Справа № 805/3617/14
Суддя: Бойко М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 р.
Справа № 805/3617/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду в Бойко М.І.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
м. Краматорську до Відділу державної
виконавчої служби Краматорського
міського управління юстиції Донецької
області про визнання протиправною
бездіяльності з примусового виконання
постанови від 08.12.2010 року № 232 про
накладання адміністративного
стягнення та зобов'язання вчинити дії з
примусового виконання постанови від
08.12.2010 року № 232, -

В С Т А Н О
В И В

Управління Пенсійного фонду України у
м. Краматорську (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом Відділу
державної виконавчої служби
Краматорського міського управління
юстиції Донецької області (далі -
відповідач) про визнання протиправною
бездіяльності з примусового виконання
постанови від 08.12.2010 року № 232 про
накладання адміністративного
стягнення та зобов'язання вчинити дії з
примусового виконання постанови від
08.12.2010 року № 232.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що у відповідача на
виконанні знаходяться постанова
позивача про накладання
адміністративного стягнення № 232 від
08.12.2010 року на суму 3740,00 грн. відносно
боржника ОСОБА_2

Згідно ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Зазначили, що державним виконавцем під
час примусового виконання виконавчих
документів порушені вимоги ст..ст. 11, 30,
32 Закону України «Про виконавче
провадження»: не направлені в межах
строку виконавчого провадження
запитів до обліково-реєстраційних
установ, не встановлено майно боржника,
не здійснені його арешт та продаж.

Просили визнати бездіяльність
відповідача неправомірною з виконання
постанови Управління Пенсійного фонду
України у м. Краматорську про
накладання адміністративного
стягнення № 232 від 08.12.2010 року на суму
3740,00 грн. та зобов'язати відповідача
вжити дієвих заходів з примусового
виконання постанови Управління
Пенсійного фонду України у м.
Краматорську про накладання
адміністративного стягнення № 232 від
08.12.2010 року на суму 3740,00 грн. відповідно
до Закону України «Про виконавче
провадження».

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, через канцелярію
суду надав заяву у якій позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив
суд розглянути справу у порядку
письмового провадження.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, через канцелярію
суду надав письмові заперечення на
адміністративний позов та заяву, в якій
просив суд розглянути справу у
письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та
встановлені по справі обставини, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011 р. № 384/2011,
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, що здійснює
керівництво та управління солідарною
системою загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
проводить збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначає пенсії та
готує документи для їх виплати,
забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій,
допомоги на поховання, інших
соціальних виплат, які згідно із
законодавством здійснюються за
рахунок коштів Пенсійного фонду
України, здійснює контроль за цільовим
використанням коштів Пенсійного фонду
України. Діяльність Пенсійного фонду
України спрямовується та
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра праці та
соціальної політики України. Згідно ст.
15 Положення, Пенсійний фонд України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві, Севастополі, та
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах.

У відповідності до п. 5 ст. 4 вказаного
Положення, Пенсійний фонд України
відповідно до покладених на нього
завдань організовує, координує та
контролює роботу органів Пенсійного
фонду України щодо, зокрема,
забезпечення додержання
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами
законодавства про пенсійне
забезпечення; забезпечення збирання та
акумулювання страхових внесків,
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування інших
надходжень до бюджету Пенсійного фонду
України відповідно до законодавства;
стягнення у передбаченому
законодавством порядку своєчасно не
сплачених сум збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування;
призначення і виплати пенсій;
забезпечення повного та своєчасного
фінансування витрат на виплату пенсій,
допомоги на поховання та інших
соціальних виплат, що здійснюються за
рахунок коштів Пенсійного фонду
України.

Управління Пенсійного фонду
України у м. Краматорську діє на
підставі Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах.

Відповідач, Відділ державної
виконавчої служби Краматорського
міського управління юстиції Донецької
області, в своїй діяльності керується
Конституцією України, Законами України
«Про державну виконавчу службу», «Про
виконавче провадження» та іншими
нормативно-правовими актами, здійснює
покладені на нього державою обов'язки.

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно ст.11 Закону, державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема,
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом. Крім того, державний
виконавець при здійсненні виконавчого
провадження має право, зокрема,
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в порядку, встановленому
законодавством.

Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом, а
саме: 1) виконавчі листи, що видаються
судами, і накази господарських судів, у
тому числі на підставі рішень
третейського суду та рішень
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 3)
судові накази; 4) виконавчі написи
нотаріусів, 5) рішення інших органів
державної влади, якщо їх виконання за
законом покладено на державну
виконавчу службу.

Згідно ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» Державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

З огляду на наведені вимоги Закону
України «Про виконавче провадження»
судом встановлено, що на виконанні у
відповідача знаходяться постанова
Управління Пенсійного фонду України у
м. Краматорську про накладання
адміністративного стягнення № 232 від
08.12.2010 року на суму 3740,00 грн. відносно
боржника - ОСОБА_2

Судом встановлено, що постанова про
відкриття виконавчого провадження
ухвалена відповідачем в межах строку,
встановленого для відкриття
виконавчого провадження та направлені
позивачу.

12.03.2011 року відповідачем було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
постанови УПФУ в м. Краматорську від
08.12.2010 року № 232 про накладання
адміністративного стягнення на суму
3740,00 грн. відносно боржника - ОСОБА_2

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи у відповідача на виконанні
знаходиться постанова Управління
Пенсійного фонду України у м.
Краматорську про накладання
адміністративного стягнення № 124 від
07.08.2013 року на суму 3400,00 грн., за якою
відповідачем відкрито виконавче
провадження 29.08.2013 року.

Як вбачається з протоколу ознайомлення
зі станом реалізації виконавчого
провадження від 14.02.2014 року
відповідачем були направлені запити до
ДПІ від 27.03.2013 р., 18.03.2013 р., до МРЕВ від
27.02.2012 року, до БТІ від 08.08.2011 р., 27.02.2013 р.,
22.05.2013 р., до Земельних ресурсів від
08.08.2012 р., від 27.02.2013 р.

Згідно відповіді ВРЕВ ДАІ від 26.05.2011 р.
встановлено що за боржником
зареєстровано автомобіль CHEVROLET AVEO
НОМЕР_1. 02.06.2011 р. За результами виходу
державного виконавця за юридичною
адресою підприємства, де працює
боржник, складено Акт перевірки
бухгалтерії підприємства та
встановлено, що розпорядження про
утримання із заробітної плати боржника
не виконуються через борг з виплати
заробітної плати. Згідно відповіді від
БТІ - майно не зареєстроване. Станом на
04.05.2011 р. накладено арешт на
транспортний засіб боржника. За
відповіддю ДПІ від 05.05.2011 боржник не є
СПД. Відповідно до відповіді відділу
земельних ресурсів від 16.05.11- земельної
ділянки не зареєстровано.

12.04.2011 р. позивач звернувся з
клопотанням до ВДВС про поновлення
запиту до УГІРФО ГУ МВС щодо наявності
у ОСОБА_2 паспорту для виїзду за межі
України. 07.08.2011 р. УПФУ звернулось з
клопотанням до ВДВС здійснити вихід за
адресою підприємства для з'ясування
причин невиконання розпоряджень
державного виконавця щодо утримання
боргу із заробітної плати, повторно
надіслати запити до УГІРФО для
з'ясування наявності закордонного
паспорта. 27.08.2012 р. державний виконавець
отримав відповідь від управління
Держкомзему від 27.08.2012 р. про те, що у
ОСОБА_2 право користування земельними
ділянками на території м. Краматорськ
на будь-яких умовах відсутнє. 31.08.2012 р.
державний виконавець здійснив вихід за
юридичною адресою підприємства на
якому працює боржник для перевірки
бухгалтерії. Складено акт державного
виконавця. 07.11.2012 р. державний
виконавець здійснив вихід за юридичною
адресою підприємства на якому працює
боржник для перевірки бухгалтерії.
Складено акт державного виконавця.
15.04.2013 р. була винесена постанова про
арешт майна боржника та заборону його
відчуження.15.01.2013 р. державний
виконавець здійснив вихід за юридичною
адресою підприємства, на якому працює
боржник, для перевірки бухгалтерії, про
що складено акт державного виконавця.
27.02.2013 р. державним виконавцем
поновлені запити до МРЕВ, ВАДР, УГІРФО.
18.05.2013 р. державним виконавцем
здійснено вихід за місцем проживання
боржника, зі слів дружини - боржника на
роботі та в місті немає. Розмір
заробітної плати чоловіка дружина не
знає. 20.05.2013 р. державним виконавцем
винесена постанова про примусовий
привід боржника до ДВС. 21.05.2013 р.
здійснено вихід за місцем роботи
боржника. Боржника та бухгалтера
підприємства не було на робочому місці.
Повістка була вручена комерційному
директору. Боржник на виклик
державного виконавця не з'явився. 22.05.2013
р. була проведена перевірка роботи
бухгалтерії підприємства. 23.05.2013 р.
державним виконавцем було направлене
подання до суду про обмеження праві
виїзду за межі України боржника. 24.05.2013
р. ухвалою Краматорського міського
суду задоволено подання державного
виконавця про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України.
Транспортний засіб боржника CHEVROLET AVEO
НОМЕР_1 був описаний та переданий на
відповідальне зберігання боржнику із
забороною його відчуження (01.03.2013).
12.08.2013 р. державний виконавець здійснив
вихід за юридичною адресою
підприємства, в якому працює боржник
для перевірки бухгалтерії. Згідно
актів перевірки відрахування коштів на
користь управління проводяться
щомісячно, але фактично кошти
регулярно не перераховуються. Згідно
даних відділу персоніфікованого
обліку, інформаційних систем та мереж
заборгованості по заробітній платі на
даному підприємстві немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що у разі якщо в органі
виконавчої служби відкрито кілька
виконавчих проваджень про стягнення
коштів з одного боржника, вони
об'єднуються у зведене виконавче
провадження і на майно боржника
накладається арешт у межах загальної
суми стягнення. Загальна сума
стягнення з ОСОБА_2 за зведеним
виконавчим провадженням з примусового
виконання постанов позивача складала
57834 грн. та залишок боргу - 50354 00 грн.

Державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний провести виконавчі дії з
виконання рішення протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження.
Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа. Останнім виконавчим
документом є постанова Управління
Пенсійного фонду України у м.
Краматорську про накладання
адміністративного стягнення № 124 від
07.08.2013 року на суму 3400,00 грн., за якою
постановою від 29.08.2013 року відкрито
виконавче провадження та приєднане до
заведеного виконавчого провадження.
Проте позивач звернувся до суду раніше
строку встановленого законом для
примусового виконання виконавчого
провадження, тобто до спливу
шестимісячного строку.

За вимогами ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, в
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитаріях цінних паперів.
Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

За приписами ст. 57 зазначеного Закону
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника,
винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї, винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження, проведення
опису майна боржника і накладення на
його арешту.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
стягнення на заробітну плату та інші
доходи боржника звертається у разі
відсутності в боржника коштів на
рахунках у банках чи інших фінансових
установах, відсутності чи
недостатності майна боржника для
покриття в повному обсязі належних до
стягнення сум.

Враховуючи вищенаведене судом
встановлено, що державним виконавцем
вчинялись дії з примусового виконання
виконавчих документів позивача щодо
стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на
користь позивача під час вчинення дій з
примусового виконання виконавчих
документів та відповідачем не порушено
строк здійснення заведеного
виконавчого провадження.

За таких обставин позовні вимоги про
визнання протиправною бездіяльності з
примусового виконання постанови від
08.12.2010 року № 232 про накладання
адміністративного стягнення та
зобов'язання вчинити дії з примусового
виконання постанови від 08.12.2010 року №
232, задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене суд виходить із
загальних засад права та у
відповідності до ч. 3 ст.2 КАС України
перевіряє, чи вчинені дії відповідача:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Крім того, суд приймає до уваги, що
відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку
що відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень, та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 121, 158, 159,
160, 161, 162, 163, 164, 167 КАС України, суд, -

П
О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України у м. Краматорську до Відділу
державної виконавчої служби
Краматорського міського управління
юстиції Донецької області про визнання
протиправною бездіяльності з
примусового виконання постанови від
08.12.2010 року № 232 про накладання
адміністративного стягнення та
зобов'язання вчинити дії з примусового
виконання постанови від 08.12.2010 року №
232, - відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Бойко М.І.