Справа № 804/12782/13-а
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2014 рокусправа № 804/12782/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Головко О.В.

суддів:
Суховарова А.В. Олефіренко Н.А.

за участю секретаря судового
засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Верхньодніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
грудня 2013 року в адміністративній
справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Жовтоводський хлібозавод»

до Верхньодніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

ПАТ «Жовтоводський хлібозавод» у
вересні 2013 року звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення № та
№ , прийняті
Верхньодніпровською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області 31 травня 2013
року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
грудня 2013 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням
суду першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду та прийняту
нову постанову, якою у задоволенні
позову відмовити. Апеляційна скарга
ґрунтується на тому, що судом першої
інстанції не надано належної оцінки
обставинам справи та нормам чинного
законодавства, що призвело до
прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права
та правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів доходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що Верхньодніпровською
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області у період з
11.03.2013 по 05.04.2013 було проведено планову
виїзну перевірку ПАТ «Жовтоводський
хлібозавод» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.04.2011 по 31.12.2012, валютного та іншого
законодавства з 01.04.2011 по 31.12.2012, за
результатами якої складено Акт №
374/222-20309194 від 26 квітня 2013 року.

На підставі висновків акту
відповідачем 31 травня 2013 року були
прийняті податкові
повідомлення-рішення № , яким ПАТ
«Жовтоводський хлібозавод» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем на суму 1703377,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 668161,00 грн. та № ,
яким ПАТ «Жовтоводський хлібозавод»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток за основним
платежем на суму 1831697,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 139525,00 грн.

Підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень стали
висновки, викладені в акті перевірки,
згідно з якими угоди, укладені ПАТ
«Жовтоводський хлібозавод» з ТОВ
«Еквітас», ПП «МАШПРОМСНАБ», СТОВ
«Надія», ПАТ «Криворіжхліб», ЗАТ
«Переробник», ТОВ «Талісман ЛТД», ПП
«Рубін-92», ФОП ОСОБА_1, не були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, в результаті чого
підприємством у періоді, що
перевірявся, занижено податок на
прибуток у розмірі 1831697,00 грн. та
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 1703377,00 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості
висновків податкового органу та
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень колегія суддів
зазначає, що відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1
ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Положеннями пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших
витрат, визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності,
зокрема, включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Положеннями підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів (послуг) або
дата отримання платником податку
товарів (послуг), що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ
«Жовтоводський хлібозавод» було
укладено ряд договорів поставки та
купівлі-продажу продуктів
сільськогосподарського виробництва та
переробки, сировини для виробництва
хлібобулочних виробів та
кондитерських виробів, харчових
добавок, пакувальних матеріалів з ТОВ
«Еквітас», ПП «МАШПРОМСНАБ», СТОВ
«Надія», ПАТ «Криворіжхліб» та
договорів перевезення вантажу з ЗАТ
«Переробник», ТОВ «Талісман ЛТД», ПП
«Рубін-92», ФОП ОСОБА_1

На виконання вказаних договорів були
виписані податкові та видаткові
накладні, акти прийому-передачі
виконаних робіт, акти виконаних робіт.

При цьому колегія суддів
встановила, що вказані первинні
документи складені відповідно до вимог
чинного законодавства, що також не
спростовується апелянтом.

Вищезазначені договори не були
визнані недійсними в судовому порядку.

Рух товару по господарським
операціям позивача з
контрагентами-постачальниками та факт
надання послуг перевезення вантажу
підтверджується товарно-транспортними
накладними, які містяться в матеріалах
справи.

Разом з тим в обґрунтування
апеляційної скарги Верхньодніпровська
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області зазначила,
що надані позивачем до перевірки
товарно-транспортні накладні містять
недоліки в оформленні, зокрема, в
деяких ТТН не вказано марки автомобіля,
що здійснював перевезення, адреси
навантаження та розвантаження товару,
відсутні посади, прізвища та підписи
осіб, які прийняли та отримали товар,
відсутні номери подорожніх листів, не
зазначено, які документи слідують за
вантажем, вид пакування, кількість
місць, що в свою чергу свідчить про
безтоварність господарських операцій
ПАТ «Жовтоводський хлібозавод» з
контрагентами.

Проте суд апеляційної інстанції
знаходить такі висновки податкового
органу необґрунтованими з огляду на
наступне.

Підпунктом 11.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 року за № 128/2568, визначено, що
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Згідно з пунктом 1 вказаних Правил
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704, визначено, що
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Пунктами 2.1 та 2.2 вказаного
Положення встановлено, що первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, тобто факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідальність за несвоєчасне
складання первинних документів і
регістрів бухгалтерського обліку та
недостовірність відображених у них
даних несуть особи, які склали та
підписали ці документи.

Аналіз наведених норм права дає змогу
дійти висновку, що неподання ТТН в
сукупності з іншими доказами може
лягти в основу висновків про
недоведеність поставки товару, надання
послуг, тоді як складання ТТН з певними
недоліками є лише порушенням ведення
бухгалтерського обліку. При цьому
наявність таких недоліків у
товарно-транспортних накладних не може
слугувати єдиною підставою для
визнання безтоварності господарських
операцій за наявності всіх інших
обов'язкових та належно оформлених
первинних документів.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції, що факт
здійснення ПАТ «Жовтоводський
хлібозавод» господарських операцій з
ТОВ «Еквітас», ПП «МАШПРОМСНАБ», СТОВ
«Надія», ПАТ «Криворіжхліб», ЗАТ
«Переробник», ТОВ «Талісман ЛТД», ПП
«Рубін-92», ФОП ОСОБА_1 підтверджується
належними та достатніми первинними
документами бухгалтерського обліку, що
є підставою для віднесення сум витрат
по вказаним угодам до витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також віднесення сум ПДВ, сплачених в
ціні товару, до податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Посилання податкового органу на
безпідставність включення позивачем
до податкового кредиту в листопаді 2012
року сум ПДВ, сплачених за угодою з СТОВ
«Надія» у сумі 39200,00 грн., оскільки
останнім до перевірки не було надано
документів, що підтверджують
транспортування, зберігання,
походження та якість товарів,
отриманих від вказаного контрагента,
факт оплати товару, суд апеляційної
інстанції також знаходить
необґрунтованими, адже судом
встановлено, що сума податкового
кредиту за листопад 2012 року, визначена
позивачем за господарськими
операціями з СТОВ «Надія», не була
врахована податковим органом при
донарахуванні грошового зобов'язання з
ПДВ та не входить до податкового
повідомлення-рішення № від
31.05.2013, що підтверджується висновками
акту перевірки № 374/222-20309194 від 26 квітня
2013 року і розрахунком податкового
зобов'язання з ПДВ та штрафних
(фінансових) санкцій, який є додатком до
вказаного акту.

Окрім того колегія суддів зазначає, що
відповідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України
контролюючі органи за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Таким чином у разі виявлення
податковим органом невідповідності
відображених платником податків сум
ПДВ по певному контрагенту, останній
має можливість їх уточнити.

Враховуючи сукупність викладених
обставин колегія суддів доходить
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198,
200, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу
Верхньодніпровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 09 грудня 2013
року в адміністративній справі №
804/12782/13-а - без змін.

Ухвала суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів з дня
складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 04
березня 2014 року.

Головуючий:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров

Суддя:
Н.А. Олефіренко