвитку міста,
регулювання комунальної власності і
земельних відносин на продовження
встановленого терміну, рішення втрачає
чинність.

Як встановлено з витягу рішення
виконкому Хмільницької міської ради №
427 від 19.10.2012 року затверджено акти про
визначення розміру збитків складені
комісією з визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам, а саме Акт про
визначення розміру збитків від 03.10.2012
року про нарахування збитків позивачу
в сумі 12258,69 грн. (п. 1.2 рішення).

Відповідно до рішення виконкому
Хмільницької міської ради № 87 від
28.03.2013 року затверджено акти про
визначення розміру збитків складені
комісією з визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам, а саме Акт про
визначення розміру збитків від 07.02.2013
року про нарахування збитків позивачу
в сумі 13335,06 грн. (додаток № 2) (п. 1.2
рішення). Цим же рішенням визнано таким,
що втратив чинність п. 1.2 рішення
виконкому міської ради № 427 від 19.10.2012
року «Про затвердження актів комісії з
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам».
Додатком № 2 до вказаного рішення є акт
про визначення розміру збитків від
07.02.2013 року складений комісією про
визначення та відшкодування збитків
власникам та землекористувачам,
створеної відповідно до рішення
виконавчого комітету від 18.01.2012 року №
7. Згідно даного акту земельна ділянка
площею 745,40 кв. м. розташована в м.
Хмільник, Вінницької області по вул.
Леніна, 110 та використовується
позивачем без оформлення
правовстановлюючого документа, що
посвідчує право оренди (користування).
Розмір земельної ділянки визначено на
підставі довідки КП «Вінницьке обласне
бюро технічної інвентаризації» № 381
від 20.09.2012 року, нормативно-грошову
оцінку 1 кв. м. земельної ділянки
визначено на підставі листа відділу
Держкомзему у м. Хмільнику Вінницької
області № 01-01/133 від 11.09.2012 року (198,76
грн.), також на підставі ст. ст. 274, 288
Податкового кодексу України, п. 3
Положення про комісії з визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам визначено
позивачу заборгованість за 2010 рік (з
08.02.2010 - 31.12.2010 року) - 3982,86 грн., за 2011 рік -
4444,68 грн., 2012 р. - 4444,68 грн., 2013 р. - 462,84 грн.,
а всього 13335, 06 грн.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що оскаржене
рішення відповідача є таким, що
суперечить вимогам ст. 19 ч.2 Конституції
України та діючим на момент його
прийняття нормативним актам.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Так, положеннями ст. 120 ЗК України та ст.
377 ЦК України передбачено, що до особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором. Якщо житловий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у
користування, то в разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Відповідно до ч. 6 ст. 120 ЗК України,
істотною умовою договору, який
передбачає набуття права власності на
жилий будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.
Укладення договору, який передбачає
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
пов'язане з переходом права на частину
земельної ділянки, здійснюється після
виділення цієї частини в окрему
земельну ділянку та присвоєння їй
окремого кадастрового номера.

Пунктом 287.6 ст. 286 ПК України визначено,
що при переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину) податок на
земельні ділянки на яких розташовані
такі будівлі, споруди (їх частини) з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати реєстрації права власності на
нерухоме майно.

В силу п. 288.1., п. 288.2., п. 288.4, 288.5 ст. 288 ПК
України підставою для нарахування
орендної плати є договір оренди такої
земельної ділянки. Платником орендної
плати є орендар земельної ділянки.
Розмір та умови внесення орендної
плати встановлюються у договорі оренди
між орендодавцем (власником) і
орендарем.. Розмір орендної плати
встановлюється у договорі оренди.

Таким чином, в зв'язку з тим, що рішення
про передачу в оренду земельної
ділянки не приймалось, між позивачем та
відповідачем договір оренди не
укладався та він не зареєстрований у
відповідності до вимог закону, тому
правові підстави для сплати орендної
плати відсутні.

Крім того, неодержаним доходом в
розумінні «Порядку визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам», затвердженого
постановою КМУ від 19.04.1993 року №284, який
міг одержати відповідач, як орган, який
розпоряджається земельною ділянкою у
відповідності до вимог ПК та ЗК України
є земельний податок, тому підстави для
нарахування збитків на рівні орендної
плати є не обґрунтованими і не можуть
вважатись неодержаним доходом.

Відносно розміру збитків, слід
зазначити, що при їх розрахунку не
враховано те, що позивачем придбано не
всю будівлю, а 53/100 ідеальної частки
будівлі, відповідно невірно визначено
площу земельної ділянки, якою
користується позивач. Також не
встановлено і не підтверджено розмір
збитків та не підтверджено чим саме ці
збитки завдані.

Водночас, суд першої інстанції вірно не
взяв до уваги доводи позивача про те, що
відповідач не наділений
повноваженнями приймати оскаржуване
рішення з огляду на таке.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, право
розпоряджатися землями територіальних
громад, надавати земельні ділянки у
користування із земель комунальної
власності відповідно до Земельного
кодексу України.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» № 963 від 19.06.2003 року
визначено, що самовільне зайняття
земельних ділянок - будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 124 ЗК України
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди.

За правидами частин 1, 2 ст. 152 ЗК України
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Згідно із статтею 156 ЗК України
власникам землі та землекористувачам
відшкодовуються збитки, заподіяні
зокрема внаслідок неодержання доходів
за час тимчасового невикористання
земельної ділянки.

За замістом ч.1 ст. 157 ЗК України,
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам здійснюють
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування, громадяни та
юридичні особи, які використовують
земельні ділянки, а також органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, громадяни та юридичні
особи, діяльність яких обмежує права
власників і землекористувачів або
погіршує якість земель, розташованих у
зоні їх впливу, в тому числі внаслідок
хімічного і радіоактивного
забруднення території, засмічення
промисловими, побутовими та іншими
відходами і стічними водами.

У відповідності до п. 1 Порядку
визначення та відшкодування збитків
власникам землі і землекористувачам,
власникам землі та землекористувачам
відшкодовуються збитки, заподіяні
вилученням (викупом) та тимчасовим
зайняттям земельних ділянок та
неодержанням доходів у зв'язку з
тимчасовим невикористанням земельних
ділянок.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що
розміри збитків визначаються
комісіями, створеними Київською та
Севастопольською міськими, районними
державними адміністраціями,
виконавчими комітетами міських (міст
обласного значення) рад. До складу
комісій включаються представники
Київської, Севастопольської міських,
районних державних адміністрацій,
виконавчих комітетів міських (міст
обласного значення) рад (голови
комісій), власники землі або
землекористувачі (орендарі), яким
заподіяні збитки, представники
підприємств, установ, організацій та
громадяни, які будуть к відшкодовувати,
представники державних органів
земельних ресурсів і фінансових
органів, органів у справах
містобудування і архітектури та
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських (міст районного
значення) рад, на території яких
знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій
оформляються відповідними актами, що
затверджуються органами, які створили
ці комісії.

Як досліджено з матеріалів справи, на
підставі зазначених вище вимог 07.02.2013
року комісією по визначенню та
відшкодуванню збитків було складено
акт, який затверджено рішенням
виконавчого комітету Хмільницької
міської ради № 87 від 28.03.2013 року. Отже,
відповідач наділений повноваженнями
на прийняття таких рішень.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не викликають сумнівів
щодо правильності висновків суду
першої інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтями 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу виконавчого
комітету Хмільницької міської ради, -
залишити без задоволення, а постанову
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області від 19 лютого 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку встановленому ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно ст. 212 КАС
України.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Залімський І. Г.

Смілянець Е. С.