Справа № 2033/2а-6404/11
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 р. Справа № 2033/2а-6404/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С., Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
справу за апеляційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова на
постанову Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 23 вересня 2011 року по
справі № 2033/2а-6404/11 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

25.08.2011 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова (далі -
УПФУ в Фрунзенському районі м. Харкова),
яким просить суд:

- визнати дії відповідача, щодо не
нарахування та не виплати йому пенсії
(основної пенсії, додаткової пенсії,
підвищень до пенсії) виключно з
законодавчо встановлених розмірів та
відмову в проведенні відповідного
перерахунку та виплати незаконними;

- зобов'язати відповідача з 01.01.2005 року
провести перерахунок його підвищення
до пенсії, як інваліду війни 2 групи,
відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», встановивши
його в розмірі 350 відсотків мінімальної
пенсії за віком, виходячи із
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», та провести
відповідні виплати з урахуванням
фактично сплачених сум за цей період з
послідуючим її перерахунком та
виплатою відповідно до змін діючого
законодавства та встановленням нових
розмірів прожиткових мінімумів для
непрацездатних осіб постійно на весь
час виплати пенсії, без обмеження
кінцевою датою;

- зобов'язати УПФУ в Фрунзенському
районі м. Харкова провести нарахування
та забезпечити виплату компенсації
втрати частини доходів у зв'язку із
порушенням строків виплати йому
підвищення до пенсії, як інваліду війни
2 групи, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
виходячи із мінімального розміру
пенсії за віком, встановленого ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у розмірі обчисленому
відповідно до Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21.02.2001
року № 159 з 01.01.2005 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що він перебуває на обліку у
відповідача та отримує пенсію по
інвалідності, як учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. В силу приписів ст. 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року має статус інваліда
війни та право на отримання, на
підставі ч. 4 ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», підвищення до
пенсії у розмірі 350 відсотків
мінімальної пенсії за віком як інвалід
війни 2 групи, починаючи з моменту
встановлення групи інвалідності.
Посилаючись на те, що відповідач по
справі здійснив нарахування йому
підвищення до пенсії, як інваліду
війни, в розмірі значно нижчому, ніж
передбачено нормами законодавства, а
саме частиною 4 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», що діяли на
момент встановлення групи
інвалідності і на відмову УПФУ в
Фрунзенському районі м. Харкова
привести його у відповідність із
вимогами вказаного закону позивач
просив суд визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати його
усунути це порушення, провівши вказані
перерахунки з 01.01.2005 року та проводити
відповідні виплати з послідуючим її
перерахунком та виплатою відповідно до
змін діючого законодавства та
встановленням нових розмірів
прожиткових мінімумів для
непрацездатних осіб постійно на весь
час виплати пенсії, без обмеження
кінцевою датою. Крім того, вважаючи, що
відповідач своєчасно не виконавши
грошове зобов'язання щодо виплати
підвищення до пенсії як інваліду війни,
передбаченого частиною 4 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року в редакції до 01 січня 2006
року, повинен відшкодувати йому
компенсацію втрати недоотриманих
доходів відповідно до Порядку
проведення компенсації громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням термінів їх виплати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 21.02.2001 року №159 з
01.01.2005 року.

Постановою Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 23 вересня 2011 року,
прийнятою в порядку скороченого
провадження, позов ОСОБА_1 задоволено у
повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду, УПФУ
в Фрунзенському районі м. Харкова в
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, правової
оцінки обставин у справі, колегія
суддів, враховуючи межі апеляційної
скарги, дійшла висновку, що апеляційна
скарга УПФУ в Фрунзенському районі м.
Харкова підлягає частковому
задоволенню, а оскаржувана постанова,
відповідно до приписів п. 1, 4 ч. 1 ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі по тексту КАС України) -
скасуванню, з наступних підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, звернення до суду є строковим.

Строк звернення до адміністративного
суду - це проміжок часу після
виникнення спору у публічно правових
відносинах, протягом якого особа має
право звернутися до адміністративного
суду із її заявою за вирішенням цього
спору і захистом своїх прав, свобод чи
інтересів.

Встановлення процесуальних строків
законом та судом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними,
передбачених КАС України, певних
процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному
процесі сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України
адміністративний позов - це звернення
до адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах.

Оскільки предметом спору в цій справі є
захист прав позивача у
публічно-правових відносинах,
застосуванню підлягає ст. 99 КАС
України.

Положеннями ч. 2 ст. 99 КАС України
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Звертаючись у серпні 2011 року до суду з
вимогами про зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок та провести
виплати підвищення до пенсії з 2005 року
позивач не вважав, що ним пропущено
строк звернення до адміністративного
суду.

Позивач зазначав, що державні
соціальні гарантії, право на які
передбачене чинним законодавством, є
необхідною складовою конституційного
права на забезпечення достатнього
життєвого рівня, передбаченого статтею
48 Конституції України, тому право на
соціальний захист не може бути
обмежено і строк позовної давності на
соціальні виплати не поширюється.

Крім того, посилаючись на приписи ч. 2
ст. 87 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» зазначав, що суми пенсії,
не одержані своєчасно з вини органу, що
призначає, або виплачує пенсію,
виплачується за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України зі змінами
відповідно до Закону N 4054-VI від 17
листопада 2011 року адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості причин пропуску
позивачем строку звернення до
адміністративного суду колегія суддів
зазначає, що позивач щомісяця
отримував пенсію в конкретному
розмірі, таким чином, мав реальну
можливість звернутися до суду за
захистом порушених, як він вважає, прав
в межах строку позовної давності,
встановлених законом.

Доказів в обґрунтування поважності
причин пропуску процесуального строку
звернення до адміністративного суду
позивачем судам першої та апеляційної
інстанції не надано.

Крім того колегія суддів зазначає, що
посилання позивача на положення ч. 2 ст.
87 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», за якою суми пенсії, не
одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком є
необґрунтованими.

Зі змісту ч. 2 ст. 87 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» вбачається, що
її положення стосуються сум пенсій, які
були нараховані, однак не одержані
своєчасно з вини органу, що призначає
або виплачує пенсію. Позивачеві пенсія
з урахуванням підвищення до пенсії,
передбаченого ч.4 ст.13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» нарахована
не була.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність залишення частини
позовних вимог ОСОБА_1 за період з 01.01.2005
року по 24.02.2011 року без розгляду.

Судом встановлено та підтверджується
посвідченням Серії НОМЕР_1 (а.с. 5), що
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та має
право на отримання пільг, встановлених
законодавством України для ветеранів
війни - інвалідів війни. Перебуває на
обліку в УПФУ в Фрунзенському районі м.
Харкова.

Задовольняючи позовні вимоги в
частинах визнання неправомірними дій
відповідача та зобов'язання УПФУ у
Фрунзенському районі м. Харкова
здійснювати перерахунок підвищення до
пенсії позивача, як інваліда війни 2
групи, виходячи з 350 відсотків
мінімальної пенсії за віком, та
проводити відповідні виплати з
послідуючим її перерахунком та
виплатою відповідно до встановлення
нових розмірів прожиткових мінімумів
для непрацездатних осіб постійно на
весь час виплати підвищення до пенсії,
без обмеження кінцевою датою, суд
першої інстанції дійшов висновку про
наявність правових підстав для
здійснення перерахунку пенсії.

Однак, колегія суддів не погоджується з
зазначеним висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Призначення та виплата підвищення до
пенсії інвалідам війни регулюється
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Приписами ч. 4 статті 13 Закону України
«Про статус і статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
редакції, чинній до 01.01.2006 року,
передбачено що інвалідам війни II групи
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії підвищуються на 350 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 05.10.2005 року частину
четверту статті 13, яка набрала чинності
з 01.01.2006 року, викладено в такій
редакції:

«Інвалідам війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються:
інвалідам I групи - у розмірі 50
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, II
групи - 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, III групи - 30 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність».

Зазначені зміни внесені Законом
України «Про внесення змін до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від
05.10.2005 року не скасовані та не визнані
неконституційними та підлягають
застосуванню.

З урахуванням внесених змін з 1 січня 2006
року позивачу надбавка до пенсії в
розмірі 350 процентів мінімальної
пенсії за віком не передбачена.

Таким чином, підстави для задоволення
позовних вимог в частині зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
підвищення до пенсії в розмірі 350
процентів мінімальної пенсії за віком
відсутні, оскільки ч. 4 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» в
чинній редакції встановлено, що
інвалідам війни II групи пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 40 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, а не на 350 %
мінімальної пенсії за віком як того
вимагає позивач.

Отже, у позивача відсутнє право на
перерахунок підвищення до пенсії в
розмірі 350 процентів мінімальної
пенсії за віком за ст. 13 Закону України
«Про статус і статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно правомірності
вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання УПФУ у
Фрунзенському районі м. Харкова
провести нарахування та забезпечити
виплату компенсації втрати частини
доходів у зв'язку із порушенням строків
виплати йому підвищення до пенсії, як
інваліду війни 2 групи, відповідно до ч.
4 ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», виходячи із
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у розмірі обчисленому
відповідно до Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21.02.2001
року №159 з 01.01.2005 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку із порушенням строків
їх виплати» підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку із порушенням строків
їх виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом.

З матеріалів справи (а.с. 58-59)
вбачається, що суми підвищення до
пенсії позивачу - ОСОБА_1 виплачувались
у 2011 році разом з основною пенсією
щомісячно в законодавчо встановлених
розмірах, відтак, у суду відсутні
підстави зобов'язання відповідача
провести нарахування та забезпечити
виплату компенсаційних виплат втрати
частини грошових доходів ОСОБА_1

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
оскаржувана постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим, відповідно до
приписів ч. п. 4 ст. 202 КАС України
підлягає скасуванню з прийняттям
нового судового рішення.

Апеляційний розгляд справи в порядку
письмового провадження відбувся з
підстав визначених п. 3 ч.1 ст. 197 КАС
України.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного та керуючись ч. 1
ст. 41, ст.ст. 183-2, 185, 195, 197, 198 ч. 1 п. 3,4, 202 ч.1
п.4, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова -
задовольнити частково.

Постанову Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 23 вересня 2011 року по
справі № 2033/2а-6404/11 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовну
заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Фрунзенському районі м.
Харкова про зобов'язання перерахувати
та виплатити належні пенсійні виплати
за період з 01.01.2005 року по 24.02.2011 року -
залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Постанова Харківського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
(підпис) Л.В. Мельнікова

Судді
(підпис) Н.С. Баротош

(підпис) Л.О. Донець