Справа № 2а-4310/10/2370
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/21954/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Брілюкс» на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від
07.10.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01.03.2011

у справі № 2а-4310/10/2370

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Брілюкс»

до Державної податкової
інспекції у місті Черкаси

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Брілюкс» звернулось
до Черкаського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції місті
Черкаси про податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 07.10.2010 у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2011
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 07.10.2010
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи, у період з 22.07.2010 по 23.07.2010
відповідачем проведена невиїзна
документальна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю «Брілюкс»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за результатами
відносин з приватним підприємством
«Авакс-2006» за період з 01.01.2008 по 30.06.2008;
за результатами складено акт №
1689/23-2/32268063 від 28.07.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» внаслідок чого підприємство
завищило податковий кредит на загальну
суму 36675 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
09.08.2010.

Матеріалами справи встановлено, що
за період з 01.01.2008 по 30.06.2010 позивачем
задекларовано податкових зобов'язань
з податку на додану вартість на суму
736201 грн. За період з 01.01.2008 по 30.06.2010
позивачем задекларовано податкового
кредиту на суму 735624 грн.

В акті перевірки податковим
органом встановлено відхилення між
задекларованими податковими
зобов'язаннями приватного
підприємства «Авакс-2006» та
задекларованим податковим кредитом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Брілюкс».

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України
від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України
від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до приписів підпункту
7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то, відповідно до пп.7.4.4 п.7.4
ст.7 цього Закону, сума податку,
сплаченого у зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Тобто необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

При цьому, про відсутність факту
здійснення господарської операції та
необґрунтованість податкової вигоди
можуть свідчити підтверджені доказами
доводи податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності через відсутність
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування лише
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для цього виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку.

Тобто, відсутність фізичних,
технічних та технологічних
можливостей певної особи до вчинення
тих чи інших дій, що становлять зміст
господарської операції: наявність
майна, трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень як платника, так і
контрагента, які б свідчили про
наявність товарного характеру
операцій, унеможливлюють висновок щодо
реальності придбанням товарів (робіт,
послуг), фактичного та обґрунтованого
понесення позивачем витрат з їх
придбання, наявності правових та
фактичних підстав для віднесення сум
до складу податкового кредиту.

Колегія суддів бере до уваги, те що
суди попередніх інстанцій, прийшли до
висновку про неможливість фактичного
здійснення приватного підприємства
«Авакс-2006» господарських операцій
через відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення операцій з
купівлі-продажу товарів (робіт, послуг);
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
трудових ресурсів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем не надано
належних доказів щодо реальності
здійснення операцій, документів про
підтвердження виконання господарських
зобов'язань у взаємовідносинах з
приватним підприємством «Авакс-2006».

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Брілюкс» на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 07.10.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2011 у
справі № 2а-4310/10/2370 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Брілюкс»
відхилити.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 07.10.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 01.03.2011 у
справі № 2а-4310/10/2370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко