Справа № 757/22356/13-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Новак Р.В.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Горяйнова А.М.,

суддів - Мамчура
Я.С. та Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Печерського
районного суду м. Києва від 06 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду
України та Управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області про поновлення виплати пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
протиправною бездіяльність Пенсійного
фонду України та Управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області та зобов'язати
поновити виплату пенсії по
інвалідності з 07 жовтня 2009 року за межі
України.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 06 грудня 2013 року в
задоволенні вказаного
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про задоволення позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема апелянт вказує на те, що
згідно рішення Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009
має прав на поновлення виплати пенсії
за віком.

Особи, які беруть участь у справі, з
клопотаннями про розгляд справи за їх
участю - не зверталися. В матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
вирішення апеляційної скарги, а
особиста участь сторін у розгляді
справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Пенсійного фонду України,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2. задовольни частково, постанову
Печерського районного суду м. Києва від
06 грудня 2013 року - скасувати та прийняти
нове рішення про часткове задоволення
позову виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з липня 1995
року було призначено пенсію по
інвалідності, яку виплачувало
Управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області.
Вказані обставини сторонами не
заперечуються.

З 26 липня 1998 року позивач виїхав на
постійне місце проживання до держави
Ізраїль. У зв'язку з цим йому було
виплачено пенсію за шість місяців
наперед та припинено виплату пенсії в
Україні на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

У зв'язку з прийняттям Конституційним
Судом України рішення від 07 жовтня 2009
року № 25-рп/2009 ОСОБА_2 11 серпня 2013 року
звернувся до Пенсійного фонду України
із заявою про поновлення виплати
пенсії.

Листом від 23 серпня 2013 року № 12872/Ш-11 в
задоволенні вказаної заяви було
відмовлено, що й стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції помилково виходив з
того, що до виїзду на постійне місце
проживання за кордон позивач не
отримував пенсію в Україні та 11 серпня
2013 року звернувся із заявою не про
поновлення виплати пенсії, а про її
призначення.

Колегія суддів не погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він не відповідає
фактичним обставинам справи.

Перебування ОСОБА_2 на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області та
отримання ним на час проживання в
Україні пенсії по інвалідності
підтверджується заявою позивача від 11
серпня 2013 року, посвідченням ветерана
праці серії АІІ № 204793 та пенсійним
посвідченням № 148160, копії яких
приєднані до матеріалів справи.

Судом встановлено, що на час виїзду
позивача на постійне місце проживання
в державу Ізраїль положення п. 2 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» діяли у редакції, згідно
якої виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Між Україною та Ізраїлем відсутній
міжнародний договір, який би
передбачав виплату пенсії позивачу під
час її проживання в Ізраїлі.

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 п.
2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно п. 2 рішення Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009 положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Таким чином, положення п. 2 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність 07
жовтня 2009 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону.

Згідно п. 3 та п. 15 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 року № 22-1
(далі - Порядок) поновлення виплати
пенсії здійснюється за заявою
пенсіонера за документами, що є у
пенсійній справі та відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент призначення цього виду пенсії,
та додатковими документами, якщо такі
будуть подані.

З огляду на те, що після прийняття
рішення Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли
умови для поновлення виплати пенсії, а
позивач звернувся до Пенсійного фонду
України із відповідною заявою, колегія
суддів вважає, що ОСОБА_2 має право на
поновлення виплати пенсії.

Відмовляючи в задоволенні вимог
позивача про поновлення виплати пенсії
Пенсійний фонд України послався на те,
що рішення Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009
поширюється виключно на осіб, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон після його прийняття.

Однак, такі доводи Пенсійного фонду
України не ґрунтуються на вимогах
закону. Як раніше зазначалося,
положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009. Відтак, зазначене рішення
поширюється на всіх осіб, яким було
припинено виплату пенсії з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

За таких обставин колегія суддів
вважає, що у Пенсійного фонду України
були відсутні підстави для направлення
ОСОБА_2 листа з роз'ясненнями про те, що
рішення Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009
поширюється лише на тих осіб, які
виїхали за межі України після 07 жовтня
2009 року.

Разом з тим, до компетенції Пенсійного
фонду України не належить прийняття
рішення про поновлення виплати пенсії
чи про відмову в поновленні її виплати,
адже відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про
звернення громадян» якщо питання,
порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

Таким чином, Пенсійний фонд України,
отримавши заяву ОСОБА_2 про поновлення
виплати пенсії, зобов'язаний був
направити її за належністю до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області.

Оскільки Пенсійним фондом України такі
дії не були вчинені, колегія суддів
вважає необхідним визнати
протиправною його бездіяльності щодо
відновлення та виплати позивачу пенсії
за віком за межі України.

Також колегія суддів вважає необхідним
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області поновити та
виплачувати пенсію ОСОБА_2 за межі
України.

В запереченнях на адміністративний
позов Управління Пенсійного фонду
України в м. Житомирі Житомирської
області посилалося на те, що не
отримувало від ОСОБА_2 відповідної
заяви, а тому відсутні підстави для
прийняття рішення про поновлення
виплати пенсії вказаній особі.

Відповідно до п. 3 Порядку поновлення
виплати пенсії дійсно здійснюється за
заявою пенсіонера.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_2 11 серпня
2013 року подав заяву про поновлення
виплати пенсії, а, отже, створив залежні
від нього передумови для поновлення
виплати пенсії. Зазначену заяву не було
надіслано до Управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області не з вини
позивача, а внаслідок протиправної
бездіяльності Пенсійного фонду
України.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що позивачу не може бути
відмовлено в захисті права на
поновлення виплати пенсії з посиланням
на відсутність відповідної заяви.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 спростовують висновки суду
першої інстанції, викладені в
постанові від 06 грудня 2013 року, та є
підставами для її скасування.

В адміністративному позові ОСОБА_2
просив поновити йому виплату пенсії з 07
жовтня 2009 року.

Вирішуючи питання про те, з якої дати
позивачу слід поновити виплату пенсії
колегія суддів виходить з того, що
обов'язковою передумовою для
поновлення виплати пенсії є подача
пенсіонером відповідної заяви.
Поновлення виплати пенсії з ініціативи
територіального органу Пенсійного
фонду України чинним законодавством -
не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» поновлення виплати
пенсії здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Оскільки заява про поновлення виплати
пенсії була подана позивачем 11 серпня
2013 року, рішення про результати
розгляду вказаної заяви мало бути
прийняте у строк до 22 серпня 2013 року.

За таких обставин колегія суддів
вважає необхідним зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м. Житомирі Житомирської області
відновити та виплачувати ОСОБА_2 пенсію
по інвалідності з 22 серпня 2013 року.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. В зв'язку з цим колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2. задовольни частково, постанову
Печерського районного суду м. Києва від
06 грудня 2013 року - скасувати та прийняти
нове рішення про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 06 грудня 2013 року -
скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Пенсійного фонду України щодо
відновлення та виплати ОСОБА_2 пенсії
по інвалідності, який постійно
проживає за межами України - в Державі
Ізраїль.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Житомирі
Житомирської області відновити та
виплачувати з 22 серпня 2013 року пенсію
по інвалідності ОСОБА_2, який постійно
проживає за межами України - в Державі
Ізраїль.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М.
Горяйнов

Судді
Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Головуючий суддя

Горяйнов А.М.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.