Справа № 2а-4231/11/0170/9
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Київ К/9991/4403/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Ялта
Автономної Республіки Крим на ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2011 року
та постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 03.06.2011 року по
справі № 2а-4231/11/0170/9 за позовом
Державної податкової інспекції у місті
Ялта Автономної Республіки Крим до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
місті Ялта Автономної Республіки Крим
звернулась до суду з позовною заявою до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості в сумі 1966,00
грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 03.06.2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2011 року
у даній справі відмовлено у
задоволенні позовних вимог з огляду на
їх безпідставність.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю задовольнити позовні
вимоги, оскільки вважає, що постанову
та ухвалу було прийнято з порушенням
норм матеріального права та без
належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що посадовими особами
податкового органу 07.10.2010 року
проведено перевірку за дотриманням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій стосовно господарської
одиниці, що використовується
відповідачем, та встановлені порушення
приписів пунктів 1, 13 статті 3 Закону
України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР) та п. 1, 2, 3,
5 ст. 3, ст. 7 Закону України від 23.03.1996
року № 98/96-ВР «Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності»
(далі - Закон № 98/96-ВР).

Сума заборгованості відповідача
складається з суми штрафних
(фінансових) санкцій застосованих
позивачем за рішенням від 12.10.2010 року
№ на суму 1966,00 грн., яке прийнято
на підставі висновків вищевказаної
перевірки. Зазначене рішення отримані
відповідачем 02.11.2010 року, що
підтверджується відміткою про
отримання на корінці цього рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковий орган звернувся до суду у
квітні 2011 року, після набрання чинності
Податковим кодексом України.

Відповідно до пп. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 ПК
України органи державної податкової
служби мають право: застосовувати до
платників податків фінансові (штрафні)
санкції, стягувати до бюджетів та
державних цільових фондів суми
грошових зобов'язань та/або
податкового боргу у випадках, порядку
та розмірі, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, з часу набрання ним
чинності, порядок стягнення грошових
зобов'язань врегульовано саме
Податковим кодексом України.

Відповідно до пп. 14.1.39 ПК України
грошове зобов'язання платника податків
- це сума коштів, яку платник податків
повинен сплатити до відповідного
бюджету як податкове зобов'язання
та/або штрафну (фінансову) санкцію, а
також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

В свою чергу, штрафна санкція
(фінансова санкція, штраф) - це плата у
вигляді фіксованої суми та/або
відсотків, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням яких покладено на
контролюючі органи, а також штрафні
санкції за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності (пп.
14.1.265 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Таким чином, сума заборгованості зі
сплати штрафних (фінансових) санкцій,
що справляється у зв'язку з порушенням
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням яких покладено на
контролюючі органи (у тому числі за
порушення вимог Закону №265/95-ВР)
відноситься до категорії «грошове
зобов'язання платника податків» у
розумінні ПК України.

Згідно із п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі,
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Згідно п. 4.1. Наказу Державної
податкової адміністрації України № 1037
від 24.12.2010 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 30 грудня
2010 року за №1432/18727 податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
встановленого Кодексом граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання. Пунктом 4.6. зазначеного
Наказу, встановлено коли податкова
вимога вважається надісланою
(врученою): юридичній особі, якщо її
передано посадовій особі такої
юридичної особи під розписку або
надіслано листом з повідомленням про
вручення; фізичній особі, якщо її
вручено особисто такій фізичній особі
або її законному представникові чи
надіслано листом на її адресу за місцем
проживання або останнього відомого
місця її знаходження з повідомленням
про вручення.

Податкова вимога може не надсилатися,
якщо загальна сума податкового боргу
платника податків не перевищує одного
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Згідно із п. 95.2 ст. 95 ПК України
стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги.

Таким чином, право контролюючого
органу на стягнення грошового
зобов'язання виникає після направлення
податкової вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи,
Державною податковою інспекцією у
місті Ялта Автономної Республіки Крим
не надано доказів надсилання на адресу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
податкової вимоги на суму боргу у
порядку, передбаченому ст. 59 ПК України.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому, відповідно до п. 3 ст. 2201
КАС України, касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Ялта
Автономної Республіки Крим відхилити.

Ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26.10.2011 року та постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 03.06.2011 року по
справі № 2а-4231/11/0170/9 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.