Справа № 2а-3467/10/0270
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/52127/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
попереднього розгляду касаційну
скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08 серпня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до державного підприємства
«Центр державного земельного
кадастру» в особі: Вінницької
регіональної філії, треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, -в с т а н о в и л
а:ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом
до державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» в
особі: Вінницької регіональної філії,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року позов задоволено частково.

Скасовано реєстрацію державного акту
на право власності на земельну ділянку

від 04 грудня 2008 року серії Я3№455324,
зареєстрованого за №34 за ОСОБА_5
та ОСОБА_4 на праві спільної часткової
власності по 1/2 частки та зобов'язано
внести відповідний запис про
скасування в книгу записів реєстрації
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2012
року постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаються
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просять рішення судів першої та
апеляційної інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 на
підставі акту прийому-передачі між
позивачем та головою правління
Вінницького підрядно-спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління №1
від 20 квітня 1991 року було передано в
користування приміщення - сарай (що
раніше слугував битовкою працівникам
РБУ-1 на час проведення ремонту
будинків №№ АДРЕСА_1, АДРЕСА_2), який
знаходиться між будинками №№ АДРЕСА_3,
АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1.

При цьому позивач за час використання
зазначеного приміщення проводила у
ньому поточний ремонт, та заперечень
щодо його використання, як підсобного
приміщення до належної позивачу
квартири АДРЕСА_1, у ЖЕК №3 не було.

В подальшому позивач збудувала на
місці використовуваного приміщення
гараж з підвалом та у 2010 році
виготовила технічний звіт про стан
будівельних конструкцій гаража та
інвентарну справу.

В 1992 році ОСОБА_7, що самовільно
збудувала будинок по АДРЕСА_3, а також
самовільно без будь-якого дозволу
прибудувала приміщення над гаражем, що
розташований між будинками №№ АДРЕСА_3
та АДРЕСА_1, яким володіла та
користувалась ОСОБА_6

В 2007 році ОСОБА_7, подала до Ленінського
районного суду м. Вінниці позов про
визнання за нею права власності на всю
самовільну забудову разом з гаражем та
підвалом, яким ОСОБА_6 з 1991 року
відкрито та безперервно користувалась,
і факт такого користування було
встановлено під час опитування
мешканців буд. №№ АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 15 лютого 2007 року Вінницьку
міську раду зобов'язано передати
ОСОБА_7 у приватну власність земельну
ділянку, що у АДРЕСА_3, а також визнано
за ОСОБА_7 право власності на
самовільно збудований житловий
будинок по АДРЕСА_3.

На підставі вищезазначеного рішення
суду ОСОБА_7 16 травня 2008 отримала
державний акт серії ЯЖ №257852 на
земельну ділянку.

В подальшому ОСОБА_7 здійснила
відчуження земельної ділянки третім
особам: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом
укладення договору купівлі-продажу від
30 травня 2008 року, який визнано дійсним
рішенням постійно діючого
Третейського суду при товарній біржі
«Південнобузька» від 16 липня 2008 року,
на підставі якого відповідач
зареєстрував державний акт на право
власності на земельну ділянку серії
Я3№455324, №34 за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як
спільну часткову власності по 1/2 частки
та вніс відповідний запис про
реєстрацію до Державного реєстру прав
на землю та нерухоме майно.

Після цього рішенням апеляційного суду
Вінницької області від 17 лютого 2009
року, залишеним без змін ухвалою
Верховного Суду України від 12 серпня 2009
року, державний акт на право власності
на земельну ділянку ОСОБА_7 та
реєстраційне посвідчення на житловий
будинок та незавершене будівництво
визнано нікчемними та допущено поворот
виконання рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці

від 15 лютого 2007 року шляхом припинення
права власності ОСОБА_7 на землю згідно
з державним актом від 16 травня 2008 року
та на житловий будинок і незавершене
будівництво по АДРЕСА_3.

Крім того, рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці від 22 липня 2010
року за ОСОБА_6 визнано право власності
на гараж, що знаходиться в дворі
будинку АДРЕСА_1.

Вважаючи такі дії відповідача щодо
реєстрації державного акту на право
власності на земельну ділянку на праві
спільної часткової власності за ОСОБА_5
та ОСОБА_4 і внесення запису до
Державного реєстру прав на землю та
нерухоме майно протиправними, позивач
звернулась до суду з позовом.

Задовольняючи частково позов, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що у відповідача наявний обов'язок
вчинити дії щодо скасування реєстрації
права власності на спірну земельну
ділянку у зв'язку із визнанням у
судовому порядку нікчемним акту про
право власності на зазначену ділянку.

З таким висновком судів погоджується
колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 125 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 126
Земельного кодексу України право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 4 Положення про Державний
комітет України по земельних ресурсах,
затвердженого указом Президента
України від 14 серпня 2000 року №970/2000 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
Держкомзем України відповідно до
покладених на нього завдань здійснює,
зокрема, у складі державного
земельного кадастру реєстрацію
земельних ділянок, нерухомого майна та
прав на них, договорів оренди земельних
ділянок, веде Державний реєстр прав на
землю та нерухоме майно, організовує в
установленому законодавством порядку
в єдиній системі державних органів
земельних ресурсів надання громадянам
і юридичним особам додаткових платних
послуг у сфері землеустрою та
використання даних державного
земельного кадастру за переліком, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 1 Наказу Державного комітету
України по земельних ресурсах

від 23 травня 2003 року N 135 «Про створення
єдиної системи державної реєстрації
земельних ділянок, нерухомого майна та
прав на них у складі державного
земельного кадастру та удосконалення
структури державного підприємства
«Центр державного земельного кадастру
при Державному комітеті України по
земельних ресурсах» встановлено, що
реєстрацію земельних ділянок,
нерухомого майна та прав на них,
договорів оренди землі здійснює
державне підприємство «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах» (далі - Центр ДЗК).

Відповідно до пункту 3 вищенаведеного
Наказу з 01 липня 2003 року Центр ДЗК на
засадах самоокупності і платній основі
здійснює державну реєстрацію
земельних ділянок, прав на них і
переходу прав (трансакцій), надає
фізичним та юридичним особам ефективні
послуги у сфері використання даних
державного земельного кадастру і
державного реєстру земель.

Згідно з частиною 5 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Положеннями частини 1 статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Таким чином, оскільки рішеннями судів,
які набрали чинності, скасовано
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку, то скасуванню
підлягає і державна реєстрація права
власності та видача державного акту
про право власності на земельну
ділянку, які оспорює позивач, оскільки
ці дії вчинені на підставі
правовстановлюючих документів, які в
судовому порядку були скасовані.

Отже, висновок судів щодо наявності у
відповідача обов'язку вчинити дії щодо
скасування реєстрації права власності
на спірну земельну ділянку є
правомірним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що вирішуючи даний спір, суди
першої та апеляційної інстанцій дали
правильну правову оцінку обставинам у
справі.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішеннях судів попередніх інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08 серпня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до державного підприємства
«Центр державного земельного
кадастру» в особі: Вінницької
регіональної філії, треті особи:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: