Справа № 2а-2190/09/0870
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Київ К/9991/87837/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Енергодар
Запорізької області на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 17.11.2011 року
по справі № 2а-2190/09/0870 за позовом
Комунального підприємства Виробничий
комбінат «Тепло-водоканал» до
Державної податкової інспекції у місті
Енергодар Запорізької області про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
Виробничий комбінат «Тепло-водоканал»
звернулось до суду з позовною заявою до
Державної податкової інспекції у місті
Енергодар Запорізької області про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення № /0 від
24.07.2008 року, яким визначено суму
штрафних санкцій з податку на додану
вартість у розмірі 86 728,00 грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 24 червня 2009
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог з огляду на їх безпідставність.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.11.2011 року скасовано рішення суду
першої інстанції та прийнято нове
рішення про задоволення позову з
мотивів обґрунтованості позовних
вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
оскільки вважає, що постанову суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що КП ВК «Тепло-водоканал»
подано до ДПІ у м. Енергодар податкову
декларацію з податку на додану
вартість за квітень 2007 року.

Перевіркою ДПІ у м. Енергодар
встановлено порушення позивачем вимог
п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України від 21.12.2000
року №2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (далі - Закон №2181-III) та
прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції.

Спірна сума податкового боргу виникла
у зв'язку з тим, що податковим органом
за даними облікової картки здійснений
перерозподіл сум ПДВ, що самостійно
сплачені позивачем за платіжними
дорученнями, без врахування
«Призначення платежу».

Згідно пункту 1.2 статті 1 Закону №2181-III
податкове зобов'язання - зобов'язання
платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України. Відповідно до
пункту 1.3 статті 1 цього Закону
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 9 Закону №2181-III
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання з податків. Джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань платника податків, згідно
пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону №2181-III,
визнаються будь-які власні кошти та
інші активи. Обов'язок юридичної особи
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) припиняється із
сплатою податку (ч. 3 ст. 9 Закону України
«Про систему оподаткування»). Податок,
збір (обов'язковий платіж) вважається
зарахованим в дохід державного бюджету
лише з моменту зарахування на єдиний
казначейський рахунок державного
бюджету (ч.5 ст.50 Бюджетного кодексу
України).

З врахуванням зазначеного, є підстави
для висновку, що з поданням позивачем
до установи банку платіжних доручень
на перерахування вищевказаних сум ПДВ
його обов'язок щодо сплати податку в
цих сумах припинився.

Як на підставу здійснення відповідачем
самостійного перерозподілу
(зарахування) сплачених позивачем сум у
погашення податкового боргу за інші
податкові періоди ніж ті, що визначив
платник у платіжних документах,
податковий орган, посилається на п.п.7.7
ст.7 Закону №2181-III.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
що зазначена норма не визначає коло
осіб, на яких розповсюджується її дія,
чи то контролюючі органи, чи платники
податків. У будь-якому випадку, ця норма
не встановлює право чи обов'язок саме
контролюючого органу якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
самостійно у відповідності до
вищенаведених вимог Законів України
спрямував власні кошти. Не передбачено
таке право податкового органу і
будь-якими іншими нормами Закону
№2181-III, або іншими законами з питань
оподаткування.

З огляду на зазначене, суд апеляційної
інстанції правомірно дійшов висновку,
що у податкового органу відсутні
повноваження змінювати призначення
платежу, яке було визначено самостійно
платником податків у платіжних
дорученнях під час виконання ним свого
конституційного обов'язку по
своєчасній сплаті сум податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, та направляти такі суми при
веденні оперативного обліку платежів
на погашення податкового боргу за
інший податковий період.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому, відповідно до п. 3 ст. 2201
КАС України, касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Енергодар
Запорізької області відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.11.2011 року по справі № 2а-2190/09/0870
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.