Справа № 809/108/13-а
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 р.
Справа № 876/7457/13

Колегія Львівського апеляційного
адміністративного суду в складі:

судді-доповідача - Богаченка С.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання -
Ратушній М.І.,

розглянувши у відкритому провадженні в
м.Львові апеляційну скаргу
Івано-Франківської митниці Державної
митної служби України на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року в справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрнафтогазінвест» до
Івано-Франківської митниці Державної
митної служби України про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень форми «P»,-

В С Т А
Н О В И Л А:

08 січня 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрнафтогазінвест»
звернулася до суду з позовом до
Івано-Франківської митниці Державної
митної служби України про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень форми «P» №216 та №217 від 26
грудня 2012 року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 04
квітня 2013 року позовні вимоги
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові повідомлення
форми «Р» №216 та № 217 від 26 грудня 2012
року.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції її оскаржило
Івано-Франківська митниця Державної
митної служби України. Апелянт по
справі просить скасувати рішення суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд
першої інстанції не з'ясував всіх
обставин справи, а саме те, що Україна
зі вступом до Світової організації
торгівлі зобов'язалася застосовувати
положення угод Світової організації
торгівлі щодо митної оцінки, в тому
числі Угоди про застосування Статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року, включаючи Додаток І до Угоди,
Рішення комітету митної вартості
стосовно включення процентних
платежів за фінансовими угодами до
митної вартості ввезених товарів, про
що Україна повідомила Комітет митної
вартості СОТ 28 квітня 1995 року, що датою
набрання чинності цього рішення є 20
березня 2006 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
29.10.2012 року по 16.11.2012 року посадовими
особами Івано-Франківської митниці від
16.10.2012 року проведено планову виїзну
документальну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрнафтогазінвест» в частині
дотримання митного законодавства при
здійсненні Товариством
зовнішньоекономічної діяльності за
період 01.10.2009 року по 30.09.2012 року.

За результатами перевірки посадовими
особами Івано-Франківської митниці
складено акт №0016/12/206000000/ планової
виїзної документальної перевірки від
30.11.2012 року.

Статтею 265 Митного кодексу України
(чинного на час здійснення митного
оформлення) встановлено, що митний
орган здійснює контроль правильності
визначення митної вартості товарів,
який, відповідно до п.2 Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 09.04.08 №339, розділу
II Порядку роботи посадових осіб
митного органу при здійсненні контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 24.06.09 № 602,
включає в себе в тому числі і
проведення перевірки документів,
поданих для підтвердження заявленої
митної вартості, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю; порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з наявною у
митного органу інформацією про рівень
цін на такі товари.

Як вбачається із матеріалів справи,
25.11.2011 року TOB «Укрнафтогазінвест», як
лізингоодержувач уклало з
лізингодавцем - компанією «HIDRO DRILING OFFSHORE
LIMITED» (Гідро Дріллінг Офшор Лімітед,
Великобританія) контракт фінансового
лізингу № 1.

П.1 параграфу 1 Контракту лізингодавець
передає предмет лізингу, а саме, бурову
вишку в комлекті, детальна
специфікація якої передбачена в
Додатку №1 до цього Контракту та є його
невід"ємною частиною («Обладнання»), на
строк лізингу визначений у контракті, з
метою використання та отримання
прибутку, а Лізингоодержувач приймає
Обладнання та сплачує за нього
лізингові платежі Лізингодавцю за
Контрактом.

Згідно з пунктом 2 параграфу 1 Контракту
вартість обладнання, яке передавалось
у лізинг (бурова установка «Massarenti» на
платформі «MR7000») становила 3500000,00 евро.

Відповідно до акту №0016/12/206000000/
від 30.11.2012 року, за результатами
перевірки посадовими особами
Івано-Франківської митниці
встановлено порушення TOB
«Укрнафтогазінвест» положень
міжнародної Угоди про застосування
статті VII ГАТТ, використання якої
передбачено Угодою про партнерство та
співробітництво між Європейським
співтовариством і Україною, вимог
статі 267 Митного кодексу України, в
частині повноти визначення митної
вартості при здійсненні митного
оформлення по ВМД.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» від 16.12.97 № 723/97 за
договором фінансового лізингу
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі). Відповідно до статті 16 ЗУ «Про
фінансовий лізинг» лізингові платежі
можуть включати: а) суму, яка
відшкодовує частину вартості предмета
лізингу; б) платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; в) компенсацію відсотків за
кредитом; г) інші витрати лізингодавця,
що безпосередньо пов'язані з
виконанням договору лізингу.

Система визначення митної вартості
товарів грунтується на загальних
принципах митної оцінки, прийнятих у
міжнародній практиці.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що Міжнародно-правовим стандартом,
який слід застосовувати, є угоди по
використанню статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Згідно статті 14 вказаної Угоди,
примітки в додатку І до даної Угоди
становлять невід'ємну частину самої
Угоди та статті цієї Угоди повинні
тлумачитися та застосовуватися разом з
їхніми відповідними примітками.

Відповідно до пункту 4 тлумачних
приміток Угоди про застосування статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року, використання якої
передбачено Угодою про партнерство та
співробітництво між Європейськими
співтовариствами і Україною, термін
«фактично сплачена ціна або ціна, що
підлягає сплаті» відноситься до ціни
за імпортні товари. Потік дивідендів
або інших платежів від покупця до
продавця, які не відносяться до
імпортних товарів, не є частиною митної
вартості.

Вищезазначене також підтверджується
листом Державної митної служби України
від 05.10.2007 року №16/1-1193, в якому
зазначено, що лізингові платежі є
платою за окремі послуги між продавцем
та покупцем і не включаються до митної
вартості об'єкту лізингу, незалежно від
умов переходу прав власності на товар.

Як вбачається із матеріалів справи, що
23.12.2011 року сторонами Контракту
укладено Додаткову угоду до Контракту,
відповідно до якої Контракт викладено
у новій редакції, згідно з якою пунктом
1 параграфу 3 Контракту передбачено
сплату лізингових платежів за
обладнання та право лізингоодержувача
використовувати обладнання. У новій
редакції Контракту щомісячний розмір
таких платежів обумовлено пунктом 4
параграфу 3 Контракту та Додатком 2 до
Контракту, яким розмежовано та окремо
зазначено місячні платежі, що
погашають вартість обладнання і
місячні платежі, що погашають
винагороду. Такі відповідні місячні
платежі зазначено в окремих колонках
Додатку № 2 до Контракту.

Згідно п.196.1 ст.196 ПК України не є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість операції з нарахування
та сплати процентів або комісій у
складі орендованого (лізингового)
платежу у межах договору фінансового
лізингу.

Також колегія суддів погоджується із
твердженням суду першої інстанції про
необгрунтованість посилання
представників відповідача щодо
неприпустимості застосування в
Контракті при визначенні розміру
винагороди облікової ставки
Національного банку України, оскільки
ні Законом України «Про Національний
банк України» від 20.05.99 р. № 679-XIV, ні
Положенням про процентну політику
Національного банку України,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 18.08.2004 р. № 389 ні будь-яким іншим
нормативним актом не встановлено
вичерпний перелік випадків, коли
використовується показник облікової
ставки НБУ.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що винагорода за умовами
вищенаведеного Контракту, яка є платою
за користування предметом лізингу не є
частиною митної вартості.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства, всебічно перевіривши
обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, та постановив обґрунтоване
рішення, що повно відображає обставини,
які мають значення для справи.

Висновки суду є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх скасування, з
мотивів викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 200,
ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія
суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської
митниці Державної митної служби
України - залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 04
квітня 2013 року по справі № 809/108/13-а -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
В.М. Багрій

Суддя
Д.М. Старунський