Справа № 813/7854/13-а
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/7854/13-а
зал судових засідань
№12
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючої судді Братичак У.В.,
секретар судового засідання Хміль Х.З.,
представників позивача Чорнія Р.Ю.,
представника відповідача Тістечко Ю.Я.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гефелє Україна» до
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області
про визнання протиправним та
скасування рішення, стягнення коштів, -
До суду надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гефелє Україна»
(далі - ТОВ «Гефелє Україна», позивач) до
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України (далі -
відповідач), Головного управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області (далі -
відповідач 2), в якому з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог
просить визнати протиправним та
скасувати в повному обсязі рішення
Львівської митниці Міндоходів України
про коригування митної вартості від
16.09.2013 року №209000003/2013/200130/2 та картки
стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача надмірно сплачені
митні платежі у розмірі 140076,64 грн.
В обґрунтування позову покликається на
те, що для митного оформлення товару
митним брокером було подало
вантажно-митну декларацію,
товарно-супровідні та інші документи.
Митна вартість товару визначалася за
1-им методом. Однак відповідач
відмовився здійснити розмитнення
товару, вважаючи, що декларант не надав
всіх документів для підтвердження
заявленої митної вартості товару.
Позивач вважає таке рішення про
визначення митної вартості товарів
неправомірним, а декларантом
представлено всі необхідні документи,
що дають можливість відповідачу
визначити митну вартість товарів за
основним методом (за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)), що
передбачена положеннями Митним
кодексом України (далі - МК України).
Представники позивача в судовому
засіданні позов підтримали, просили
його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач проти позову заперечив з
підстав, наведених у запереченні на
позов від 18.11.2013р. Зазначив, що спірне
рішення та картка відмови є
правомірними. Пояснив, що у поданих
позивачем до митного оформлення
документах виявлено розбіжності та не
містять усіх даних для обраного
основного методу визначення митної
вартості. Окрім того, за результатами
здійснення порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів було виявлено,
що задекларована митна вартість товару
значно відрізнялася від рівня митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів. З метою
інформування про неналежне оформлення
митного оформлення товару, посадовою
особою митниці відповідно до п.3 ст.53 МК
України було сформовано електронне
повідомлення про необхідність надання
додаткових документів, за умови
надання яких, митна вартість може бути
визначена митним органом. Проте,
зазначив, що такі документи не були
надані, натомість декларант вчинив
запис про неможливість надання
додаткових документів. З цих підстав,
посадовою особою митниці було прийнято
рішення про коригування митної
вартості, джерелом якої слугувала
цінова база ЄАІС ДМСУ ПІК «Цінова
інформація про визначення митної
вартості» на раніше визначених митними
органами митних вартостях щодо
ідентичних (подібних) товарів.

В судовому засіданні представники
відповідача проти позову заперечили з
підстав, наведених у запереченні на
позов, просили у його задоволенні
відмовити.

Відповідач 2 в судове засідання явки
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча належним
чином повідомлявся про дату, час і
місце його проведення. Клопотань про
розгляд справи без його участі до суду
не надходило.

Заслухавши пояснення представників
сторін, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для вирішення
спору по суті, суд встановив наступне.

01.01.2013р. між позивачем (замовник) та
компанією Hefele Engineering&Trading Shtenzhen, Ltd
(виконавець) укладено договір про
надання послуг № ЕРС - 001, згідно якого,
виконавець надаватиме послуги, зокрема
із інспектування якості товару при
його відправленні з Китаю на адресу
замовника.

17.01.2013 р. між компанією Haining Huijin International
trade Co Ltd (Китай) (продавець) та позивачем
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу №HHI-001 (контракт),
сировини, аксесуарів та комплектуючих
для меблевої промисловості, що
поставлятимуться на територію України
відповідними партіями згідно
погоджених специфікацій.

Вартість товару встановлюється в
доларах США і включає до складу
вартість товару, пакування, витрати по
завантаженню товару до транспортного
засобу покупця, виконанню всіх
формальних дій щодо передачі товару,
зокрема, отримання експортних
ліцензій, митної реєстрації та інших
дозволів, необхідних для продукування
та експорту, перевезення товару до
України (розділ 2 Контракту).

Вартість товару складає 400 000 доларів
США (п.1.1). Покупець проводить оплату
кожної партії товарів протягом
тридцяти днів від дати виставлення
рахунку на розрахунковий рахунок
продавця (п.2.1, п.2.2 розділу 2 Контракту).

16.09.2013р. в процесі реалізації вказаних
договорів, уповноваженим декларантом
ТОВ «Гефелє Україна» подано до
підрозділу митного оформлення митного
поста Малехів Львівської митниці митну
декларацію МД №209140000/2013/032301 (арматура
кріплення та фурнітура з
недорогоцінних металів та меблів) та
супровідні документи.

При здійсненні митних формальностей за
МД №209140000/2013/032301, посадовою особою
митного органу у зв'язку із
спрацюванням профілю ризику (105-2)
«Можливе заниження митної вартості
товару. Здійснити перевірку
правильності визначення митної
вартості» скеровано запит до
Управління митної вартості
класифікації товарів та заходів
регулювання ЗЕД.

На підтвердження заявленої митної
вартості товару до митної декларації
декларантом було додано: картку обліку,
яка здійснює операції з товарами
№209/2012/0001323 від 26.12.2012р., міжнародну
автомобільну накладну CMR 134711 від
13.09.2013р., коносамент SSZSZ13080014 від 06.08.2013р.,
документ, що підтверджує митну
вартість товару №12/09/13 від 13.09.2013р.,
комерційні інвойси HJ20130194, EPC21030820 від
05.08.2013р., пакувальний лист від 04.08.2013р.,
контракт EPC від 01.01.2013р. (із
доповненнями), договір купівлі-продажу
№ HHI-001 від 17.01.2013р., екологічну
декларацію №75183 від 11.09.2013р. ОМТП,
сертифікат походження товару.

При цьому, у наданих до митного
оформлення документах, посадовою
особою Львівської митниці за
результатами здійснення порівняння
рівня заявленої митної вартості
товарів було виявлено, що
задекларована митна вартість товару
значно відрізнялася від рівня митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів.

Суд встановив, що декларантом
здійснювалось електронне декларування
заявленої митної вартості товару до
митної декларації МД №209140000/2013/032301,
однак, сканована копія договору
купівлі - продажу № HHI-001 від 17.01.2013р., що
був зазначений у додатках до митної
декларації, була відсутня.

На підставі наведеного, митний орган
відповідно до п.3 ст.53 МК України
сформував електронне
повідомлення-вимогу декларанту про
необхідність подання додаткових
документів, за умови яких може бути
визначено митну вартість товару, а
саме: виписки з бухгалтерських та
банківських документів, каталоги,
прейскуранти виробника товару,
зовнішньоекономічний договір № HHI-001
від 17.01.2013р., договір про
транспортно-експедиційне перевезення,
заявку на перевезення, висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені експертними
організаціями, копію митної декларації
країни відправлення.

Уповноважений декларант ТОВ «Гефелє
України» ознайомившись з електронним
повідомленням-вимогою вчинив запис про
неможливість надання додаткових
документів, окрім того, вчинив запис
про прийняття рішення митним органом з
метою випуску товарів у вільний обіг.
При цьому, жодного документа на вимогу
митного органу додано не було.

У зв'язку із відмовою декларанта надати
додаткові документи, 16.09.2013р.
Львівською митницею було прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів №209000003/2013/200130/2, в
якому зазначено, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визнана за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються у зв'язку з неподанням
декларантом або уповноваженою особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4
ст. 53 Митного кодексу України. При
цьому, основою для визначення митної
вартості була цінова база даних ЄАІС
ДМСУ ПІК «Цінова інформація про
визначення митної вартості», а саме: МД
№209140000/2013/027534 від 14.08.2013р., №110080000/2013/121109
від 15.08.2013р., №508040000/2013/2637 від 12.09.2013р.,
№205100000/2013/16233 від 08.08.2013р.

У зв'язку з прийняттям рішення від
16.09.2013р., Львівською митницею видано
картку відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
209140000/2013/00808.

На підставі рішення Львівської митниці
від 16.09.2013. р. ТзОВ «Гефелє Україна»
додатково сплатило мито (грошові
зобов'язання) в розмірі 140076,64 грн. на
рахунок ГУ ДКУ у Київській області на
рахунок № 0026.

В обґрунтування протиправності
рішення Львівської митниці, позивач
стверджує, що надані до митного
оформлення документи в повному обсязі
відповідають вимогам, передбаченим ст.
53 Митного кодексу України, в повній
мірі підтверджують відомості щодо
числових значень складових митної
вартості товарів та відомості щодо
ціни, що була фактично сплачена за
вказані товари, та які підтверджують
митну вартість товару, визначену
декларантом за основним методом - за
ціною договору.

Фактичні обставини справи сторонами
визнаються. Спір виник щодо
правомірності дій Львівської митниці
при визначенні митної вартості товару
з використанням 2б методу визначення
митної вартості на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Оцінюючи спірні правовідносини та
правомірність оскаржуваного рішення
та дій відповідача, суд керувався
наступним.

Відповідно до ст. 259 МК України від
13.03.2012 № 4495-VI, митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Відповідно до ст. 260 МК України, митна
вартість товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до положень цього Кодексу.

Статтею 262 МК України передбачено, що
митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості.

Права та обов'язки декларанта, який
декларує митну вартість товару,
визначено ст. 264 МК України. Заявлена
декларантом митна вартість товарів і
подані ним відомості про її визначення
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. У разі виникнення потреби в
уточненні заявленої митної вартості
товарів або в разі незгоди декларанта з
митною вартістю, визначеною митним
органом, декларант має право
звернутися до митного органу з
проханням випустити товари, що
декларуються, у вільний обіг під
гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом.

В свою чергу, відповідно до ст. 265 цього
самого Кодексу митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості. Якщо
митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Порядком здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 р. № 339 (надалі -Порядок № 339)
визначено, що контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів під
час проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до ст. 41 МК України шляхом
трьох взаємопов'язаних дій:

1) проведення:

перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, згідно з Порядком
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 р. № 1766;

усного опитування посадових осіб
підприємств і громадян, а також
консультацій з декларантом з метою
обміну інформацією, що стосується
певної зовнішньоекономічної операції
та впливає на вартість товарів;

митного огляду товарів для визначення
характеристик, які впливають на рівень
їх митної вартості;

2) порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з:

рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено;

наявною у митного органу інформацією
про рівень цін на такі товари або
вартість прямих витрат на їх
виробництво, у тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектувальних
виробів, які входять до складу товарів;

3) застосування інших передбачених
Митним кодексом України та законами з
питань митної справи форм контролю.

З аналізу наведених норм вбачається, що
до компетенції митних органів
відноситься вирішення питання
перевірки та контролю правильності та
обчислення декларантом митної
вартості, а також самостійне її
визначення у встановлених Законом
випадках.

Відповідно до п. 2 Порядку № 339, митним
органом були опрацьовані документи,
подані позивачем до митного оформлення
товару картку обліку, яка здійснює
операції з товарами №209/2012/0001323 від
26.12.2012р., міжнародну автомобільну
накладну CMR 134711 від 13.09.2013р., коносамент
SSZSZ13080014 від 06.08.2013р., документ, що
підтверджує митну вартість товару
№12/09/13 від 13.09.2013р., комерційні інвойси
HJ20130194, EPC21030820 від 05.08.2013р., пакувальний
лист від 04.08.2013р., контракт EPC від 01.01.2013р.
(із доповненнями), екологічну
декларацію №75183 від 11.09.2013р. ОМТП,
сертифікат походження товару.).

Митним органом було проведено
порівняння заявленої позивачем митної
вартості товару з рівнем митної
вартості товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, наявною у митного
органу інформацією про рівень цін на
такі товари, та встановлено заниження
митної вартості імпортованого товару.
У зв'язку із неможливістю застосувати
наступні методи визначення митної
вартості, а саме методу 2а, з причин
відсутності у митного органу
інформації про ідентичні товари, митна
вартість в даному випадку була
визначена застосуванням методу 2б
відповідно до ст. 60 МК України. В графі 33
рішення про коригування митної
вартості товарів відповідно до наказу
Мінфіну «Про затвердження Форми
рішення про коригування митної
вартості товарів», Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів та Переліку
додаткових складових до ціни договору
від 24.05.2012р. №598, зазначена інформація
та джерела, які використовувались
митним органом, зокрема, таке
коригування було здійснене на раніше
визначених митним органом митних
вартостях згідно бази даних ЄАІС ДМСУ
ПІК «Цінова інформація про визначення
митної вартості», а саме: МД
№209140000/2013/027534 від 14.08.2013р., №110080000/2013/121109
від 15.08.2013р., №508040000/2013/2637 від 12.09.2013р.,
№205100000/2013/16233 від 08.08.2013р.

Відповідач пояснив, що декларантом
була проведена процедура консультацій,
про що свідчить факт скерування
декларанту в електронній формі
відповідного повідомлення з проханням
надати запитувану інформацію. Жодних
звернень від позивача стосовно
встановлення 1-го (основного) та 2 методу
та процедури визначення митної
вартості до Львівської митниці не
надходило.

При цьому, митний орган пропонував
декларанту подати додаткові документи,
а саме: виписки з бухгалтерських та
банківських документів, каталоги,
прейскуранти виробника товару,
зовнішньоекономічний договір № HHI-001
від 17.01.2013р., договір про
транспортно-експедиційне перевезення,
заявку на перевезення, висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені експертними
організаціями, копію митної декларації
країни відправлення.

З вказаними вище вимогами був
ознайомлений представник декларанта
Рябов С.А. Проте вказані документи
надані не були, про що свідчить запис
декларанта про неможливість надання
цих документів. Також містилось
прохання винести рішення про
коригування митної вартості для
випуску товарів у вільний обіг згідно з
ст.ст.52, 543 МК України з подальшим
оскарженням дій Львівської митниці
відповідно до глави 4 МК України.

Оскільки, відомості для підтвердження
заявленої митної вартості та
забезпечення можливості їх перевірки
митному органу не були надані, то
визначення митної вартості оцінюваних
товарів здійснювалось відповідно до
ст.ст. 59, 60 МК України із використанням
методу - 2б, що відповідає принципам та
положенням статті VІІ Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі та Угоди про
застосування статті VІІ Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 р.

Відповідно до Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження, затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 р. № 1766 (надалі - Порядок 1766),
якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Відповідно до п.1 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). Якщо митна
вартість не може бути визначена за
методом № 1 згідно з положеннями статті
267 цього Кодексу, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог статей 268
і 269 цього Кодексу. У ході таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів. При цьому кожний наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. У разі якщо
неможливо застосувати жоден із
зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, установлених
статтею 273 цього Кодексу.

Приймаючи самостійне рішення про
визначення митної вартості
імпортованого товару за методом 2б (за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів), відповідач
покликається на відсутність у митного
органу та декларанта інформації про
ідентичні товари.

Відповідно до п. 11 Порядку № 1766, для
підтвердження заявленої декларантом
митної вартості оцінюваних товарів
можуть подаватись, зокрема,
калькуляція собівартості фірми
-виробника, тому вимога митного органу
надати такий документ є правомірною.
Оскільки декларантом не було подано
усіх документів (з урахуванням тих, що
витребовувалися додатково), суд дійшов
висновку, що відповідач не мав правових
підстав для використання методу № 1 (за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються).

Судом встановлено, що у митного органу
була інформація про ідентичні чи
подібні (аналогічні) товари, їх
асортимент, фізичні характеристики,
якість та репутація цієї продукції на
ринку, а тому застосований митним
органом метод коригування митної
вартості 2б на підставі раніше
визначених митним органом на митних
вартостях згідно бази даних ЄАІС ДМСУ
ПІК «Цінова інформація про визначення
митної вартості», а саме: МД
№209140000/2013/027534 від 14.08.2013р., №110080000/2013/121109
від 15.08.2013р., №508040000/2013/2637 від 12.09.2013р.,
№205100000/2013/16233 від 08.08.2013р. є правомірним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
оскільки декларант не надав додаткові
документи митному органу, на підставі
яких можливе визначення митної
вартості за 1 методом, застосування
такого не було можливим.

Відтак, з урахування наведених вище
норм та фактичних обставин справи,
Львівська митниця мала передбачені
законом підстави для перевірки
правильності визначення митної
вартості товару декларантом та
застосування при цьому методу 2б
визначення митної вартості, оскільки
застосувати інші методи виявилось
неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Обґрунтовуючи правомірність своїх
рішень, відповідач покликається на те,
що декларант не надав витребуваних
документів, необхідних для визначення
митної вартості за методом № 1, а для
застосування інших методів, окрім 2б, не
було підстав. В судовому засіданні ці
доводи знайшли підтвердження.

Оцінюючи зібрані у справі та
досліджені в судовому засіданні
докази, суд вважає, що дії Львівської
митниці щодо самостійного визначення
митної вартості товару за методом 2б
були вчинені в межах, визначених
Конституцією та законами України
повноважень, у визначений законом
спосіб. Вимога надати документи для
визначення правильності митної
вартості товару пов'язана із
здійсненням законних повноважень
митних органів; рішення Львівської
митниці Міндоходів України про
коригування митної вартості від 16.09.2013
року №209000003/2013/200130/2 та картка відмови
від 16.09.2013 року №209140000/2013/00808 винесені
обґрунтовано, тобто з урахуванням
обставин, які свідчать про вжиття
відповідачем заходів до належного
визначення митної вартості товару.

Інші позовні вимоги - про стягнення
надмірно сплачених коштів в сумі 140
076,64 грн. ґрунтуються на твердженні про
незаконність рішення про визначення
митної вартості, карток відмови і мають
похідний характер. За умови, що судом
встановлена законність зазначених
рішень, підстав для задоволення інших
позовних вимог немає.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги є необґрунтованими, а в
задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 94 КАС України
відшкодування судових витрат
позивачеві, якому відмовлено у позові
не передбачено.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст. 254
КАС України.

Повний текст постанови складений та
підписаний 09.04.2014 року.

Суддя
Братичак У.В.