Справа № К/9991/65640/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/65640/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівМороз Л.Л. Сороки М.О.
провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_1 до Державного комітету України
у справах національностей та міграції,
третя особа - Управління міграційної
служби в Одеській області про визнання
рішення про відмову у наданні статусу
біженця нечинним та зобов'язання
надати статус біженця в Україні за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 10 березня 2011 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_1 в Одеському
окружному адміністративному суді
пред'явив позов до Державного комітету
України у справах національностей та
міграції, третя особа - Управління
міграційної служби в Одеській області
про визнання рішення про відмову у
наданні статусу біженця нечинним та
зобов'язання надати статус біженця в
Україні.

Просив визнати протиправним та
скасувати рішення Державного комітету
України у справах національностей та
релігій від 27 січня 2009 року

№ 28-09 про відмову у наданні статусу
біженця, а також зобов'язати
відповідача прийняти рішення про
надання йому статусу біженця в Україні.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 10 березня
2011 року, залишеною без зміни ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року, в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на
те, що рішення судами першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням вимог матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати та постановити у справі нове
рішення про задоволення його позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 25 лютого 2008 року
позивач звернувся до Управління
міграційної служби в Одеській області
з заявою про надання йому статусу
біженця з тих причин, що він не може
повернутись в країну постійного
проживання через те, що це небезпечно
для його життя.

Наказом начальника Управління
міграційної служби в Одеській області
від 26 лютого 2008 року № 21 надано дозвіл у
прийнятті заяви про надання статусу
біженця позивачу.

18 березня 2008 року начальником
Управління міграційної служби в
Одеській області прийнято рішення про
оформлення документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця
позивачу та 20 травня 2008 року у
відповідності до пункту 1 статті 13
Закону України "Про біженців" прийняте
рішення про продовження розгляду
документів позивача для вирішення
питання щодо надання статусу біженця.

01 грудня 2008 року за результатами
розгляду особової справи заявника
Управління дійшло висновку, що позивач
не підпадає під критерії визначення
"біженця" у відповідності статті 1
Закону України "Про біженців".

Рішенням Державного комітету України у
справах національностей та міграції
від 27 січня 2009 року № 28-09 у наданні
статусу біженця в Україні позивачу
відмовлено.

Таке рішення було прийнято з
урахуванням того, що заява ОСОБА_1 не
містить у собі жодних конкретних
фактів, які б свідчили про утиски щодо
нього у країні походження.

Також ОСОБА_1 не навів будь-якої
аргументації про наявність таких, що
ґрунтуються на певних реальних подіях,
побоювань, що у випадку повернення до
Афганістану, він може стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства, (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, і що,
перебуваючи за межами країни своєї
громадянської належності, він не може
користуватися захистом цієї країни або
не бажає користуватися цим захистом
внаслідок таких побоювань та не може і
не бажає повернутися до свого
постійного місця проживання внаслідок
зазначених побоювань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішення про відмову в оформленні
документів щодо надання позивачу
статусу біженця відповідачем прийнято
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що визначено Законом України
"Про біженців".

З цим погодився й суд апеляційної
інстанції, який переглядав рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку.

Колегія суддів вважає, що така правова
позиція судів попередніх інстанцій є
правильною, оскільки ґрунтується на
повно та всебічно встановлених
обставинах у цій справі та відповідає
вимогам чинного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про біженців" біженець - особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
цілком обґрунтованих побоювань стати
жертвою переслідувань за ознаками
раси, віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань, перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

В матеріалах справи відсутні дані щодо
наявності очевидно обґрунтованих
побоювань ОСОБА_1 стати жертвою
переслідувань за ознаками, раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань через які він не
може користуватися захистом своєї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань.

Рішення судів у цій справі є законними
і обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судами неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконного та
необґрунтованого судового рішення.

Відповідно частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень, підстав для їх скасування чи
зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 10 березня 2011 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного комітету
України у справах національностей та
міграції, третя особа - Управління
міграційної служби в Одеській області
про визнання рішення про відмову у
наданні статусу біженця нечинним та
зобов'язання надати статус біженця в
Україні - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Сорока М.О.