Справа № 808/7612/13-а
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року , о 17-15 годині,Справа №
808/7612/13-а м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш
О.В.,

за участю секретаря
Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом
комунальної установи «Обласний центр
екстреної медичної допомоги та
медицини катастроф» Запорізької
обласної ради

до Територіальної державної інспекції
з питань праці у Запорізькій області,

третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, - головний державний
інспектор праці Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Запорізькій області Бенько Олена
Михайлівна,

про визнання нечинним та скасування
припису,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, зазначивши в заяві, що з 07.03.2013
по 20.03.2013 Територіальною державною
інспекцією з питань праці у
Запорізькій області (далі - ТДІзПП) в
особі головного державного інспектора
праці ТДІзПП Бенько О.М. проводилась
позапланова перевірка КУ «Обласний
центр екстреної медичної допомоги та
медицини катастроф» Запорізької
обласної ради (далі - «Центр») на
предмет додержання вимог
законодавства з питань праці за
зверненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В результаті перевірки інспектором
було складено припис № 08-02-0007/0446-0322 від
20.03.2013, з яким позивач не згоден та
вважає його незаконним. Висновки щодо
виявлених порушень винесені
безпідставно, інспектор під час
перевірки не враховувала специфіки
роботи закладу та відповідних
нормативних актів, якими керується
«Центр» у своїй діяльності.

Так, в частині винесення рішень щодо
порушень у виплаті заробітної платні
працівникам «Центру» повністю
знехтувано тим, що заробітна платня
співробітникам виплачується у
відповідності до Наказу Міністерства
праці та соціальної політики України
та Міністерства охорони здоров'я № 308/519
від 05.10.2005, яким також регламентується й
облік робочого часу у відповідності до
специфіки роботи «Центру».

При винесенні рішень щодо порушень
застосування надурочних робіт
інспектор не врахувала те, що до штату
«Центру» входять певні категорії
працівників, нормування часу трудового
процесу яких не завжди можливе. До
таких категорій відноситься
лікарський штат «Центру».

Крім того, працівники «Центру»
залучаються до надурочних робіт
виключно за письмовим наказом або
розпорядженням керівника установи та у
відповідності до вимог статті 62 КЗпП
України, з відповідною оплатою за ці
часи. Граничні норми застосування
надурочних робіт для кожного
працівника не перевищують 120 годин на
рік.

На підставі викладеного позивач
просить визнати нечинним та скасувати
припис №08-02-0007/0446-0322 від 20.03.2013.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримує і просить
його задовольнити з підстав,
зазначених в позові.

Відповідач позов не визнає, просить
відмовити в його задоволенні,
зазначивши в запереченнях, що
порушення, які вказані у приписі,
викладені на підставі аналізу роботи
лікаря-терапевта ОСОБА_3 (з 01.10.2009 за
основним місцем роботи в «Центрі» з
режимом роботи з 16-42 годин до 0-30 годин,
згідно з графіком чергувань,
з 8-00-цілодобово: в
вихідні та святкові дні), яка є
внутрішнім сумісником за посадою
лікаря-терапевта з тим же режимом
роботи. Інспекцією було вивчено
посвідчення, на підставі яких ОСОБА_3
направлялась для надання екстреної
консультативної медичної допомоги
хворим, графік роботи, де планувались
надурочні години, табель обліку
використання робочого часу.

Незабезпечення достовірного обліку
виконуваної ОСОБА_3 роботи привело до
недостовірного обліку виконуваної нею
роботи. На підставі посвідчень ОСОБА_3
направлялась для надання екстреної
консультативної медичної допомоги
хворим. В посвідченні проставлявся час
вибуття з «Центру» та час прибуття до
лікувальної установи, час вибуття з
лікувальної установи та час прибуття
до «Центру». Досить часто ОСОБА_3 не
могла закінчити своєчасно роботу (за
графіком) внаслідок непередбачених
обставин. Таким чином, вона виконувала
роботу поза години роботи за графіком
чергувань. Але позивач не обліковував
цих годин, що було виявлено під час
первинної перевірки у березні 2013 року
та під час повторної перевірки у червні
2013 року.

Під час роботи за основним місцем
08.04.2013, з 8-00 години до 16-12 години,
неонатолог ОСОБА_4 направлена
«Центром» у м. Токмак для надання
екстреної консультативної медичної
допомоги. Відповідно до посвідчення
від 08.04.2013, ОСОБА_4 вибула з «Центру» о
13-00 годині та прибула о 20-00 годині. Таким
чином, з 16-12 години до 20-00 години ОСОБА_4
була залучена для проведення
консультації понад встановлений
робочий час та виконувала обов'язки
лікаря-консультанта з 15-00 години до 18-00
години. ОСОБА_4 не могла закінчити
роботу за графіком і о 16-12 годині
внаслідок непередбачених обставин.
Тому її робота з 16-12 години до 20-00 години
є надурочною, але відпрацьовані нею
години позивач не обліковував.

Відповідно до письмових пояснень
головного лікаря «Центру» ОСОБА_5,
штатним розписом передбачено 3,5
штатних одиниць лікаря-терапевта. Але
для забезпечення цілодобового
чергування, у відповідності до
методики, затвердженої методичними
вказівками МОЗ СРСР від 20.08.1981 з
урахуванням діючих норм трудового
законодавства України, необхідно 4,75
штатних одиниці. Щоб вирішити це
питання, а саме відсутність достатньої
кількості лікарів, в «Центрі»
плануються надурочні часи, що
підтверджується графіками чергувань.

Щодо п.п. 1-7, 10-13 оскаржуваного припису,
лікар-терапевт ОСОБА_6 працювала в
«Центрі» за основним місцем роботи з
01.10.2009 та є внутрішнім сумісником. Крім
того, вона виконувала обов'язки
медичного консультанта за
направленням позивача до установ
охорони здоров'я поза графіку роботи, в
вільний час лікаря. Так, 18.05.2012, після
чергування за основним місцем роботи з
00-00 години до 7-30 години, остання була
залучена до надання консультацій з 11-30
години до 17-30 години: 6 годин поза
графіком.

19.05.2012, в свій вихідний, ОСОБА_3 з 10-30
години до 19-30 години надає
консультації: 9 годин поза графіком.

Крім того, ОСОБА_3 виконала роботу
медичного консультанта у травні 2012
року, але позивач не проводив оплату за
фактично виконану нею роботу (у т.ч. за
18, 19 та 21 травня 2012 року).

Позивач не проводив оплату роботи в
надурочний час в подвійному розмірі, що
є порушенням умов колективного
договору, який викладено у протоколі
№08-02-0007/0314 про адміністративне
правопорушення за ст. 41-2 КУпАП, та який
розглянуто суддею Комунарського
районного суду м. Запоріжжя Дмитрієвою
М.М. Відповідно до постанови від 04.07.2013,
ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні
правопорушення.

Відповідно до наданих до перевірки
табелів обліку використання робочого
часу та розрахункових відомостей,
лікарю-терапевту ОСОБА_3 протягом 2012
року не оплачені в подвійному розмірі
надурочні години: за січень - 40 годин 12
хвилин, за березень - 2 години 24 хвилини,
за квітень - 16 годин 42 хвилини, за
травень - 40 годин, за червень - 47 годин 06
хвилин, за липень - 30 годин 39 хвилин, за
серпень - 22 години 15 хвилин, за вересень
- 5 годин 48 хвилин, за жовтень - 8 годин 03
хвилини, за листопад - 20 годин 18 хвилин.

ОСОБА_3 направлялась на підставі
посвідчень для надання екстреної
консультативної медичної допомоги
хворим. В посвідченні проставлявся час
вибуття з центру та час прибуття до
лікувальної установи, час вибуття з
закладу та час прибуття до «Центру».
ОСОБА_3 не могла закінчити своєчасно
роботу (за графіком) внаслідок
непередбачених обставин. Але позивач
не обліковував цих надурочних годин.
Крім того, ОСОБА_3 декілька разів
залучалась до роботи у вихідні дні, у
т.ч. 19.05.2012 (до перевірки не надавалися
накази про залучення ОСОБА_3 до роботи в
вихідні дні). Робота в ці дні позивачем
не обліковувалась.

21.05.2012, в вільний від основної роботи
час, з 10-30 до 16-42 (7 годин поза графіком)
на підставі посвідчення №950 ОСОБА_3
виконувала обов'язки медичного
консультанта.

Таким чином, у травні ОСОБА_3 як
медичним консультантом відпрацьовано
більш 12 годин на місяць. Її робочий час
в ці дні графіку в «Центрі» не
обліковувався та не оплачувався.

ОСОБА_3 надає консультації не
одноразово, тривалість консультацій
перевищує у травні 12 годин на місяць.
Тому ця робота є надурочною та повинна
оплачуватися в подвійному розмірі.

ОСОБА_3 виконала роботу медичного
консультанта у 2012 році, але робочий час
як медичного консультанта позивач не
обліковував; оплату за фактично
виконану нею роботу (у т.ч. 18.05.2012, 19.05.2012,
21.05.2012) позивач не проводив.

18.05.2012 після чергування за основним
місцем роботи з 00-00 годин до 7-30 годин
ОСОБА_3 залучена до надання
консультацій з 11-30 до 17-30. Таким чином, з
11-30 до 17-30 вона залучалась до надурочних
робіт. «Центр» не оплатив ці години з
урахуванням надбавки за вислугу років,
за тривалість безперервної роботи.

Крім того, відповідно до наданих для
перевірки документів, у червні 2012 року
позивачем визначені як «надурочні»
відпрацьовані ОСОБА_3 47 годин 06 хвилин,
але не оплачені в подвійному розмірі.

06.05.2012 й 07.05.2012 у ОСОБА_3 за основним
місцем роботи та за внутрішнім
сумісництвом - вихідні дні, але
заплановані надурочні години з 08-00 до
24-00: 16 годин (06.05.2012), з 00-00 до 8-30: 7-30годин
(07.05.2012). Цей час нею відпрацьовано, в
табелі години визначено як
«надурочні». Кількість надурочних
годин, які відпрацьовані ОСОБА_3,
перевищують чотири години протягом
двох днів підряд.

Відповідно до наданих до перевірки
табелів обліку використання робочого
часу за 2012 рік, неонатологом ОСОБА_7 у
червні 2012 року відпрацьовано 110,4 5
годин, у липні 2012 року - 126,09 годин, що
значно більше 120 годин, які передбачені
чинним законодавством.

Для працівників, які працюють згідно з
графіком чергувань, порядок приймання
їжі протягом робочого часу
керівництвом «Центру» не встановлений,
перерва для відпочинку та харчування
включена в робочий нас.

Згідно з діючими правилами
внутрішнього трудового розпорядку
«Центру», для працівників, які працюють
згідно з графіком чергувань, надається
можливість приймати їжу протягом
робочого часу. Правила затверджені на
конференції 20.10.2009. Але перелік таких
робіт, порядок приймання їжі протягом
робочого часу не встановлений.

Відповідно до вимог чинного
законодавства, тривалість роботи за
сумісництвом не може перевищувати
чотирьох годин на день і повного
робочого дня у вихідній день. Лікар-
терапевт ОСОБА_3 є внутрішнім
сумісником, з 01.10.2009 працює за
сумісництвом. Перевіркою встановлені
порушення тривалості її роботи за
сумісництвом у січні, травні, червні,
серпні, листопаді 2012 року. Так,
тривалість її роботи за сумісництвом
13.06.2012 перевищує чотири години на день
(з 19-43 до 24-00), в той день вона працювала і
за основним місцем роботи.

В «Центрі» порушуються строки розгляду
документів для призначення допомоги по
тимчасовій непрацездатності. Так,
ОСОБА_2 наданий листок
непрацездатності, серії АВХ №613902 від
23.01.2013, але розгляд документів для
призначення допомоги здійснювався
07.02.2013 (протокол №47). Таким чином,
документи для призначення допомоги з
тимчасової непрацездатності
розглядалися пізніше встановлених
законодавством десяти днів з дня їх
надходження - з 23.02.2013 пройшло 16 днів.

На підставі особистої заяви ОСОБА_3 від
01.10.2009 нею був укладений трудовий
договір за сумісництвом на 0,5 ставки
лікаря-терапевта. З наказом №1-о від
01.10.2009 ОСОБА_3 не ознайомлена, про що
свідчить відсутність її підпису про
ознайомлення. Документи, які
підтверджують ознайомлення під
розписку ОСОБА_3 з умовами праці, до
перевірки не надані.

У червні 2013 року проводилась повторна
перевірка додержання законодавства
про працю, в ході якої встановлено, що
порушення законодавства про працю не
усунені та продовжують допускатися.
Зазначені порушення оформлені актом
№08-02-00070891. Порушення законодавства про
працю «Центром» викладені у довідці
завідувача відділом Запорізької
обласної ради профспілок Белескової
Т.Ф. від 07.06.2013.

Враховуючи те, що дії ОСОБА_5 містять
ознаки складу правопорушення,
передбаченого ст. 188-6 КУпАП, державним
інспектором праці були складені
протокол та постанова №08-02-00074054 від
18.06.2013, які оскаржуються позивачем в
Ленінському районному суді м.
Запоріжжя (суддя Лисенко Л.І.).

На підставі вищевикладеного
відповідач та третя особа просять
відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник
відповідача та третя особа надали
пояснення, аналогічні викладеним у
запереченнях, позов не визнають та
просять відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення представників
сторін, третьої особи, дослідивши
наявні у справі докази та надавши їм
оцінку, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з огляду на таке:

судом встановлено, що 20.03.2013
інспектором ТДІзПП Бенько О.М.
проведено позапланову перевірку
додержання законодавства про працю
«Центром» та встановлені порушення, на
усунення яких складено припис
№08-02-0007/0446-0322, яким позивача
зобов'язано:

1. Забезпечити дотримання чинного
законодавства щодо оплати праці на
умовах роботи за сумісництвом - усунути
та не допускати порушення вимоги ст. 102-1
КЗпП України.

2. Забезпечити дотримання чинного
законодавства у частині оплати праці в
КУ «Обласний центр» - не допускати
порушення ч. 4 ст. 97 КЗпП України.

3. Питання виплати заробітної плати за
виконану роботу привести до вимог
чинного законодавства - усунути та не
допускати порушення ч.1 ст. 94 КЗпП
України та ч.1 ст.1 Закону України «Про
оплату праці».

4. Оплату в надурочний час привести до
вимог чинного законодавства - усунути
та не допускати порушення п. 6.1.11
колективного договору між
адміністрацією «Центром» та трудовим
колективом на 2010-2012 роки.

5. Забезпечити дотримання чинного
законодавства щодо оплати праці
працівників установи - усунути та не
допускати порушення ст. 98 КЗпП України
та ч.1 ст.13 Закону України «Про оплату
праці».

6. Забезпечити достовірний облік
виконуваної роботи та бухгалтерський
облік витрат на оплату праці - не
допускати порушення ст. 30 Закону
України «Про оплату праці».

7. Забезпечити дотримання чинного
законодавства у частині застосування
надурочних робіт - не допускати
порушення ч.1 ст.65 КЗпП України.

8. Забезпечити дотримання чинного
законодавства під час припинення
трудового договору на підставі
закінчення строку - не допускати
порушення ч.1 ст.36 КЗпП України.

9. Забезпечити дотримання чинного
законодавства у частині визначення
строків трудового договору - не
допускати порушення ст. 23 КЗпП України.

10. Вжити заходи щодо приведення до
вимог чинного законодавства часу
відпочинку працівників, які працюють
згідно з графіком чергувань - усунути
та не допускати порушення ст. 66 КЗпП
України.

11. Тривалість роботи за сумісництвом
привести до вимог чинного
законодавства - не допускати порушення
п.2 Постанови Кабінету Міністрів
України від 03.04.1993 №245 «Про роботу за
сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій».

12. Строки розгляду документів для
призначення допомоги по тимчасовій
непрацездатності привести до вимог
чинного законодавства - не допускати
порушення вимог ч. 1 ст. 52 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

13. Забезпечити дотримання вимог
чинного законодавства у частині
ознайомлення працівників з умовами
праці - не допускати порушення ст. 29
КЗпП України.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України (у
редакції Закону № 5462-VI від 16.10.2012, який
набрав чинності 09.12.2012 та діяв на час
проведення перевірки й складання
припису), «працівники, які працюють за
сумісництвом, одержують заробітну
плату за фактично виконану роботу.

Умови роботи за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ, організацій визначаються
Кабінетом Міністрів України».

Згідно з ч. 4 ст. 97 КЗпП, «власник або
уповноважений ним орган чи фізична
особа не має права в односторонньому
порядку приймати рішення з питань
оплати праці, що погіршують умови,
встановлені законодавством, угодами,
колективними договорами».

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП, «заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу».

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 (у
редакції Закону № 5462-VI від 16.10.2012, який
набрав чинності 09.12.2012 та який діяв на
час проведення перевірки й складання
припису, далі - Закон №108/95), «заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором роботодавець
виплачує працівникові за виконану ним
роботу».

Відповідно до ст. 98 КЗпП, «оплата праці
працівників установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, здійснюється
на підставі законів та інших
нормативно-правових актів України,
генеральної, галузевих, регіональних
угод, колективних договорів, у межах
бюджетних асигнувань та позабюджетних
доходів».

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону №108/95, «оплата
праці працівників установ і
організацій, що фінансуються з бюджету,
здійснюється на підставі актів
Кабінету Міністрів України в межах
бюджетних асигнувань».

Відповідно до ст. 30 даного Закону, «при
кожній виплаті заробітної плати
роботодавець повинен повідомити
працівника про такі дані, що належать
до періоду, за який провадиться оплата
праці:

а) загальна сума заробітної плати з
розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань із
заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до
виплати.

Роботодавець зобов'язаний забезпечити
достовірний облік виконуваної
працівником роботи і бухгалтерський
облік витрат на оплату праці у
встановленому порядку».

Згідно з ч.1 ст. 65 КЗпП, «надурочні
роботи не повинні перевищувати для
кожного працівника чотирьох годин
протягом двох днів підряд і 120 годин на
рік.

Власник або уповноважений ним орган
повинен вести облік надурочних робіт
кожного працівника».

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП,
«підставами припинення трудового
договору є:

1) угода сторін;

2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті
23), крім випадків, коли трудові
відносини фактично тривають і жодна з
сторін не поставила вимогу про їх
припинення;

3) призов або вступ працівника на
військову службу, направлення на
альтернативну (невійськову) службу;

4) розірвання трудового договору з
ініціативи працівника (статті 38, 39), з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (статті 40, 41)
або на вимогу профспілкового чи іншого
уповноваженого на представництво
трудовим колективом органу (стаття 45);

5) переведення працівника, за його
згодою, на інше підприємство, в
установу, організацію або перехід на
виборну посаду;

6) відмова працівника від переведення
на роботу в іншу місцевість разом з
підприємством, установою,
організацією, а також відмова від
продовження роботи у зв'язку із зміною
істотних умов праці;

7) набрання законної сили вироком суду,
яким працівника засуджено (крім
випадків звільнення від відбування
покарання з випробуванням) до
позбавлення волі або до іншого
покарання, яке виключає можливість
продовження даної роботи;

7-1) набрання законної сили судовим
рішенням, відповідно до якого
працівника притягнуто до
відповідальності за корупційне
правопорушення;

8) підстави, передбачені контрактом».

Згідно зі ст. 23 КЗпП, «трудовий договір
може бути:

1) безстроковим, що укладається на
невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за
погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час
виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами».

Відповідно до ст. 66 КЗпП, «працівникам
надається перерва для відпочинку і
харчування тривалістю не більше двох
годин. Перерва не включається в робочий
час. Перерва для відпочинку і
харчування повинна надаватись, як
правило, через чотири години після
початку роботи.

Час початку і закінчення перерви
встановлюється правилами внутрішнього
трудового розпорядку.

Працівники використовують час перерви
на свій розсуд. На цей час вони можуть
відлучатися з місця роботи.

На тих роботах, де через умови
виробництва перерву встановити не
можна, працівникові повинна бути
надана можливість приймання їжі
протягом робочого часу. Перелік таких
робіт, порядок і місце приймання їжі
встановлюються власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником)
підприємства, установи, організації».

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про роботу за
сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій» №
245 від 03.04.1993, установлено, що
«тривалість роботи за сумісництвом не
може перевищувати чотирьох годин на
день і повного робочого дня у вихідний
день. Загальна тривалість роботи за
сумісництвом протягом місяця не
повинна перевищувати половини
місячної норми робочого часу.

Оплата праці сумісників провадиться за
фактично виконану роботу».

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» №
2240-III від 18.01.2001 (у редакції Закону № 5462-VI
від 16.10.2012, який набрав чинності 09.12.2012
та діяв на час проведення перевірки й
складання припису, далі - Закон №108/95),
«документи для призначення допомоги по
тимчасовій непрацездатності, по
вагітності та пологах розглядаються не
пізніше десяти днів з дня їх
надходження.

Повідомлення про відмову в призначенні
допомоги із зазначенням причин відмови
та порядку оскарження видається або
надсилається заявникові не пізніше
п'яти днів після винесення
відповідного рішення».

Згідно зі ст. 29 КЗпП, «до початку роботи
за укладеним трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і
обов'язки та проінформувати під
розписку про умови праці, наявність на
робочому місці, де він буде працювати,
небезпечних і шкідливих виробничих
факторів, які ще не усунуто, та можливі
наслідки їх впливу на здоров'я, його
права на пільги і компенсації за роботу
в таких умовах відповідно до чинного
законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами
внутрішнього трудового розпорядку та
колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце,
забезпечити його необхідними для
роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з
техніки безпеки, виробничої санітарії,
гігієни праці і протипожежної
охорони».

Відповідно до пп. 7 п. 6 Положення про
Державну інспекцію України з питань
праці, затвердженого Указом Президента
України № 386/2011 від 06.04.2011, «Держпраці
України для виконання покладених на
неї завдань має право видавати в
установленому порядку роботодавцям,
суб'єктам господарювання, які надають
послуги з посередництва у
працевлаштуванні в Україні, здійснюють
наймання працівників для подальшого
виконання ними роботи в Україні в
іншого роботодавця, а також фондам
загальнообов'язкового державного
страхування, обов'язкові до виконання
приписи щодо усунення порушень
законодавства про працю, законодавства
про зайнятість населення,
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування щодо
призначення, нарахування та виплати
допомоги, компенсацій, надання
соціальних послуг та інших видів
матеріального забезпечення з метою
дотримання прав і гарантій
застрахованих осіб».

Аналізуючи пункти оскаржуваного
припису та порушені норми
законодавства, суд приходить до
висновку, що даний припис фактично
виконати неможливо, він має
декларативний характер, оскільки в
кожному з 13 його пунктів не зазначено,
яким чином позивачу слід усунути
встановлені порушення, що може бути
доказом усунення (відсутності)
встановлених порушень та дотримання
зазначених в приписі норм
законодавства, яким чином не допустити
порушення вимог законодавства.

Чинним законодавством не передбачено
додаткових роз'яснень або пояснень
щодо виконання припису - зазначений
документ повинен містити чіткі та
зрозумілі зобов'язання, виконання яких
можливо встановити та перевірити.
Оскаржуваний припис не містить таких
зобов'язань, виходячи з аналізу його
пунктів він є незрозумілим - яким
чином позивач повинен усунути
порушення та яким чином не допускати
порушення вподальшому.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, «в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову».

На підставі викладеного, суд вважає, що
позовні вимоги є обґрунтованими, а тому
позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України,
присудженню на користь позивача
підлягають здійснені ним
документально підтверджені судові
витрати.

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
припис Територіальної державної
інспекції з питань праці у Запорізькій
області №08-02-0007/0446-0322 від 20.03.2013,
складений у відношенні комунальної
установи «Обласний центр екстреної
медичної допомоги та медицини
катастроф» Запорізької обласної ради.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь комунальної установи
«Обласний центр екстреної медичної
допомоги та медицини катастроф»
Запорізької обласної ради судові
витрати у розмірі 34 (тридцяти чотирьох)
гривень 41 копійки.

Постанова може бути оскаржена у
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд через
Запорізький окружний адміністративний
суд у десятиденний строк з дня
отримання постанови у повному обсязі
шляхом подання апеляційної скарги.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, що її подає, до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо її не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
О.В. Матяш