Справа № 804/16943/13-а
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ07 лютого 2014 р.
Справа № 804/16943/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Неклеса О.М.,

при секретарі судового засідання
Колесник І.О.,

за участі

представника позивача
Кучеренко Р.В.,

представника відповідача
Сорокіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ФОРТА» до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ФОРТА» (далі - ТОВ
«ФОРТА», позивач) звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
м. Дніпропетровська Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Дніпропетровській області
(далі - ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська, відповідач), в якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
23.12.2013 р. № , прийняте ДПІ у
Жовтневому районі м.
Дніпропетровська.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, за результатами
документальної невиїзної перевірки з
питань повноти нарахування позивачем
орендної плати за землю за період з
01.01.2011 р. по 31.10.2013 р. відповідачем
складено акт перевірки
№ 2424/1503/24226921 від 04.12.2013 р., на
підставі якого прийнято податкове
повідомлення-рішення від 23.12.2013 р. №
. Позивач не погоджується з
винесеним податковим
повідомленням-рішенням, вважає його
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню. З висновками акту
перевірки позивач також не
погоджується, оскільки вони сформовані
без належної оцінки всіх наданих
документів та з порушенням вимог
діючого законодавства. В акті
перевірки відповідачем встановлено
порушення п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 та п. 276.3
ст. 276 Податкового кодексу України
(далі - ПК України), внаслідок чого
позивачем занижено розмір орендної
плати за земельну ділянку. Представник
позивача зазначив, що ТОВ «ФОРТА» з
Дніпропетровською міською радою,
відповідно до вимог чинного
законодавства, укладено договір оренди
земельної ділянки, яким була визначена
сума орендної плати. Зміни до договору
оренди земельної ділянки щодо
збільшення розміру орендної плати за
землю сторони не вносили. Жодна правова
норма не надає право чи повноважень
відповідачу втручатись у відносини
сторін договору та нараховувати суми
грошового зобов'язання з орендної
плати із застосуванням штрафних
санкцій за податковими
повідомленнями-рішеннями, у зв'язку з
чим податковий орган неправомірно
визначив податкове зобов'язання з
орендної плати. Представник позивача в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги в повному обсязі, просив
податкове повідомлення-рішення від
23.12.2013 р. № визнати протиправним
та скасувати.

Представник відповідача у судовому
засіданні просила суд відмовити в
задоволенні адміністративного позову.
Представником відповідача надані суду
письмові заперечення проти
адміністративного позову, в яких, з
урахуванням доповнень до заперечень,
зазначено наступне. ДПІ у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська проведено
документальну невиїзну перевірку
повноти нарахування позивачем
орендної плати за землю за період з
01.01.2011 р. по 31.10.2013 р., за результатами
якої складено акт перевірки
№ 2424/1503/24226921 від 04.12.2013 р., на
підставі якого прийнято податкове
повідомлення-рішення від 23.12.2013 р. №
. В акті перевірки відповідачем
встановлено порушення п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст.
16 та п. 276.3 ст. 276 Податкового кодексу
України (далі - ПК України), внаслідок
чого позивачем занижено розмір
орендної плати за земельну ділянку.
Представник відповідача зазначила, що
податкове повідомлення-рішення було
прийняте правомірно, оскільки
висновки, викладені в акті перевірки
обґрунтовуються встановленими
перевіркою фактичними обставинами,
також зазначає, що податкова інспекція
при прийнятті податкового
повідомлення-рішення від 23.12.2013 р. №
діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
чинним законодавством, а отже, підстави
для задоволення позовних вимог
відсутні. Розрахунки розміру орендної
плати за земельні ділянки, які є
невід'ємними частинами договорів
оренди земельних ділянок, втратили
чинність 01.01.2011 р. у зв'язку з прийняттям
ПК України. Враховуючи зазначене, на
думку представника відповідача,
позивач повинен був застосовувати під
час розрахунку розміру орендної плати
коефіцієнт, який визначений пунктом
276.3 ст. 276 ПК України, у розмірі 1,5.
Представник відповідача наголошував
на тому, що орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності є податком, розмір якого
встановлюється виключного ПК України,
а не договором оренди. Представник в
судовому засіданні просила суд
відмовити в задоволені позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи
позовної заяви та наданих заперечень,
заслухавши представників сторін,
дослідивши письмові докази, оцінивши
їх у сукупності, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

ТОВ «ФОРТА» (код ЄДРПРОУ 24226921)
зареєстроване Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради 23.02.1996
р., перебуває на обліку платників
податків у ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що на підставі п.п. 78.1.1
п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України та
наказу від 25.11.2013 р. № 795, ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
у період з 26.11.2013 р. по 27.11.2013 р.
проведена документальна невиїзна
перевірка ТОВ «ФОРТА» з питань повноти
нарахування орендної плати за землю за
період з 01.01.2011 р. по 31.10.2013 р.

За результатами проведення перевірки
відповідачем складений акт від
04.12.2013 р. № 2424/1503/24226921, яким встановлено
наступні порушення ТОВ «ФОРТА»:

- п.п. 16.1.4 п.16.1 ст. 16 та п. 276.3 ст. 276 ПК
України, внаслідок чого занижена
оренда плата за земельну ділянку, яка
розташована за адресою: м.
Дніпропетровськ, пр. Карла
Маркса, б. 27-А, за 2011 рік на 20980,69 грн., за
2012 рік на 20980,69 грн., за січень - вересень
2013 року на 15735,51 грн.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «ФОРТА»
з Дніпропетровською міською радою
28.12.2007 р. укладений договір оренди
земельної ділянки терміном на 15 років.
Відповідно до п. 1.1 договору позивач
прийняв у строкове платне користування
земельну ділянку загальною площею 0,0401
га, що знаходиться за адресою м.
Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, б.
27-А. Відповідачем встановлено, що
позивач подаючи декларації із сплати
за землю за цим договором вказував
розмір орендної плати у 2011, 2012 та 2013 рр.
на підставі розрахунку до договору, але
без врахування коефіцієнту, який
визначений у п. 276.3 ст. 276 ПК України, у
розмірі 1,5 - за земельні ділянки (в межах
населених пунктів) на територіях та
об'єктах історико-культурного
призначення місцевого значення,
використання яких не пов'язано з
функціональним призначенням цих
територій та об'єктів.

На підставі акту від 04.12.2013 р. №
2424/1503/24226921, відповідачем 23.12.2013 р. було
прийняте податкове
повідомлення-рішення № , яким
згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, абз. 2 п. 123.1
ст. 123 ПК України за порушення п.п. 16.1.4
п.16.1 ст. 16 та п. 276.3 ст. 276 ПК України
збільшено суму грошового зобов'язання
з орендної плати юридичних осіб на
загальну суму 69499, 53 грн., в тому числі за
основним платежем на суму 57696,
89 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) - 11802,64 грн.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що
відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 83 Земельного
кодексу України землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. У комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

До повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу (пункт «в» статті 12
Земельного кодексу України).

У відповідності до ст. 2 Закону України
від 3 липня 1992 року № 2535-XII «Про плату за
землю», який був чинний на час
укладення договору оренди (далі - Закон
№ 2535-XII) використання землі в Україні є
платним. Плата за землю справляється у
вигляді земельного податку або
орендної плати, що визначається
залежно від грошової оцінки земель. За
земельні ділянки, надані в оренду,
справляється орендна плата.

Граничний розмір орендної плати за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
встановлено Законом України «Про
оренду землі» від 06.10.1998 р. № 161-XIV (далі -
Закон № 161-XIV) та є обов'язковим при
укладанні відповідних договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 161-XIV
орендна плата - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Підставою нарахування земельного
податку відповідно до ст. 13 Закону №
2535-ХІІ є дані державного земельного
кадастру, а орендної плати за земельну
ділянку, яка перебуває у державній або
комунальній власності, - договір оренди
такої земельної ділянки.

З матеріалів справи та наданих
письмових доказів вбачається, що ТОВ
«ФОРТА» з Дніпропетровською міською
радою 15.07.2009 р. укладено договір оренди
земельної ділянки терміном на 15 років.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач
прийняв у строкове платне користування
земельну ділянку загальною площею 0,0401
га, що знаходиться за адресою
м. Дніпропетровськ, пр. Карла
Маркса, б. 27-А.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки на час укладання цього
договору становить 1320809, 49 грн.

У пункті 5.2 договору оренди
встановлено, що цільовим призначенням
земельної ділянки є: землі
історико-культурного призначення.

Розмір, порядок сплати орендної плати
сторони визначили у пункті 4 договору, у
відповідності до якого річна орендна
плата встановлюється у грошовій формі
у розмірі мінімальної ставки орендної
плати, встановленої Законом України
«Про оренду землі».

Також у п. 4.2 договору сторони
визначили, що обчислення розміру
орендної плати здійснюється з
урахуванням їх цільового призначення
та коефіцієнтів індексації.

Пунктом 4.8 договору передбачено, що
розмір орендної плати переглядається
щорічно, або у разі: зміни умов
господарювання, передбачених
договором; змін у цільовому
використанні земельної ділянки; зміни
розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів, у тому числі
внаслідок інфляції; зміни коефіцієнтів
індексації, визначених законодавством;
погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини орендаря,
що підтверджено документами; в інших
випадках, визначених законодавством.

Судом також встановлено, що позивачем
та Дніпропетровською міською радою
складено розрахунок розміру орендної
плати за земельні ділянки державної
або комунальної власності, грошова
оцінка яких проведена станом на 18.06.2009
р., яка є невід'ємною частиною договору
оренди земельної ділянки, про що
безпосередньо зазначено у п. 14.3
договору. Відповідно до примітки до
зазначеного розрахунку, у разі змін в
діючому законодавстві дійсний
розрахунок втрачає чинність.

Згідно із ст. 15 Закону № 161-XIV істотною
умовою договору оренди землі є,
зокрема, орендна плата із зазначенням
її розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату.

До набрання чинності ПК України, при
розрахунку орендної плати на земельну
ділянку застосовувались положення
Закону № 2535-XII.

Статтею 7 Закону № 2535-XII. встановлено, що
при визначенні розміру податку за
земельні ділянки, зайняті виробничими,
культурно-побутовими, господарськими
будівлями і спорудами, розташованими
на територіях та об'єктах
історико-культурного призначення, що
не пов'язані з функціональним
призначенням цих об'єктів,
застосовуються такі коефіцієнти до
відповідного земельного податку,
встановленого частинами першою та
другою цієї статті, зокрема, місцевого
значення - 1,5.

Згідно положень п. 276.3 ст. 276 ПК України,
податок за земельні ділянки (в межах
населених пунктів) на територіях та
об'єктах історико-культурного
призначення, використання яких не
пов'язано з функціональним
призначенням цих територій та об'єктів,
справляється у розмірі, обчисленому
відповідно до статей 274 і 275 цього
Кодексу із застосуванням таких
коефіцієнтів місцевого значення - 1,5.

Тобто, із набранням чинності ПК
України, не змінились ставки орендної
плати, коефіцієнти за використання
земельних ділянок на територіях та
об'єктах історико-культурного
призначення, використання яких не
пов'язано з функціональним
призначенням цих територій та об'єктів
порівняно із Законом України «Про
плату за землю», а також те, що саме
договір оренди земельної ділянки є
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку. Таким чином,
зміст правових норм залишився той
самий.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє
доводи представника відповідача про
те, що розрахунки розміру орендної
плати за земельні ділянки державної
або комунальної власності, грошова
оцінка яких проведена, які є
невід'ємною частиною договорів оренди
земельних ділянок втратили чинність у
зв'язку з зміною законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону № 161-XIV та
статті 8 Закону № 2535-ХІІ передбачено
внесення змін у розмір орендної плати
за земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності.

Пунктом 288.1 ст. 288 ПК України визначено,
що підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Разом із тим, ст. 30 Закону № 2535-ХІІ
встановлено, що зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

При цьому, ст. 654 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміна договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає зі звичаїв ділового
обороту.

Суд зазначає, що державна податкова
служба відповідно до статті 2 Закону
України від 4 грудня 1990 року № 509-ХІІ
«Про державну податкову службу в
Україні» була наділена повноваженнями
зі здійснення контролю за додержанням
податкового законодавства,
правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів,
державних цільових фондів податків і
зборів (обов'язкових платежів), а також
неподаткових доходів, установлених
законодавством, проте ініціативою
вносити зміни в договори оренди землі
відповідно до статей 12, 80, 83 Земельного
кодексу України, статті 21 Закону
України «Про оренду землі», статті 30
Закону України «Про плату за землю»
наділена одна зі сторін цих договорів,
якою у справі, що розглядається, є
міська рада - орган місцевого
самоврядування, через яку відповідною
територіальною громадою реалізовано
право власності на передані в оренду
земельні ділянки, що знаходяться у
комунальній власності.

Договір оренди землі є
цивільно-правовим, а отже, йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

Хоча зміна розміру земельного податку
згідно із Законом № З09-VI є підставою
для перегляду встановленого розміру
орендної плати шляхом внесення
відповідних змін до договору оренди
землі його учасниками, зазначене не
тягне автоматичні зміни орендної плати
та, відповідно, донарахування ДПІ суми
податкового зобов'язання з орендної
плати із застосуванням штрафних
санкцій за податковими
повідомленнями-рішеннями.

Зазначена правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
11.06.2013 р. по справі № 21-443а12.

Отже, суд виходить із того, що ні Закон
України «Про плату за землю», ні інші
нормативно-правові акти не закріплюють
обов'язок орендаря перераховувати
оренду плату (сплачувати її в більшому
розмірі) в разі законодавчої зміни
граничного розміру цієї плати. Тобто
орендар зобов'язаний буде сплачувати
більший розмір орендної плати лише у
випадку внесення відповідних змін до
договору.

Враховуючи те, що сторони у розрахунках
розміру орендної плати, які є
невід'ємною частиною договору оренди
земельної ділянки не застосували
коефіцієнт 1,5 до ставки земельного
податку - за земельні ділянки (в межах
населених пунктів) на територіях та
об'єктах історико-культурного
призначення місцевого значення,
використання яких не пов'язано з
функціональним призначенням цих
територій та об'єктів, а також те, що
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є саме
договір оренди такої земельної
ділянки, то суд доходить до висновку, що
позивач повинен сплачувати оренду
плату за землю у відповідності до умов
договору оренди землі з моменту
приведення його положень у
відповідність до норм чинного
законодавства України.

Суд зазначає, що відповідач не вправі
втручатися у відносини сторін договору
оренди та нараховувати суми грошового
зобов'язання з орендної плати із
застосуванням штрафних санкцій за
податковими повідомленнями-рішеннями
на підставі норм Податкового кодексу
України, ігноруючи при цьому умови
договорів оренди землі.

Проте відповідач має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, у
зв'язку з чим ініціювати питання
стосовно приведення умов договору
оренди землі у відповідність віз
чинним законодавством України та
звертатися до суду із позовом про
визнання недійсними окремих положень
договору оренди землі як таких, що
порушують публічний порядок, у разі їх
не відповідності чинному
законодавству України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що при винесенні податкового
повідомлення рішення від 23.12.2013 р. №
відповідач діяв не на підставі,
не в межах повноважень та не у спосіб,
що передбачені Конституцією та
законами України, у зв'язку з чим
позовні вимоги підлягають задоволенню.

В позовній заяві позивач також просить
судові витрати покласти на
відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, документально
підтверджені позивачем судові витрати
- судовий збір сплачений згідно
платіжного доручення № 3884 від 26.12.2013 р.
у розмірі 172, 05 грн. підлягає стягненню з
Державного бюджету України на користь
позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення за
формою «Р» Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровської
області від 23.12.2013 року № про
збільшення грошового зобов'язання з
орендної плати юридичних осіб на
загальну суму 69499,53 грн., в тому числі за
основним платежем на суму 57696,89 грн. та
штрафних санкцій на суму 11802,64 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ФОРТА» судовий збір
у розмірі 172, 05 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, визначені ст. 186 КАС України та
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України.

Повний текст постанови складений 12
лютого 2014 р.

Суддя О.М. Неклеса