Справа № 2а/1770/372/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року
м. Київ К/9991/42140/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Дубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції (далі - Дубенська ОДПІ)

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.02.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.06.2011

у справі № 2а/1770/372/2011

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(далі - СПД ОСОБА_1)

до Дубенської ОДПІ

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.02.2011,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.06.2011,
позов задоволено; скасовано податкові
повідомлення-рішення від 31.12.2010 №
/3 та № /3.

Ухвалені у справі судові акти
мотивовано тим, що податковим органом
не доведено порушення позивачем умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування, а також умов
оподаткування доходів фіксованим
розміром податку у періоді, охопленому
перевіркою, у зв'язку з чим підстави для
донарахування СПД ОСОБА_1 оспорюваних
податкових зобов'язань з податку з
доходів фізичних осіб та з податку на
додану вартість відсутні.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішеннями попередніх судових
інстанцій, Дубенська ОДПІ звернулася
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати зазначені судові
акти та відмовити у позову у зв'язку з
неправильним застосуванням судами
норм матеріального та процесуального
права та невідповідністю висновків
судів дійсним обставинам справи.

СПД ОСОБА_1 у відповідності зі статтею
216 Кодексу адміністративного
судочинства України подано
заперечення, в якому заявник зазначає
про правильність та обґрунтованість
оскаржуваних рішень та просить їх
залишити без змін, а скаргу - без
задоволення.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги та поданих
заперечень, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги
Дубенської ОДПІ з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, за наслідками
проведення документальної планової
перевірки з питань дотримання СПД
ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2007
по 31.12.2009, оформленої актом від 11.03.2010 №
41/17-38/НОМЕР_1, з урахуванням процедури
адміністративного оскарження
податковим органом було прийнято
податкові повідомлення-рішення від
31.12.2010 № 001031740/3, за яким позивачеві
визначено податкове зобов'язання з ПДВ
у сумі 225 483 грн. (у тому числі 147 942 грн. за
основним платежем та 77541 грн. за
штрафними санкціями), та від 31.12.2010 №
/3 про донарахування СПД ОСОБА_1 104
664,92 грн. з податку з доходів фізичних
осіб.

Під час перевірки податковим органом
було встановлено, що у перевіреному
періоді позивач здійснював
господарську діяльність з роздрібного
продажу автомобілів на умовах сплати
фіксованого податку (а саме - у періоди
з 01.01.2007 по 10.06.2007, з 01.01.2008 по 30.09.2008 та з
01.01.2009 по 30.09.2009) та із застосуванням
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності (у періоди з 01.07.2007
по 31.12.2007, з 01.10.2008 по 31.12.2008 та з 01.10.2009 по
31.12.2009).

За висновком податкового органу, обсяг
задекларованих позивачем доходів за 12
місяців, що передували місяцю
отримання фіксованого патенту,
перевищили сім тисяч оподатковуваних
мінімумів доходів громадян (119000 грн.) як
умови сплати фіксованого розміру
податку відповідно до пункту 1 статті 14
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян».

До того ж, за посиланням податкового
органу, у період сплати єдиного податку
позивачем було перевищено граничний
обсяг виручки, встановлений статтею 1
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Наведені обставини стали підставою для
оподаткування Дубенською ОДПІ доходів
позивача, одержаних у перевіреному
періоді, за загальними правилами, що
стало підставою для донарахування СПД
ОСОБА_1 оспорюваних податкових
зобов'язань.

Приймаючи рішення про задоволення
даного позову, попередні судові
інстанції послалися на те, що висновок
податкового органу про порушення
позивачем підстав використання режиму
оподаткування на умовах сплати
фіксованого податку ґрунтується на
неправильному застосуванні положень
пункту 1 статті 14 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян». Так, за змістом
цієї законодавчої норми громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи, мають
право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів, одержаних від
цієї діяльності, за фіксованим
розміром податку (далі - фіксований
податок) шляхом придбання патенту за
умови, якщо, зокрема, валовий доход
такого громадянина від самостійного
здійснення підприємницької діяльності
або з використанням найманої праці за
останні 12 календарних місяців, що
передують місяцю придбання патенту, не
перевищує семи тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

За наслідками дослідження наявних у
справі доказів (зокрема, податкової
звітності позивача) суди встановили, що
фактично податковим органом
перевірявся валовий доход платника за
12 місяців попереднього звітного року
(який дійсно перевищував 119 000 грн.), а не
за останніх 12 календарних місяців, що
безпосередньо передували місяцю
отримання фіксованого патенту, як того
вимагає наведена законодавча норма.
При цьому суди, встановивши, що виручка
СПД ОСОБА_1 за періоди, що відповідають
пункту 1 статті 14 названого Декрету, не
перевищувала її граничний розмір,
установлений цим пунктом.

А відтак слід погодитися з висновком
попередніх судових інстанцій про
відсутність підстав для позбавлення
позивача права на оподаткування
доходів за фіксованим розміром податку
у спірних звітних періодах.

Відхиляючи як неспроможні доводи
податкового органу про порушення
позивачем умов перебування на
спрощеній системі оподаткування у
вищевказані періоди, суди виходили з
того, що Дубенською ОДПІ невірно було
обчислено суму виручки, отриманої СПД
ОСОБА_1 за операціями з реалізації
транспортних засобів. Так, податкова
інспекція, пославшись на
невідповідність рівня цін продажу
автомобілів їх звичайній ціні, дійшла
висновку про штучне заниження
позивачем доходу, тоді як насправді
сума виручки позивача перевищила 500 000
грн. У той же час суди зазначили, що у
даному разі сума фактично отриманої
виручки від розглядуваних операцій має
визначатись за договірними цінами,
визначеними у біржових контрактах,
тоді як подана митним органом
інформація про митну вартість
автомобіля не є належним джерелом
визначення звичайної ціни.

Згідно з підпунктом 9.12.21 пункту 9.12
статті 9 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує
ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

На час виникнення спірних
правовідносин оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю та інших
доходів регулювалося розділом 4
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян".
Зокрема, статтею 13 Декрету передбачено,
що згідно з цим розділом Декрету
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у
грошовій та натуральній формі) і
документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. До складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів, належать витрати,
які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації згідно з
Законом України "Про оподаткування
прибутку підприємств".

Таким чином, наведеними законодавчими
нормами передбачено включення до
оподатковуваного доходу фізичної
особи - підприємця фактично отриманої
ним виручки від продажу товару, тоді як
податковим органом не доведено факту
одержання СПД ОСОБА_1 від продажу
автомобілів доходу у більшій сумі, ніж
визначена у біржових контрактах.

З огляду на правильність висновків
судів про правомірність перебування
позивача у відповідних періодах на
режимах оподаткування зі сплатою
фіксованого розміру податку та єдиного
податку, відповідно, обґрунтованим є і
похідний висновок судів про незаконне
нарахування позивачеві оспорюваних
податкових зобов'язань з податку з
доходів фізичних осіб та з податку на
додану вартість з використанням правил
загального режиму оподаткування.

Доводи касаційної скарги наведеного не
спростовують, ці доводи є відтворенням
правової позиції податкового органу по
справі та отримали належну правову
оцінку судів при вирішенні спору по
суті.

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору,
установленим на підставі повного та
об'єктивного дослідження доказів у
справі, то процесуальних підстав для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали окружного і апеляційного
адміністративних судів зі спору не
вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Дубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції відхилити.

2. Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 16.02.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21.06.2011 у
справі № 2а/1770/372/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько