Справа № 826/18737/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 січня 2014 року у
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Верекон»
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
31.07.2013 року №000286/22-07.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
січня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим,
що суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заперечення на апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами відповідача було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача щодо
взаємовідносин з ТОВ «Винбарел» () за період з 01.01.2012р. по
31.03.2012р.

Результати перевірки відображено в
акті від 18.07.2013р. №424/22-90/33500834, в якому
контролюючим органом встановлено
порушення позивачем вимог п. 198.3, 198.6
статті 198, п. 201.4, 201.6. 201.7, 201.8, 201.10 статті
201 ПК України, що призвело до заниження
ПДВ за період з 01.02.2012р. по 31.03.2012р. в
розмірі 228 135грн., в тому числі за лютий
2012 року - 88 518грн. та березень 2012 року - 139
617грн.

На підставі акта перевірки від 18.07.2013р.
№424/22-90/33500834 відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення
№000286/22-07, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з ПДВ в
розмірі 342 202,50 грн., в тому числі
основний платіж - 228 135грн. та штрафні
санкції - 114 067,5грн.

За результатами адміністративного
оскарження скарга позивача була
залишена без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення - без змін.

Застосовуючи до позивача фінансові
санкції за порушення вимог податкового
законодавства, відповідач виходив з
того, що підприємством до податкового
кредиту з податку на додану вартість
включено відповідні суми на підставі
первинних документів та податкових
накладних, а також правочинів які не
спричиняють реального настання
правових наслідків та є нікчемними.

Вважаючи спірне податкове
повідомлення-рішення протиправним,
позивач звернувся до суду з позовом про
його скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем податковий кредит по
взаємовідносинах з ТОВ «Винбарел»
сформовано правомірно.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування за період, що
перевірявся, за висновками
контролюючого органу не підлягають
відшкодуванню, оскільки договори,
укладені позивачем з його контрагентом
ТОВ «Винбарел» є такими, що укладені
без мети настання реальних наслідків,
порушують публічний порядок, а тому є
нікчемними.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування та податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість за період, що перевірявся, за
висновками контролюючого органу,
сформовані позивачем неправомірно,
оскільки в силу відсутності у
контрагента позивача необхідних умов
для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів,
договори, укладені з таким суб'єктом
господарювання не мали реального
характеру.

До таких висновків відповідач прийшов
на підставі акта Броварської ОДПІ
Київської області про неможливість
проведення зустрічної звірки з ТОВ
«Винбарел» з питань підтвердження
господарських відносин з
підприємствами-постачальниками та
підприємствами-покупцями за періоди:
лютий 2012 року, березень 2012 року, квітень
2012 року.

В акті зазначено, що зустрічну звірку
неможливо провести у зв'язку з тим, що
ТОВ «Винбарел» присвоєно стан платника
« 9» - направлено повідомлення про
відсутність за місцем знаходження.

Крім цього, за результатами проведення
зустрічної звірки ТОВ «Винбарел» було
встановлено завищення цим
підприємством податкового кредиту по
взаємовідносинах з ТОВ «Рослермед»,
ТОВ «Міжнародний мовний та навчальний
центр Евенор Україна».

У зв'язку з викладеним, податковий
орган у вказаному акті прийшов до
висновку, що договори, укладені між ТОВ
«Винбарел» та його
контрагентами-постачальниками,
суперечать моральним засадам
суспільства та укладені з порушеннями
відповідно до чинного законодавства
України.

На підставі викладеного, контролюючий
орган прийшов до висновку, що
господарські операції ТОВ «Верекон»
з ТОВ «Винбарел» є нікчемними по
ланцюгу до «вогодонабувача».

Колегія суддів звертає увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто такі, що
пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника, та відповідають змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Зі статуту позивача ТОВ «Верекон»
встановлено, що предметом діяльності
товариства є, зокрема, виготовлення
пакувальних матеріалів з плівки,
фольги та паперу, нанесення друку на
них, виробництво канцелярських
належностей, виробництво готового для
використання друкарського та
письмового паперу, виробництво
паперових етикеток, конвертів пакетів
для пакування.

Судом першої інстанції встановлено, що
між позивачем та ТОВ «Винбарел»
укладено договір про виконання робіт
№2.8-01.12 від 13.01.2012р., відповідно до якого
Виконавець (ТОВ «Винбарел»)
зобов'язується протягом визначеного в
договорі строку виконати роботи з
обробки продукції Замовника, а
Замовник зобов'язується прийняти та
оплатити такі роботи та Договір
підряду №3.8-01.12 від 13.01.2012р. відповідно
до умов якого, Підрядник (ТОВ
«Винбарел») зобов'язується на умовах
даного договору виконати роботу з
виготовлення поліграфічної продукції
та/або передати (поставити) в
обумовлені терміни Замовнику
поліграфічні матеріали, а Замовник
зобов'язується прийняти виконану
роботу та/або товар та оплатити її.

На виконання умов вказаних договорів
сторонами укладені: додатки №1,2 від
16.01.2012р., №3, 4 від 17.01.2012р., №5, 6 від
07.02.2012р., № 7 від 02.03.2012р., №8, 9 від 05.03.2012р.,
№10 від 06.03.2012р., специфікації №1 від
14.04.2012р., №2 від 16.03.2012р.

Між сторонами також складені акти
приймання - передачі виконаної роботи
від 30.01.2012р. №1,2; №3,4 від 21.01.2012р.; №5,6 від
24.02.2012р., №7,8 від 29.03.2012р., №9, 10 від
30.03.2012р., видаткові накладні №РН-0016021
від 16.02.2012р., №РН-0016032 від 16.03.2012р.

На виконання умов вказаних договорів
ТОВ «Винбарел» виписані податкові
накладні: від 30.01.2012р. №26, 27, від 31.01.2012р.
№44, 45, від 16.02.2012р. №34, від 24.02.2012р. №44,
від 29.03.2012р. №50, від 30.03.2012р. №62, 63.

Оплата позивачем послуг за вказаними
вище договорами підтверджується
виписками банку (а.с. 1 - 39, том 3).

Крім того, на підтвердження реального
виконання умов спірних господарських
операцій позивачем надано зразки
виготовленої поліграфічної продукції
(а.с. 40-66, том 3).

Позивачем до складу податкового
кредиту включені суми ПДВ по виписаних
ТОВ «Винбарел» податкових накладних.

Крім цього, позивачем надано докази
використання придбаних у ТОВ
«Винбарел» послуг (робіт) та товарів у
власній господарській діяльності, а
саме: договори підряду на виготовлення
поліграфічної продукції та упаковок із
наступними замовниками: ТОВ «БМБ
Бленд» (договір від 01.02.2011 року №
12/7/1.1-02.11), з ПП ОСОБА_2 (договір від 10.02.2012
року № 100212/3.1-02.12), з ТОВ «Допомога -1»
(договір від 01.02.2011 року № 7.1-02.11), ТОВ
«Монамах» (договір від 01.02.2011 року №
4.1-02.11), з ТОВ «М.С.Л.» (договір від 27.04.2009
року № 5.2-04.09), ВАТ «Лактіс» (договір від
20.01.2011 № 1.2-01.11), ПрАТ «Обухівський
молочний завод» (договір від 26.01.2011 року
№ 2.1-01.11), ТОВ «Фоззі-Фуд» (договір від
10.01.2011 року №1/1.1-01.11), з метою
забезпечення виконання яких позивачем
було укладено спірні договори із ТОВ
«Винрабел». Підприємством надано також
первинні документи, які підтверджують
фактичне здійснення вказаних
господарських операцій (акти,
виконаних робіт, довіреності на
отримання ТМЦ, бланки-замовлення,
видаткові та податкові накладні (а.с.
15-250, том 2).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з ТОВ
«Винбарел» здійснені в межах
господарської діяльності, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та підтверджуються необхідними
документами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до підпункту абз. 1
п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України є податкова накладна, яка
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

У податковій накладній повинні бути
зазначені наступні реквізити:
порядковий номер податкової накладної;
дата виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість,
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Отже, для вирішення спору важливе
значення має факт реєстрації та
перебування контрагентів платника
податку на додану вартість в стані,
власне, платників податку на додану
вартість, що надає право такому
платнику видавати податкові накладні,
які є підставою для формування
податкового кредиту.

Судом встановлено, що на момент
складання податкових накладних
контрагент позивача - ТОВ «Винбарел»
було зареєстроване в якості платника
податку на додану вартість.

Даних про анулювання свідоцтва
платника податку на додану вартість
ТОВ «Винбарел» на час здійснення
спірних господарських операцій
відповідачем суду не надано та акт
перевірки не містить.

Тобто, на момент здійснення
господарських операцій та складання
податкових накладних свідоцтво
платника податку на додану вартість
ТОВ «Винбарел» було чинним і вказаний
суб'єкт господарювання мав право
видавати податкові накладні за
результатами виконання договорів.

В свою чергу податкові накладні, на
підставі яких позивач сформував
податковий кредит, та копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України стосовно порядку
оформлення та підстав їх видачі.

Колегія суддів критично оцінює
посилання відповідача на акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента позивача щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період, що
перевірявся, оскільки визначальним
фактором права платника на формування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість є фактична оплата ним
сум такого податку контрагенту у
попередніх податкових періодах, яка
позивачем здійснена, що не
заперечується відповідачем, та
підтвердження первинними документами.

Крім цього, необхідно зазначити, що і
практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав
проти України»).

Відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом

Крім того, колегія суддів враховує
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19.09.2012р. по справі
№2а-11744/12/2670 за позовом ТОВ «Винбарел»
до Броварської ОБПІ Київської області
про визнання протиправними дії
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби по
проведенню зустрічної звірки, що
оформлено Актом № 58/22-5/34901878 від 23.05.2012
року про неможливість проведення
зустрічної звірки, відповідно до якої
позовні вимоги задоволенні повністю:
визнано незаконними дії Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби щодо проведення
зустрічної звірки ТОВ «Винбарел» з
питань підтвердження господарських
відносин з підприємствами-покупцями за
періоди: лютий 2012р. та березень 2012р.;
визнано незаконними дії Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби щодо складання Акту
від 23.05.2012р. № 58/22-5/34901878 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Винбарел» з питань
підтвердження господарських відносин
з підприємствами-покупцями за періоди:
лютий 2012р. та березень 2012р. та визнано
незаконними дії Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області Державної
податкової служби щодо визнання в Акті
від 23.05.2012р. № 58/22-5/34901878 нікчемних
правочинів, укладених ТОВ «Винбарел» з
ТОВ «Міжнародний мовний та навчальний
центр Евенор Україна» та ТОВ
«Рослермед».

Таким чином, проаналізувавши
встановлені фактичні обставини справи
на підставі наведених норм
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що надані
позивачем первинні документи та інші
докази підтверджують реальне
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Винбарел» у спірний період та
наявність господарської мети при їх
здійсненні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що право
позивача на отримання податкового
кредиту підтверджене належними
доказами, а тому висновок відповідача
про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України
внаслідок завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
не відповідає дійсним обставинам
справи.

Викладені вище обставини справи в їх
сукупності дають підстави для
висновку, що господарські операції є
реальними та підтверджуються
необхідними документами, а товари, що
придбавалися позивачем у спірний
період, отримувались з метою
використання та були використані
позивачем у власній господарській
діяльності, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Відтак, доводи відповідача не є
підставою для позбавлення позивача
права на податковий кредит з ПДВ, якщо
він виконав усі передбачені законом
умови формування податкового кредиту і
має всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідач в порядку
виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст.
71 КАС України, не довів належними та
допустимими доказами наявності
обставин, які б свідчили про порушення
позивачем податкового законодавства
та наявність яких би призводила до
невизнання права позивача на
формування спірних сум податкового
кредиту з ПДВ.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло призвести
до неправильного вирішення спору.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення
відповідно до норм матеріального та
процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 197, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 27 січня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді О.О.
Беспалов О.А. Губська

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Беспалов О.О.

Губська О.А.