Справа № 352/3409/13-а 2-а/352/198/13
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
Справа № 15764/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Сеника Р.П.,

суддів
Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 02.12.2013
року про відмову у відкритті
провадження в справі за позовом ОСОБА_1
до відділу державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції про визнання дій незаконними
та скасування постанови про накладення
штрафу,

В С Т А Н О В И
В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до відділу ДВС
Тисменицького районного управління
юстиції про визнання дій незаконними
та скасування постанови про накладення
штрафу.

Позивач просив визнати незаконними дії
державного виконавця та скасувати
постанову державної виконавчої служби
Тисменицького районного управління
юстиції про накладення штрафу від
01.11.2013 року у виконавчому провадженні
ВП № 39101663.

Ухвалою судді Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від
02.12.2013 року у позовній заяві ОСОБА_1
відмовлено у зв'язку з тим, що заява не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Ухвалу судді суду першої інстанції
оскаржила ОСОБА_1, подавши на неї
апеляційну скаргу.

Просить скасувати ухвалу судді
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 02.12.2013
року про відмову у відкритті позовної
заяви та направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що не погоджується з ухвалою судді від
02.12.2013 року, вважає її незаконною
оскільки притягнення до
відповідальності є справою
адміністративної юрисдикції, оскільки
оскаржуються не дії державного
виконавця щодо виконання рішення суду,
а його постанова про накладення штрафу.
На думку апелянта, справа підсудна
адміністративному суду, а тому
оскаржувана ухвала є незаконною.

Особи, які беруть участь в справі, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, проте в
судове засідання не прибули, що є
підставою для її розгляду в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін по справі, дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у
справі, суд першої інстанції, виходив з
того, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки ст. 383
Цивільного процесуального кодексу
України, встановлено інший порядок
оскарження дій державного виконавця та
інший порядок судового провадження за
скаргами на такі дії.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції та вважає їх помилковими з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України
«Про виконавче провадження», в
редакції на час спірних правовідносин,
у разі невиконання без поважних причин
у встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Тобто, постанови державного виконавця
про стягнення виконавчого збору та
накладення штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.

Прийнята державним виконавцем
постанова про накладення штрафу на
боржника, не виконана самостійно, є
підставою для її примусового
виконання.

За змістом пункту 7 частини другої
статті 17 Закону України «Про виконавче
провадження» постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу є виконавчими
документами. Якщо виконавче
провадження закінчено, а виконавчий
збір, витрати на проведення виконавчих
дій або штраф не стягнуто, відповідна
постанова виділяється в окреме
провадження і підлягає виконанню в
загальному порядку.

Таким чином, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу,
прийнятих у виконавчих провадженнях
щодо примусового виконання усіх
виконавчих документів незалежно від
того яким органом, у тому числі судом
якої юрисдикції, вони видані.

Також до юрисдикції адміністративних
судів належать справи про оскарження
рішень, дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби, прийнятих (вчинених,
допущених) під час примусового
виконання постанов державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу як
виконавчих документів в окремому
виконавчому провадженні.

За таких обставин, оскільки позивачкою
фактично оскаржується постанова
державного виконавця про накладення
штрафу за невиконання рішення, спір
підлягає розгляду за нормами
адміністративного, а не цивільного
судочинства та підсудна окружному
адміністративному суду згідно ч. 2 ст. 18
КАС України.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про відмову у
відкритті провадження у справі,
оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про
скасування постанови про накладення
штрафу слід розглядати в порядку
адміністративного судочинства
відповідним адміністративним судом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 199, п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції, яка перешкоджає
подальшому провадженню у справі, суд
апеляційної інстанції скасовує її і
направляє справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду,
якщо визнає, що судом порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення питання.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції прийнято ухвалу про відмову
у відкритті провадження у справі з
порушенням норм процесуального права,
що зумовлює її скасування з
направленням справи до суду першої
інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст.195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від
02.12.2013 року про відмову у відкритті
провадження в справі №2а-352/198/13
скасувати та направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Р.П. Сеник

Судді :
Р.Б. Хобор

Я.С. Попко