Справа № 815/952/13-а
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 р. Справа № 815/952/13-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Вовченко О. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

за участю секретаря судового
засідання - Вишневської А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_2 до відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про визнання дій
державного виконавця неправомірними,
визнання постанови про повернення
виконавчого документу незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, в якому просила визнати
дій державного виконавця ДВС Каращук
К.Л. пов'язані з винесенням постанови
про повернення виконавчого документу
від 23 січня 2013 року неправомірними,
визнати постанови про повернення
виконавчого документу від 23 січня 2013
року незаконною та зобов'язати
відповідача вчинити дії по виконанню
постанови апеляційного суду Одеської
області від 06 липня 2007 року за
виконавчим листом № 2-а-73/06, виданого
Суворовським районним судом м. Одеси
від 10 липня 2007 року.

Вимоги позовної заяви позивач
обґрунтовує тим, що дії державного
виконавця ДВС Каращук К.Л. пов'язані з
винесенням постанови про повернення
виконавчого документу від 23 січня 2013
року порушують права позивача,
гарантовані чинним законодавством.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції, з прийняттям нового рішення
про задоволення адміністративного
позову.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга може бути
задоволена.

В силу ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що
10 жовтня 2007 року Суворовським районним
судом м. Одеси видано виконавчий лист
по справі № 2-А-73/06 про стягнення з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі
7622,03 грн., моральної шкоди у розмірі 1000,00
грн., а всього стягнути 8622,03 грн.

19 вересня 2012 року на підставі постанови
Одеського окружного адміністративного
суду від 19.10.2011 року по справі
№2а/1570/1125/2011, відновлено виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 2-А-73/06 виданого Суворовським
районним судом м. Одеси 10.10.2007 року про
стягнення з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у
розмірі 7622,03 грн., моральної шкоди у
розмірі 1000,00 грн., а всього 8622,03 грн.

23 січня 2013 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
винесена постанова про повернення
виконавчого листа, яку відповідач
обґрунтовує тим, що рішення про
стягнення коштів з державного та
місцевого бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами
Державного Казначейства України в
установленому Кабінетом Міністрів
України порядку і регулюються
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів, або бюджетних установ».
Рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів
виконуються виключно органами
Державного казначейства України в
порядку, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
року № 845, та не підлягають виконанню
органами Державної виконавчої служби
України в порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження».

Ухвалюючи постанову про відмову у
задоволенні адміністративного позову
суд першої інстанції дійшов висновку,
що державний виконавець Державної
виконавчої служби України відділу
примусового виконання рішень при
прийнятті постанови від 23 січня 2013 року
про повернення виконавчого документу
стягувачеві діяв відповідно вимог
діючого законодавства, тому відсутні
правові підстави для задоволення
адміністративного позову.

Апеляційний суд не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення.

Державним виконавцем не зазначено
відомостей щодо наявності
встановленим законом заборони щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо
звернути стягнення, а також щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника.

Згідно пунктів 2,3 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження», рішення
про стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами
Державного казначейства України в
установленому Кабінетом Міністрів
України

порядку.

Органи, установи, організації та
особи, зазначені в частинах першій і
другій цієї статті, не є органами
примусового виконання, крім органів та
посадових осіб, які виконують рішення
про притягнення до кримінальної або
адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що
виконавчий лист Суворовським районним
судом м. Одеси по справі № 2-А-73/06
відповідачем не виконано в
добровільному порядку. Статтею 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
передбачено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, а його виконання
здійснюють державні виконавці.

За таких обставин, апеляційний суд
погоджується з доводами апеляційної
скарги, що Державна Казначейська
Служба не є органом примусового
виконання, а тому висновок суду першої
інстанції, що виконавчий документ
підлягає поверненню стягувачу для
пред'явлення Державної казначейській
службі не ґрунтується на нормах закону.

В рішенні суду першої інстанції також
зазначено, що з 01 січня 2013 року набрав
чинності Закон України «Про гарантії
держави щодо виконання судових
рішень», пунктом 3 Перехідних положень
якого, передбачено особливості
виконання рішень суду про стягнення
коштів.

Проте, апеляційний суд вважає за
необхідне зазначити, що редакція
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» станом
на 23 січня 2013 року ( дати прийняття
постанови державним виконавцем про
повернення виконавчого документа) не
містила норм, які регулюють
особливості виконання рішень суду про
стягнення коштів з державних та
місцевих бюджетів, які вже перебували
на виконанні Державної виконавчої
служби України.

З метою врегулювання цього
питання, такий механізм було
впроваджено шляхом внесення змін до
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» в
редакції Закону України №583-VII від 19
вересня 2013 року.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується з доводами апеляційної
скарги, що дії державного виконавця,
пов'язані з винесенням постанови про
повернення виконавчого документу від 23
січня 2013 року є неправомірними та
порушили права та законні інтереси
позивача, що помилково не встановлено
судом першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 202 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
скасовує її та ухвалює нове рішення,
якщо судом першої інстанції порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 195,196, 198, п.4 ч.1 ст. 202, ст. 207,
254 КАС України, суд , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 27 лютого 2013 року задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2013
року скасувати та прийняти по справі
нове рішення по справі.

Адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити повністю.

Визнати дії державного виконавця
Державної виконавчої служби України
пов'язані з винесенням постанови про
повернення виконавчого документу від 23
січня 2013 року неправомірними.

Визнати постанову виконавця Державної
виконавчої служби України про
повернення виконавчого документа від 23
січня 2013 року незаконною.

Зобов'язати відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України вчинити дії по
виконанню постанови Апеляційного суду
Одеської області від 06 липня 2007 року за
виконавчим листом № 2-а-73/0, виданого
Суворовським районним судом м. Одеси
від 10 жовтня 2007 року.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28
березня 2014 року.

Головуючий суддя /підпис/
Єщенко О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Романішин В.Л.