Справа № 819/1165/13-а
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 р.

Справа № 876/11521/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів :

головуючого судді:
Запотічного І.І.,

суддів:
Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання:
Нефедовій А.О.,

з участю представників позивача:
Лочман Я.О., Лошенюк О.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Гусятинської міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06.08.2013 року
у справі № 819/1165/13-а за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мрія-Лізинг» до Гусятинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Тернопільської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

24.04.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мрія-Лізинг»
звернулося в суд з позовом до
Гусятинської міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби
та з врахуванням уточнених позовних
вимог просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
19.02.2013 року № , № , № та
від 15.05.2013 року № .

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06.08.2013 року
позовні вимоги ТзОВ «Мрія-Лізинг»
задоволено повністю, визнано
протиправними та скасовано
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідача від
19.02.2013 року № , № , №
та від 15.05.2013 року № .

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її подавши до Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, та з наведених в ній підстав з
посиланням на порушення судом першої
інстанції, при прийнятті оскаржуваного
рішення, норм матеріального права та
неповне з'ясування всіх обставин
справи просить скасувати постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06.08.2013 року
та прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову ТзОВ «Мрія-Лізинг»
відмовити.

Апелянт будучи повідомленим про час та
місце розгляду справи явки
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, що відповідно
до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає
розгляду справи без участі його
представника.

Позивач - ТзОВ «Мрія-Лізинг» в
письмовому запереченні на апеляційну
скаргу не погоджується з доводами
апелянта, вважає їх необґрунтованими
та безпідставними та просить
оскаржувану постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представники
позивача заперечили проти апеляційної
скарги надавши пояснення аналогічні
викладеним в запереченні на апеляційну
скаргу, просили залишити без змін
постанову суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача та
представників позивача, дослідивши
матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
Гусятинською МДПІ проведено планову
виїзну документальну перевірку ТзОВ
«Мрія-Лізинг» () з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 року по
30.06.2012 року валютного та іншого
законодавства за період за 01.01.2011 року
по 30.06.2012 року за результатами якої
складено акт від 25.01.2013 року №
35/22/35855770.

В акті перевірки податковим органом
встановлено порушення позивачем:

- пп. 5.3.1, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.6.1 п.5.6, пп. 5.7.1 п.
5.7 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР, пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14,
п.138.2, пп.138.12.2 п.138.12 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139, п.141.2 ст.141, п.142.1 ст.142, п.6
підрозділу 4 розділу XX ПК України, що
полягало в завищенні від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за І квартал 2011
року та занижені податку на прибуток
всього в сумі 10 121 401 грн.;

- п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України, що
полягало в завищенні залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування, включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду (рядок 24
декларації) за червень 2012 року всього у
сумі 23 906 129 грн. та завищенні від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду (рядок 19
декларації) за червень 2012 р. в сумі 184 567
грн.;

- п. 103.1, п. 103.2, п. 103.4 ст. 104, п. 160.2 ст. 160 ПК
України, що полягало в заниженні
податку на доходи, виплачених
нерезиденту з джерелом походження з
України всього в сумі 1 163 279 грн.;

- пп. 2.8, 2.9 гл. 2, п. 3.5 гл. З Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
НБУ від 15.12.2004 р. № 637 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р.
за № 40/10320, що полягало в перевищенні
встановленого ліміту залишку готівки в
касі в сумі 9 950 401,16 грн.

На підставі вказаного вище акту
перевірки Гусятинською МДПІ було
прийнято податкові-повідомлення
рішення від 19 лютого 2013 року №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 10 495 740,50
грн. (основний платіж 10 121 401,00 грн.;
фінансова санкція 374 339,50 грн.);
№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на прибуток
іноземних осіб на загальну суму 1 223 832,75
грн. (основний платіж 1 163 279,00 грн.;
фінансова санкція 60 553,75 грн.); №
про зменшення розміру від'ємного
значення з податку на додану вартість
за червень 2012 року на загальну суму 16 243
007,00 грн.; про зменшення розміру
від'ємного значення з податку на додану
вартість за червень 2012 року на загальну
суму 7 663 122,00 грн.; № про
застосування штрафних санкції за
порушення обігу готівки на загальну
суму 19 900 802,32 грн.

За результатами оскарження вказаних
вище податкових повідомлень-рішень в
адміністративному порядку ДПС у
Тернопільській області рішенням про
результати розгляду скарги від 29.04.2013
року № 4333/10/10-207/129 податкове
повідомлення-рішення Гусятинської
МДПІ від 19 лютого 2013 року № про
зменшення розміру від'ємного значення
з податку на додану вартість за червень
2012 року на загальну суму 7 663 122,00
грн. відкликано (на підставі п. 39.15 ст. 39
ПК України), а також скасовано
податкове повідомлення-рішення
Гусятинської МДПІ від 19 лютого 2013 року
№ в частині 3 935 514
грн. зменшення від'ємного значення з
податку на додану вартість, та залишено
без змін податкові
повідомлення-рішення Гусятинської
МДПІ від 19 лютого 2013 року № ,
№ .

На підставі рішення ДПС в
Тернопільській області Гусятинською
МДПІ 15 травня 2013 року винесено
податкове повідомлення-рішення №
про зменшення розміру від'ємного
значення з податку на додану вартість
за червень 2012 року на загальну суму
12 307 493 грн., внаслідок чого відповідно
до п. 5.3 Порядку направлення (вручення)
органом державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 28.11.2012 р. № 1236 податкове
повідомлення-рішення Гусятинської
МДПІ від 19 лютого 2013 року № з
20.05.2013 року вважається відкликаним.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ від 19.02.2013 року про збільшення
ТзОВ «Мрія-Лізинг» грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
10 495 740,50 грн., то колегія суддів вважає
його неправомірним та таким, що
підлягає скасуванню виходячи з
вищенаведеного:

Як вбачається з матеріалів справи
податкове повідомлення-рішення №
від 19.02.2013 року про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 10 495 740,50 грн. було
прийнято у зв'язку з встановленням
перевіркою порушення пп. 5.3.1, пп. 5.3.9 п.
5.3, пп. 5.6.1 п. 5.6, пп. 5.7.1, п. 5.7 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та пп. 14.1.27 п.14.1 ст. 14, п. 138.2
пп. 138.12.2 п. 138.12 ст. 138, п. 139.1 ст. 139, п. 141.2
ст. 141, п. 142.1 ст. 142, п. 6 підрозділу 4
розділу ХХ Податкового кодексу
України, оскільки перевірка
стосувалася періоду як до 1 січня 2011
року так і після.

Податковий орган дійшов висновків, що в
період з 01.01.2011 р. по 31.03.2011 р. в порушення
пп. 5.3.1, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.6.1 п. 5.6, пп. 5.7.1, п.
5.7 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
ТОВ «Мрія-Лізинг» включило до складу
валових витрат 10 320 000 грн., а також в
період з 01.04.2011 р. по 30.06.2012 р. в порушення
пп. 139.1.1, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 142.1 ст. 142
ПК України включило до складу витрат 12
000 000 грн., оскільки зазначені виплати
були здійснені без документальних
доказів, що такі виплати було проведено
як компенсація за фактично
відпрацьований час працівниками
позивача - заступниками директора. У
зв'язку з цим відповідачем дані виплати
були кваліфіковані як фінансування
особистих потреб фізичних осіб. Та крім
цього податковий орган дійшов
висновку, що ТОВ «Мрія-Лізинг» в
порушення пп. 5.7.1 п. 5.7 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» в І кварталі 2011 року
включено до складу валових витрат 62 264
грн., та в порушення п. 142.1 ст. 142 ПК
України в ІІ кварталі 2011
року включено до складу витрат 63 521 грн.
нарахувань єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суми
нарахувань заступникам директора у
вигляді заробітної плати.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції зазначені вище витрати, що
відображені в податковому обліку
позивача, були понесені ним на оплату
праці фізичних осіб (заступників
директора). В матеріалах справи наявні
штатні розписи ТОВ «Мрія-Лізинг» від
03.01.2011 року та 01.02.2011 року, якими
затверджені назви посад, чисельність
працівників і оклади по кожній посаді,
у тому числі чотири посади заступника
директора.

З наказів по особовому складу про
призначення та про звільнення, що
зареєстровані у відповідному журналі,
що ведеться на підприємстві, витяг з
якого долучено позивачем до матеріалів
справи, вбачається, що фактично на
посадах заступників директора ТОВ
«Мрія-Лізинг» за сумісництвом
працювали чотири особи з окладом
згідно штатного розпису.

Як вбачається з матеріалів справи
організація обліку робочого часу,
фактично відпрацьованого кожним
працівником ТОВ «Мрія-Лізинг», у тому
числі заступниками директора, протягом
періоду, що перевірявся,
забезпечувався за допомогою табелю
фактично відпрацьованих днів/годин за
формою, що затверджена Наказом
Державного комітету статистики від
05.12.2008 р. № 489 «Про затвердження типових
форм первинної облікової документації
зі статистики праці». Разом з тим
порушень в обліку робочого часу
перевіркою не встановлено.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що дані з табелю щодо
відпрацьованого часу заступниками
директора використовувались для
розрахунку заробітної плати за
конкретний період. Факт виплати
заробітної плати підтверджений
наявними в матеріалах справи
видатковими касовими ордерами.

З посадових інструкцій, вбачається, що
посадові обов'язки кожного із
заступників директора полягали у
виконанні обов'язків директора під час
його відсутності (відпустки, хвороби,
звільнення тощо), але разом з тим, крім
необхідності заміщення, кожен з
заступників виконував певні роботи за
визначеними напрямками з управління
організацією чи забезпечення
діяльності підприємства.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з судом першої інстанції
про безпідставність твердження
податкового органу, що в ході
проведення перевірки позивачем не було
надано підтверджуючих документів, що
засвідчують нарахування та виплату
заступникам директора заробітної
плати за виконання ними функцій
(виконання будь-яких робіт, службових
обов'язків тощо), оскільки таке
спростовується інформацією з реєстру
документів ТОВ «Мрія-Лізинг», що були
надані службовим особам Гусятинської
МДПІ в ході проведення планової
документальної перевірки, а також з
пояснення позивача від 24.01.2013 р., що були
надані на запит Гусятинської МДПІ від
15.01.2013 року № 213/22-016.

Крім цього факт дослідження ревізорами
табелів робочого часу та посадових
інструкцій, підтверджується тим, що
ними була визнана правомірність
включення витрат, що були понесені ТОВ
«Мрія-Лізинг» на оплату праці всіх
працівників товариства, за виключенням
заступників директора та інформації,
наведеної відповідачем в п. 2.3 акту
перевірки щодо відсутності порушень в
обліку робочого часу.

Відтак судом першої інстанції вірно
встановлено, що висновки перевірки
вказують на те, що наданих ТОВ
«Мрія-Лізинг» документальних доказів
проведення виплат як компенсації за
фактично відпрацьований час достатньо
для підтвердження витрат всіх без
виключення працівників.

Відповідно до ст. 94 Кодексу Законів про
працю України заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

Таким чином заступники директора є
працівниками ТОВ «Мрія-Лізинг», яким
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний виплачувати винагороду за
виконану ним роботу.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», чинного на момент
виникнення спірних правовідносин, не
включаються до складу валових витрат
витрати на: виплату винагород або інших
видів заохочень пов'язаним з таким
платником податку фізичним чи
юридичним особам у разі, якщо немає
документальних доказів, що таку
виплату або заохочення було проведено
як компенсацію за фактично надану
послугу (відпрацьований час). Не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з судом першої інстанції
що витрати на оплату праці фізичних
осіб - заступників директорів, що
перебувають у трудових відносинах з
ТОВ «Мрія-Лізинг», підтверджені
відповідними розрахунковими
документами.

Відповідно до пп. 5.7.1 п. 5.7 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», чинного на момент
спірних правовідносин, до складу
валових витрат платника податку
належать суми єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нараховані в
порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 142.1 ст. 142 Податкового кодексу
України, чинного на момент виникнення
спірних правовідносин, до складу
витрат платника податку включаються
витрати на оплату праці фізичних осіб,
що перебувають у трудових відносинах з
таким платником податку (далі -
працівники), які включають нараховані
витрати на оплату основної і
додаткової заробітної плати та інших
видів заохочень і виплат виходячи з
тарифних ставок, у вигляді премій,
заохочень, відшкодувань вартості
товарів, робіт, послуг, витрати на
оплату авторської винагороди та за
виконання робіт, послуг згідно з
договорами цивільно-правового
характеру, будь-яка інша оплата у
грошовій або натуральній формі,
встановлена за домовленістю сторін
(крім сум матеріальної допомоги, які
звільняються від оподаткування згідно
з нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ТОВ «Мрія-Лізинг» були
включені до складу витрат витрати на
оплату праці заступників директора
відповідно до пп. «б» пп.
138.10.2 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу
України, згідно з яким до складу інших
витрат включаються адміністративні
витрати, спрямовані на обслуговування
та управління підприємством: витрати
на службові відрядження й утримання
апарату управління підприємством (у
тому числі витрати на оплату праці
адміністративного апарату) та іншого
загальногосподарського персоналу.

Зазначені витрати підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

З врахуванням наведеного колегія
суддів апеляційного суду погоджується
з судом першої інстанції про
відсутність в позивача порушень вимог
пп. 5.3.1, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.6.1 п. 5.6, пп. 5.7.1, п.
5.7 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та пп. 139.1.1, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 142.1 ст.
142 Податкового кодексу України.

Також в акті перевірки податковий
орган зазначив, що ТзОВ «Мрія-Лізинг» в
порушення пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст.
138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України включало з ІІ кварталу
2011 року по ІІ квартал 2012 року до складу
витрат суму 10 262 043 грн., сплачену за
послуги по суборенді нежитлового
приміщення, відшкодування вартості
його утримання, паркування,
відшкодування вартості спожитого газу,
електроенергії та води, які не
відносяться до складу витрат, оскільки
в ході проведення перевірки позивачем
не надано підтверджуючих документів
щодо використання цього приміщення в
господарської діяльності позивача.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
між ТОВ «Мрія-Лізинг» та ТОВ «Юридична
фірма «Астерс» був укладений договір
суборенди від 03.02.2011 р., посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
за реєстровим № 95, за умовами якого ТОВ
«Юридична фірма «Астерс» як
суборендодавець передає у суборенду, а
ТОВ «Мрія-Лізинг» як суборендар
приймає у суборендодавця на строк
суборенди та на оплатній основі
частину нежилих приміщень ХV поверху
Офісно-житлового комплексу, що складає
приміщення № 1 (групи приміщень № 60,
площею 647,8 кв. м., розташованому за
адресою: м. Київ, вул. Богдана
Хмельницького, 19/21)

Згідно п. 4.2 Договору плата за суборенду
приміщення складає 363,6 грн., без
урахування ПДВ на місяць за 1
квадратний метр корисної площі
приміщень.

ТОВ «Юридична фірма «Астерс» надало
ТОВ «Мрія-Лізинг» (його співробітникам,
гостям та клієнтам суборендаря) право
користування приміщеннями з метою
розміщення офісу суборендаря
відповідно до умов цього Договору.

Також за умовами вказаного договору
протягом строку суборенди
суборендодавець надав суборендарю
послуги з паркування з розрахунку 9
паркувальних місць. Плата за послуги з
паркування визначена п 2.3 договору.

Відповідно до п.1.12, п. 2.1 Договору актом
приймання-передачі приміщень від 01.03.2013
р. суборендодавець передав, а
суборендар прийняв приміщення в день
підписання акту.

На підставі актів приймання-передачі
робіт (послуг) ТОВ «Мрія-Лізинг»
включило до складу витрат 10 262 043 грн. за
період з ІІ кварталу 2011 року по ІІ
квартал 2012 року.

Податковий орган вважав, що у ТОВ
«Мрія-Лізинг» відсутнє право на
включення до складу витрат 10 262 043 грн.
вартості послуг по суборенді за
договором суборенди з ТОВ «Юридична
фірма «Астерс», у зв'язку з ненаданням
ТОВ «Мрія-Лізинг» до перевірки
документальних доказів, що
підтверджують фактичне використання
суборендованого приміщення в
господарській діяльності товариства,
не забезпеченням реєстрації або взяттю
на облік в органі державної податкової
служби за місцезнаходженням
орендованого майна, відповідно до
вимог пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України.

З приводу вказаного висновку
податкового органу колегія суддів
апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником);

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що оренда приміщення в м.
Києві спричинена необхідністю
забезпечення господарської діяльності
ТОВ «Мрія-Лізинг» - здійснення операцій
фінансового лізингу, оренди, надання
транспортних послуг, продажу
сільськогосподарської техніки,
оскільки така діяльність потребує
закупівлі техніки та обладнання, в
першу чергу, іноземного виробництва.
Реалізація господарської діяльності
забезпечувалась за допомогою
оформлення та укладання
зовнішньоекономічних договорів з
іноземними партнерами - світовими
лідерами з виробництва
сільгосптехніки (до матеріалів справи
долучено договори з Claаs Global Sales GmbH, Grimme
Landmaschinenfabrik GmbH&Co.KG, Holmer Maschinenbau, John Deere
International GmbH та іншими), що припускає
проведення комерційних переговорів,
зустрічей, спільних нарад високого
міжнародного рівня, а тому оренда офісу
в м. Києві відповідає основній меті
діяльності ТОВ «Мрія-Лізинг», оскільки
даний офіс був використаний при
укладенні зовнішньоекономічних
договорів, на підставі яких було
придбане потрібне для здійснення
господарської діяльності позивача
імпортне обладнання.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з судом першої інстанції,
що витрати, понесені позивачем за
суборенду офісу в м. Києві правомірно
включені до складу витрат на підставі
пп. «в» пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України,
згідно з яким до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством.

Також, додаток № 5 до акту перевірки, в
якому міститься реєстр отриманих
актів приймання-передачі послуг,
отриманих ТОВ «Мрія-Лізинг» від ТОВ
«Юридична фірма «Астерс», підтверджує
факт надання відповідачу під час
перевірки первинних документів, на
підставі яких дана
фінансово-господарська операція
відображалась в податковому обліку
позивача.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з судом першої інстанції
щодо відсутності правових підстав в
позивача для подання повідомлення за
формою 20-ОПП, оскільки п. 63.3 ст. 63 ПК
України, п. 8.2 Порядку обліку платників
податків і зборів, затвердженого
Наказом ДПА України від 22.12.2010 р. N 979
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30.12.2010 р. за N 1439/18734
передбачають, що такі повідомлення
подаються щодо об'єктів оподаткування
і об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням,
які тлумачаться як майно та дії, у
зв'язку з якими у платника податків
виникають обов'язки щодо сплати
податків та зборів.

Відтак законодавством не встановлений
обов'язок платника податків подавати
відомості про будь-які об'єкти, що
перебувають на тих або інших правових
підставах (право власності, оренда та
інше) у платника податків. Наявність
таких об'єктів має спричинювати
виникнення обов'язку у платника
податків на сплату податку. При
суборенді нерухомості у ТОВ
«Мрія-Лізинг» як у суборендатора
обов'язок щодо сплати податків не
виник, такий обов'язок виник виключно у
ТОВ «Юридична фірма «Астерс»,
відповідно правових підстав для
подання форми 20-ОПП не було.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про необґрунтованість висновків
перевірки про порушення ТОВ
«Мрія-Лізинг» пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2
ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України.

Крім цього в акті перевірки зазначено
про порушення ТОВ «Мрія-Лізинг» пп.
138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПК України у зв'язку з
включенням до складу витрат суми 2 139 223
грн. відсотків, нарахованих на позику
від нерезидента через відсутність
доходів від розміщення власних активів
у вигляді процентів.

Згідно п. 141.2 ст. 141 ПК України для
платника податку, 50 та більше відсотків
статутного фонду (акцій, інших
корпоративних прав) якого перебуває у
власності або управлінні нерезидента
(нерезидентів), віднесення до складу
витрат нарахування процентів за
кредитами, позиками та іншими
борговими зобов'язаннями на користь
таких нерезидентів та пов'язаних з ними
осіб дозволяється в сумі, що не
перевищує суму доходів такого платника
податку, отриману протягом звітного
періоду у вигляді процентів від
розміщення власних активів, збільшену
на суму, що дорівнює 50 відсоткам
оподатковуваного прибутку звітного
періоду, без урахування суми таких
отриманих процентів.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що при застосуванні п. 141.2
ст. 141 ПК України слід виходити з того,
що дана норма визнає два види
процентів: про проценти за кредитами,
позиками та іншими борговими
зобов'язаннями на користь
засновника-нерезидента та пов'язаних з
ними осіб, а також про проценти від
розміщення власних активів. Проценти
від розміщення власних активів не
підпадають під визначення пп.14.1.206 п. 14
ст. 14, п. 141.2 ст. 141 ПК України.

Відповідно до п. 141.3 ст. 141 ПК України
проценти, які відповідають вимогам
пункту 141.1 цієї статті, але не віднесені
до складу витрат виробництва (обігу)
згідно з положеннями пункту 141.2 цієї
статті, протягом звітного періоду
підлягають перенесенню на результати
майбутніх податкових періодів із
збереженням обмежень, передбачених
пунктом 141.2 цієї статті.

Даними бухгалтерського обліку
позивача підтверджується, що сума
нарахованих та включених до складу
витрат (у бухгалтерському обліку)
відсотків у 2011 році становила 6
196 478 грн., у І півріччі 2012 року - 1 026 542
грн. Разом з тим ТОВ «Мрія-Лізинг»
фактично було включено до складу
витрат у 2011 році 1 152 223 грн., у І півріччі
2012 року - 987 000,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з судом першої інстанції,
що ТзОВ «Мрія-Лізинг» отримавши позики
від нерезидента-учасника «Мрія
Агро-Холдинг Паблік Лімітед» (Mriya
Agro-Holding Public Limited), у власності якого
перебуває 97,99 % статутного фонду, у
періоді, що перевірявся, у зв'язку з
провадженням господарської діяльності
мало право віднести до складу витрат
нараховані проценти в обсязі, що не
перевищує суму доходів підприємства
від розміщення власних активів,
збільшену на суму, що дорівнює 50 %
оподатковуваного прибутку звітного
періоду, без урахування суми таких
отриманих процентів, що становить 2 139
223 грн.

Також з матеріалів справи вбачається,
що позивач протягом періоду з 2011 року -
І півріччя 2012 року отримав дохід від
розміщення грошових коштів на
банківських рахунках (з щомісячним
нарахуванням доходу у вигляді
процентів) в обсязі 76 633 грн.

Відповідно до пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138 ПК
України до складу інших витрат
включаються фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

З врахуванням наведеного вище колегія
суддів погоджується з судом першої
інстанції щодо неправомірності
висновків податкового органу про
відсутність у ТОВ «Мрія-Лізинг» права
на включення до складу витрат 2 139 223
грн. процентів нарахованих за позиками,
отриманими від засновника -
нерезидента «Мрія Агро-Холдинг Паблік
Лімітед.

Крім цього в акті перевірки податковий
орган зазначив про завищення ТОВ
«Мрія-Лізинг» витрат в загальній сумі 9
031 971 грн. за період з 01.04.2011 року по 30.06.2012
року, у зв'язку з порушенням вимог п. 6
підрозділу 4 розділу ХХ ПК України, яким
регламентовано механізм визначення
суми нарахування амортизації з дати
набрання чинності розділом III цього
Кодексу, зокрема, щодо амортизації
тимчасової податкової різниці, як
окремого об'єкта із застосуванням
прямолінійного методу протягом трьох
років.

З приводу вказаного порушення колегія
суддів апеляційного суду зазначає
наступне.

Пунктом 6 підрозділу 4 розділу ХХ ПК
України передбачено, що для визначення
переліку об'єктів основних засобів,
інших необоротних та нематеріальних
активів за групами відповідно до п. 145.1
ст. 145 цього Кодексу з метою нарахування
амортизації з дати набрання чинності
розділом III цього Кодексу
застосовуються дані інвентаризації,
проведеної за станом на І квітня 2011
року.

Вартість, яка амортизується, по кожному
об'єкту основних засобів, інших
необоротних та нематеріальних активів
визначається як первісна (переоцінена)
з урахуванням капіталізованих витрат
на модернізацію, модифікацію, добудову,
дообладнання, реконструкції тощо, а
також суми накопиченої амортизації за
даними бухгалтерського обліку на дату
набрання чинності розділом III цього
Кодексу.

До переоціненої вартості основних
засобів не включається сума дооцінки
основних засобів, що проведена після 1
січня 2010 року.

Якщо загальна вартість усіх груп
основних засобів за даними
бухгалтерського обліку менша, ніж
загальна вартість усіх груп основних
фондів за даними податкового обліку на
дату набрання чинності розділом III
цього Кодексу, то тимчасова податкова
різниця, яка виникає в результаті
такого порівняння, амортизується як
окремий об'єкт із застосуванням
прямолінійного методу протягом трьох
років.

Відтак, відповідно до п. 6 підрозділу 4
розділу ХХ ПК України платники податку
на прибуток повинні були для
визначення переліку саме об'єктів
виробничих основних засобів (а не всіх
необоротних активів), інших
необоротних та нематеріальних активів
за групами відповідно до п. 145.1 ст. 145 ПК
України з метою нарахування
амортизації з дати набрання чинності
розділу III ПК України, тобто з 01.04.2011 р.,
застосовувати дані інвентаризації,
проведеної за станом на 1 квітня 2011
року.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
балансова вартість основних фондів
ТзОВ «Мрія-Лізинг» станом на 01.01.2011 р.
становила 237 140 946 грн. Амортизаційні
відрахування в І кварталі 2011 р.
становили 15 652 807 грн. Крім того,
позивачем було у І кварталі 2011 р.
здійснено витрати на придбання
основних фондів у сумі 11 100 023 грн. та
реалізовано основних фондів на суму 21
866 736 грн.

Таким чином з врахуванням наведеного
вище, балансова вартість основних
фондів за розрахунками у відповідності
до пп. 8.3.2 п. 8.3 ст. 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
станом на 01.04.2011 року становить: 237 140 946
грн. + 11 100 023 грн. - 21 866 736 грн. - 15 652 807 грн. =
210 721 426 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно розпорядження ТОВ
«Мрія-Лізинг» від 28.03.2011 р. № 3 було
проведено інвентаризацію необоротних
активів, в т.ч. основних засобів станом
на 01.04.2011 р. За результатами
інвентаризації, затверджених наказом
від 01.04.2011 р. № 01/04-03 та інших первинних
документів, оглянутих судом,
встановлено, що балансова
вартість усіх груп основних засобів за
даними бухгалтерського обліку станом
на 01.04.2011 р. складає 196 711 278 грн., а
балансова вартість усіх груп основних
фондів за даними податкового обліку
станом на 01.04.2011 р. складає 210 721 426 грн.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що відповідно до п. 4 розділу
6 Підрозділу ХХ ПК України якщо
загальна вартість усіх груп основних
засобів за даними бухгалтерського
обліку менша, ніж загальна вартість
усіх груп основних фондів за даними
податкового обліку на дату набрання
чинності розділом III цього Кодексу, то
тимчасова податкова різниця, яка
виникає в результаті такого
порівняння, амортизується як окремий
об'єкт із застосуванням прямолінійного
методу протягом трьох років.

Відтак тимчасова податкова різниця,
яка виникла у позивача станом на 01.04.2011
р. і визначається як різниця станом на
01.04.2011 р. між балансовою вартістю усіх
груп основних фондів за даними
податкового обліку та балансовою
вартістю усіх груп основних засобів за
даними бухгалтерського обліку,
становить 14 010 148 грн. Сума амортизації
тимчасової податкової різниці у
розрахунку на один квартал складає 1 167
512 грн.

Як наслідок, сума амортизації
тимчасової податкової різниці, яка
повинна бути віднесена до інших витрат
позивача у періоді з 01.04.2011 року по
30.06.2012 року складає 5 837 560 грн., по 1 167 512
грн. у кожному кварталі, у період з ІІ
кварталу 2011 року по ІІ квартал 2012 р.

Оскільки у період з 01.04.2011 року по 30.06.2012
року ТзОВ «Мрія - Лізинг» були занижені
витрати на амортизаційні відрахування
основних засобів в розмірі 3 807 638 грн.,
які підлягали включенню до складу
собівартості реалізованих товарів та
послуг, та відображені у рядку 05.1
декларації з податку на прибуток
підприємства у періоді з 01.04.2011 року по
30.06.2012 року, помилка ТОВ «Мрія-Лізинг» у
сумі амортизації податкової різниці,
що була віднесена на витрати у розмірі 3
743 176 грн., не призвела до заниження ним
об'єкта оподаткування податком на
прибуток в періоді, що перевірявся.

Таким чином колегія суддів
апеляційного суду погоджується з судом
першої інстанції про відсутність
фактів завищення ТОВ «Мрія-Лізинг»
витрат у період з 01.04.2011 року по 30.06.2012
року у сумі 9 031 971 грн., що мали вплив на
заниження податкових зобов'язань з
податку на прибуток, що декларувалися у
зазначеному періоді.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 19.02.2013 року № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток іноземних осіб на загальну
суму 1 223 832,75 грн., колегія суддів
апеляційного суду вважає його
неправомірним та таким, що підлягає
скасуванню виходячи з наступного.

Податковий орган в акті перевірки
зазначив про здійснення ТОВ
«Мрія-Лізинг» виплат доходів
нерезидентам із джерелом їх походження
з України та оподаткування даних
доходів, із застосуванням міжнародного
договору про уникнення подвійного
оподаткування стосовно повного або
часткового звільнення від
оподаткування, та заниження за період з
І кварталу 2011 року по і квартал 2012 року
задекларованих показників у звіті про
виплачені доходи нерезидента та у
рядку 17 Декларації з податку на
прибуток підприємства всього в сумі 1 163
279 грн., у зв'язку з порушенням п. 103.1, п.
103.2, п. 103.4 ст. 103, п. 160.2 ст. 160 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи суть
спору полягає у встановлені
правомірності застосування ТОВ
«Мрія-Лізинг» міжнародних договорів
про уникнення подвійного
оподаткування, в частині застосування
пониженої ставки оподаткування
доходів (відсотків за товарним
кредитом), що були виплачені
нерезидентам-банківським установам
відповідно до умов фінансування по
зовнішньоекономічних контрактах з
імпорту обладнання в Україну,
укладених позивачем з «CLAAS GLOBAL Sales GmbH»,
«MAN Truck & Bus AG», «Holmer Maschinenbau GmbH».

Відповідно до пп. «а» пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14
ПК України дохід з джерелом їх
походження з України - будь-який дохід,
отриманий резидентами або
нерезидентами, у тому числі від
будь-яких видів їх діяльності на
території України (включаючи виплату
(нарахування) винагороди іноземними
роботодавцями), її континентальному
шельфі, у виключній (морській)
економічній зоні, у тому числі, але не
виключно, доходи у вигляді: процентів,
дивідендів, роялті та будь-яких інших
пасивних (інвестиційних) доходів,
сплачених резидентами України.

Згідно п. 160.1 ст. 160 ПК України будь-які
доходи, отримані нерезидентом із
джерелом їх походження з України,
оподатковуються в порядку і за
ставками, визначеними цією статтею.
Для цілей цього пункту під доходами,
отриманими нерезидентом із джерелом їх
походження з України, розуміються: а)
проценти, дисконтні доходи, що
сплачуються на користь нерезидента, у
тому числі проценти за позиками та
борговими зобов'язаннями, випущеними
(виданими) резидентом.

Відповідно до ст. 9 Конституції України
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України
«Про міжнародні договори України»,
якщо міжнародним договором України,
який набрав чинності в установленому
порядку, встановлено інші правила, ніж
передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Підставою для звільнення (зменшення)
від оподаткування доходів із джерелом
їх походження з України є подання
нерезидентом з урахуванням
особливостей, передбачених пунктами
103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому
агенту), яка виплачує йому доходи,
довідки (або її нотаріально
засвідченої копії), яка підтверджує, що
нерезидент є резидентом країни, з якою
укладено міжнародний договір України
(далі - довідка), а також інших
документів, якщо це передбачено
міжнародним договором України (п. 103.4
ст. 103 ПК України).

Матеріалами справи підтверджується
надання ТОВ «Мрія-Лізинг» доказів
здійснення переуступки боргу та оплати
відсотків за товарний кредит по
вказаних вище зовнішньоекономічних
контрактах на користь банківських
установ Landesbank Baden-Wurttenberg та Rabobank (Cooperatieve
Centrale Raiffeisen-Boerenleenbank B.A.), які
забезпечували фінансування по даних
контрактах.

З приводу оподаткування відсотків по
товарному кредиту, виплачених ТОВ
«Мрія-Лізинг» на користь Landesbank
Baden-Wurttenberg по імпорту обладнання «CLAAS
GLOBAL Sales GmbH» та «MAN Truck & Bus AG» колегія
суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до договору купівлі-продажу
від 18.05.2010 року № 172/100518, укладеного між
ТОВ «Мрія-Лізинг» (Покупець) та ТОВ
«Клаас Глобал Сейлз ГмбХ» («CLAAS GLOBAL Sales
GmbH») (Продавець), Продавець продає, а
Покупець покупає на умовах даного
договору нові сільськогосподарські
машини, обладнання та оригінальні
частини фірми КЛААС (далі «Товар») на
загальну суму 4 750 000,00 Євро.

Відповідно до умов вказаного договору
Покупець оплачує 15 % загальної суми
договору - 712 500,00 Євро, у вигляді
передоплати (аванс) не пізніше 14.06.2010
року; 85 % загальної суми договору - 4 037
500,00 Євро, з додаванням процентів за
узгоджуване фінансування, оплачує при
готовності Товару до відвантаження.
Сторони домовились, що для оплати даної
суми буде надана відстрочка на 5 років
(на умовах товарного кредиту) і платіж
має здійснюватись 10 рівними платежами
з інтервалом в півроку. Згідно з
додатком № 1 до Договору
купівлі-продажу від 18.05.2010 року № 172/100518
Покупець обв'язується здійснити
платежі згідно з Додатком 2 «Здійснення
платежів в розстрочку».

Також відповідно до умов п. 2.2.8 додатку
№ 1 до Договору купівлі-продажу,
підписанням цього договору Покупець
виражає свою згоду на переуступку
вимог банку Landesbank Baden-Wurttenberg.

На виконання умов договору
купівлі-продажу від 18.05.2010 року № 172/100518
платіжними документами
(SWIFT-повідомленнями) ТОВ «Мрія-Лізинг»
сплатило на рахунок Landesbank Baden-Wurttenberg
наступні платежі: 15.06.2011 року на суму 81
759,38 Євро; 15.12.2011 року на суму 72 675,00 Євро.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що оскільки уступка права
вимоги за Договором купівлі-продажу
від 18.05.2010 року № 172/100518 відбулась 18.05.2010
року, то відсотки по товарному кредиту
були правомірно сплачені на рахунок
Landesbank Baden-Wurttenbe в червні та грудні 2011 р.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 11.04.2011 року № 172/110411 L/EK ТОВ
«Мрія-Лізинг» (Покупець) та ТОВ «Клаас
Глобал Сейлз ГмбХ» («CLAAS GLOBAL Sales GmbH»)
(Продавець), Продавець продає, а
Покупець покупає на умовах даного
договору нові сільськогосподарські
машини, обладнання та оригінальні
частини фірми КЛААС (далі «Товар»)
згідно з додатком № 1 до даного
договору. Товар продається на умовах
товарного кредиту.

За умовами п. 2 додатку № 1 до вказаного
вище договору купівлі-продажу від
11.04.2011 року № 172/110411 L/EK Покупець оплачує
15 % загальної суми договору - 1 105 425 Євро
у вигляді передоплати (аванс) не
пізніше 01.05.2011 року, 85 % загальної суми
договору - 6 264 075 Євро, з додаванням
процентів за узгоджуване фінансування,
оплачує при готовності товару до
відвантаження. Сторони домовились, що
для оплати даної суми буде надана
відстрочка на 5 років (на умовах
товарного кредиту) і платіж має
здійснюватись 10 рівними платежами з
інтервалом в півроку. Згідно з додатком
№ 1 до договору купівлі-продажу від
11.04.2011 року № 172/110411 L/EK Покупець
зобв'язується здійснити платежі згідно
з Додатком 2 «Здійснення платежів в
розстрочку».

Крім цього пунктом 2.2.8 цього ж додатку
№ 1 до Договору купівлі-продажу від
11.04.2011 року № 172/110411 L/EK підписавши
договір покупець погодився на
переуступку вимог банку Landesbank
Baden-Wurttenberg.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції на виконання умов договору
купівлі-продажу 11.04.2011 року № 172/110411 L/EK
платіжним документом
(SWIFT-повідомленням) 15.12.2011 року позивач
сплатив на рахунок Landesbank Baden-Wurttenberg суму
175 394,1 Євро.

З врахуванням наведеного колегія
суддів апеляційного суду вважає, що
оскільки уступка права вимоги за
договором купівлі-продажу від 11.04.2011
року № 172/110411 L/EK відбулась 11.04.2011 року,
то відсотки по товарному кредиту були
правомірно сплачені на рахунок Landesbank
Baden-Wurttenbe.

Також як вбачається з матеріалів
справи відповідно до контракту від
23.05.2011 року № 2072-11100 по 11129, укладеного
ТОВ «Мрія-Лізинг» (Покупець) та «MAN Truck &
Bus AG» (Продавець), продавець продає, а
покупець купує на умовах EXW Мюнхен
сідельний тягач MAN TGS 19.430 4X2 bls-ww - 30 шт.
Загальна вартість контракту 1 605 000 Євро.

Відповідно до п. 4 вказаного договору
оплата повної договірної суми повинна
бути здійснена Покупцем в Євро
наступним чином: 15 % вартості контракту
240 750,00 Євро - передоплата; 85 % вартості
контракту 1 364 250 Євро до відвантаження
транспортного засобу, після офіційного
повідомлення покупця продавцем.
Остаточна плата в розмірі 85 % може бути
оплачена шляхом надання продавцем
товарного кредиту покупцю строком на 5
років за умови страхування такого
кредиту та наявності відповідного
фінансування Landesbank Baden-Wurttenberg або
іншого банку, прийнятного для сторін.

Згідно листа від 08.07.2011 року «MAN Truck & Bus
AG» повідомило ТОВ «Мрія-Лізинг», що
дебіторська заборгованість в сумі 1 703
589,03 Євро по контракту № 2072-11100 по 11129 від
23.05.2011 року в сумі 1 605 000,00 Євро та
Додатковій угоді № 1 до Контракту від
08.07.2011 року переуступлена Landesbank
Baden-Wurttenberg, що листом від 21.07.2011 року
підтвердив вказаний банк.

Таким чином колегія суддів
апеляційного суду вважає, що вказані
вище контракти від 18.05.2010 року № 172/100518,
від 11.04.2011 року № 172/110411 L/EK, від 23.05.2011
року № 2072-11100 по 11129, лист «MAN Truck & Bus AG»
від 08.07.2011 року, лист Landesbank Baden-Wurttenberg від
21.07.2011 року та SWIFT-повідомлення в
частині сплати відсотків по товарному
кредиту спростовують висновки
перевірки податкового органу , що ТОВ
«Мрія-Лізинг» на виконання вказаних
контрактів виплатило нерезидентам
постачальникам імпортного обладнання
«CLAAS GLOBAL Sales GmbH» «MAN Truck & Bus AG» грошові
кошти, в тому числі відсотки по кредиту,
оскільки дані виплати були здійснені
позивачем на рахунок Landesbank Baden-Wurttenberg.

Як вбачається з матеріалів справи
Landesbank Baden-Wurttenberg протягом
2011 - 2012 рр. був резидентом Федеративної
Республіки Німеччина та платником
податків в Німеччині, що підтверджує
Сертифікат - підтвердження податкового
резидентства від 22.02.2012 р., а також
довідка від 25.02.2013 р.

Відповідно до ст. 11 Угоди між Україною і
Федеративною Республікою Німеччина
про уникнення подвійного
оподаткування стосовно податків на
доход і майно, підписаної 03.07.1995 року та
ратифікованої Законом України від
22.11.1995 року N 449/95-ВР, проценти, що
виникають в одній Договірній Державі і
сплачуються резиденту другої
Договірної Держави, можуть
оподатковуватись тільки у цій другій
Державі.

Відтак позивач правомірно
оподатковував виплачені нерезиденту
Landesbank Baden-Wurttenberg відсотки по товарному
кредиту за ставкою 2 %, як це передбачено
Угодою між Україною і Федеративною
Республікою Німеччина про уникнення
подвійного оподаткування стосовно
податків на доход і майно та з
дотриманням вимог п. п. 103.1, 103.2, 103.4 ст. 103,
п. 160.2 ст. 160 ПК України.

Відносно оподаткування відсотків по
товарному кредиту, виплачених ТОВ
«Мрія-Лізинг» на користь Rabobank по
імпорту обладнання «Holmer Maschinenbau GmbH»
колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
30.06.2010 року ТОВ «Мрія-Лізинг» (Покупець)
уклало з «Holmer Maschinenbau GmbH» (Продавець) три
зовнішньоекономічні контракти №
2010-13-05, № 2010-13-06, № 2010-13-08 згідно з якими
Продавець продає, а Покупець купує на
умовах DDU с. Васильківці, Гусятинського
району, Тернопільської області згідно
з міжнародними правилами «Інкотермс
2000» сільськогосподарське обладнання
на умовах товарного кредиту.

Як вбачається з п. 8 контракту від 30.06.2010
року № 2010-13-05 загальна сума вартості
товарів складає 2 985 464 Євро. Перша
оплату в 15 % 447 819,60 Євро повинна бути
оплачена покупцем як первісний платіж
протягом одного тижня після підписання
даного Контракту. Другу оплату 85 % 2 537
644,40 Євро разом з відсотками та внесками
за надання відстрочення оплати
(товарного кредиту), зазначеними у
Додатку 2 до даного Контракту,
необхідно сплатити у строки та на
умовах згідно з Додатком 2.

Як вбачається з п. 8 Контракту від 30.06.2010
року № 2010-13-06 загальна сума вартості
товарів складає 4 478 196 Євро. Першу
оплату в 15 % 671 729,40 Євро повинна бути
оплачена Покупцем як первісний платіж
протягом одного тижня після підписання
даного Контракту. Другу оплату 85 % 3 806
466,60 Євро разом з відсотками та внесками
за надання відстрочення оплати
(товарного кредиту), зазначеними у
Додатку 2 до даного Контракту,
необхідно сплатити у строки та на
умовах згідно з Додатком 2.

Як вбачається з п. 8 Контракту від 30.06.2010
року № 2010-13-08 загальна сума вартості
товарів складає 1 198 272 Євро. Першу
оплату в 15 % 179 740,80 Євро повинна бути
оплачена Покупцем як первісний платіж
протягом одного тижня після підписання
даного Контракту. Другу оплату 85 % 1 018
531,20 Євро разом з відсотками та внесками
за надання відстрочення оплати
(товарного кредиту), зазначеними у
Додатку 2 до даного Контракту,
необхідно сплатити у строки та на
умовах згідно з Додатком 2.

В додатках 2 до контрактів від 30.06.2010
року № 2010-13-05, № 2010-13-06, № 2010-13-08 сторони
дійшли згоди, що оплата другої частини
у розмірі 85 % буде здійснюватись
протягом 5 років, десятьма послідовними
внесками один раз на півроку, перший
внесок через перші 6 місяців після
початку відліку.

Разом з тим судом першої інстанції
вірно встановлено, що за умовами
контрактів Покупець приймає та
підтверджує, що зобов'язання Покупця та
права Продавця згідно з даним
Контрактом (включаючи передачу товару
у заставу) переуступаються від
Продавця до Rabobank, Нідерланди.

Відповідно до платіжних документів
(SWIFT-повідомлень) ТОВ «Мрія-Лізинг» на
рахунок Rabobank були здійснені платежі
за вказаними вище контрактами.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з судом першої інстанції,
що вказані вище контракти від 30.06.2010
року № 2010-13-05, № 2010-13-06, № 2010-13-08, у т.ч.
Додатки 2 до них, за якими уступались
права новому кредитору - Rabobank, а також
платіжні документи щодо сплати
відсотків по товарному кредиту
(SWIFT-повідомлення) спростовують
висновки перевірки в частині тверджень
ревізорів, що ТОВ «Мрія-Лізинг» на
виконання умов вказаного контракту
виплатило нерезиденту «Holmer Maschinenbau GmbH»
грошові кошти, в тому числі відсотки по
кредиту, адже дані виплати були
здійснені на рахунок Rabobank.

Rabobank (Cooperatieve Centrale Raiffeisen-Boerenleenbank B.A.) у 2011-
2012 рр. був резидентом Нідерландів, що
підтверджують довідки від 01.02.2012 року
та 31.01.2013 року.

Відповідно до ст. 11 Конвенції між
Україною і Королівством Нідерланди про
уникнення подвійного оподаткування та
попередження податкових ухилень
стосовно податків на доходи і майно,
підписаної 24.10.1995 року, ратифіковану
Законом України від 12.07.1996 року332/96-ВР,
проценти, що виникають у Договірній
Державі і сплачуються резиденту другої
Договірної Держави, можуть
оподатковуватись у цій другій Державі.

Відтак колегія суддів апеляційного
суду погоджується з судом першої
інстанції, що ТОВ «Мрія-Лізинг»
правомірно оподатковувало виплачені
нерезиденту Rabobank відсотки по товарному
кредиту за ставкою 2 % як це передбачено
Конвенцією між Україною і Королівством
Нідерланди про уникнення подвійного
оподаткування та попередження
податкових ухилень стосовно податків
на доходи і майно та з дотриманням
вимог п. п. 103.1, 103.2, 103.4 ст. 103, п. 160.2 ст. 160
ПК України.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з судом першої інстанції
про безпідставність тверджень
відповідача про відсутність
документів про відступлення права
вимоги, оскільки це спростовується
змістом акту, де описані
зовнішньоекономічні договори. Крім
того, судом першої інстанції вірно
зазначено, що на стор. 54-55 акту
перевірки міститься реєстр імпортних
контрактів, в якому перелічено всі
контракти, що були надані в перевірку;
додаток № 4 до акту «Узагальнений
перелік документів, які було
використано при проведені перевірки»
містить інформацію у розділі
«Оподаткування у сфері
зовнішньоекономічної діяльності», що
також досліджувались суцільним
порядком імпортні контракти з
нерезидентами.

Таким чином колегія суддів
апеляційного суду погоджується з судом
першої інстанції, про правомірність
застосування позивачем положень
міжнародного договору про уникнення
подвійного оподаткування щодо доходів,
виплачених Landesbank Baden-Wurttenberg (резиденту
ФРН) та Rabobank (резиденту Нідерландів), а
відтак приходить до висновку про
відсутність порушення позивачем вимог
передбачених п. 103.1, п. 103.2, п. 103.4 ст. 103, п.
160.2 ст. 160 ПК України, як це зазначив
податковий орган.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 19.02.2013 року № грн. про
застосування штрафних санкції за
порушення обігу готівки на загальну
суму 19 900 802,32 грн. колегія суддів вважає
його протиправним та таким, що підлягає
скасуванню виходячи з наступного.

Як вбачається з акту перевірки
податковий орган встановив порушення
ТОВ «Мрія-Лізинг» перевищення
встановленого ліміту залишку готівки в
загальній сумі 9 950 401,16 грн. вимог п. 2.8,
2.9, п. 3.5, п. 3.6, п. 7.24 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого Постановою
Правління НБУ від 15.12.2004 р. № 637 в
частині видачі готівкових коштів
(заробітної плати) працівникам
підприємства, які не могли отримувати
вищезазначені готівкові кошти у
відповідні дні видачі та списання їх в
касі товариства згідно відомостей на
виплату заробітної плати.

Разом з тим матеріалами справи
підтверджується, що позивач готівкові
кошти (заробітну плату) видавав особам,
зазначеним у видаткових касових
ордерах, за довіреністю, оформленою у
встановленому порядку згідно із
законодавством України, де перед
підписом про одержання зроблений напис
«за довіреністю» та довіреностей,
доданих до кожного видаткового
касового ордера.

Таким чином ревізори не врахували, що
отримання заробітної плати
відбувалось на підставі відповідних
довіреностей, виписаних вказаними
особами.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, відмітки у відомостях на
виплату грошей «за довіреністю»
відсутні, оскільки такі відмітки
поставлені у видаткових касових
ордерах.

Зі змісту досліджених довіреностей,
вбачається, що особа, якій належало
отримати грошові кошти, уповноважувала
представника отримувати в касі ТОВ
«Мрія-Лізинг», що розташована за
адресою Тернопільська область,
Гусятинський район, с. Васильківці,
належні йому гроші - заробітну плату за
певний період; для здійснення даних
повноважень такому представнику
надавалось право подавати від імені
працівника в межах та у порядку,
визначеному чинним законодавством,
необхідні для виконання цієї
довіреності документи, розписуватися
на документах (заявах, відомостях тощо),
у тому числі в одержанні належних
грошових сум.

Відповідно до п. 2.9 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
готівкова виручка (готівка)
підприємств (підприємців), у тому числі
готівка, одержана з банку,
використовуються ними для
забезпечення потреб, які виникають у
процесі їх функціонування, а також для
проведення розрахунків з бюджетами та
державними цільовими фондами за
податками і зборами (обов'язковими
платежами).

Крім цього пунктом 3.6 зазначеного
Положення передбачено, що видачу
готівки касир проводить тільки особі,
зазначеній у видатковому касовому
ордері або видатковій відомості. Якщо
видача готівки проводиться за
довіреністю, оформленою у
встановленому порядку згідно із
законодавством України, у тому числі й
особи, що не має змоги у зв'язку з
хворобою або з інших поважних причин
поставити підпис власноручно, то в
тексті ордера після прізвища, імені та
по батькові одержувача готівки
бухгалтер зазначає прізвище, ім'я та по
батькові особи, якій довірено одержати
готівку. У разі видачі готівки за
видатковою відомістю перед підписом
про одержання грошей касир робить у ній
напис «За довіреністю». Видача готівки
за довіреністю проводиться відповідно
до вимог, передбачених у пункті 3.5 цієї
глави. Довіреність залишається в
касира і додається до видаткового
касового ордера або видаткової
відомості.

Виходячи з наведеного колегія суддів
апеляційного суду не вбачає підстав
для правомірності висновків
податкового органу щодо порушення
позивачем, які полягають в перевищенні
ліміту залишку готівки в загальній
сумі 9 950 401,16 грн.

Крім цього колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про те, що з податкового
повідомлення-рішення від 19.02.2013 року №
грн. вбачається, що штрафна
санкція була застосована Гусятинською
МДПІ на підставі абзацу 3 статті 1 Указу
Президента України «Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» від 12.06.1995
року № 436/95, яким передбачений штраф за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки. Проте фактів неоприбуткування
(неповного та/або несвоєчасного)
оприбуткування у касах готівки
перевіркою не встановлено.

Виходячи з наведеного суд першої
інстанції прийшов до правильного
рішення про неправомірність
притягнення позивача до
відповідальності за недотримання
ліміту залишку готівки в касі на
підставі абзацу 3 статті 1 Указу
Президента України «Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 р.
№ 436/95.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 15 травня 2013 року № про
зменшення розміру від'ємного значення
з податку на додану вартість за червень
2012 року на загальну суму 12 307 493 грн., то
колегія суддів вважає його
неправомірним та таким, що правомірно
скасоване судом першої інстанції
виходячи з наступного:

Податковий орган в акті перевірки
зазначив про порушення позивачем п. 198.6
ст. 198 ПК України, у зв'язку із
включенням ним до податкового кредиту
ПДВ на загальну суму 4 482 801,51 грн.,
на підставі невірно оформлених
податкових накладних, виписаних ТОВ
«Райффайзен Лізинг Аваль», ТОВ «Механі
К», ТОВ «ОТП Лізинг», в яких відповідно
до даних Єдиного реєстру податкових
накладних не вказаний код УКТ ЗЕД по
імпортованому товару (с/г техніка).

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України під
визначенням податковий кредит, слід
розуміти суму, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначену згідно
з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що на податкову накладну
надіслану до Єдиного реєстру
податкових накладних оформлену без
порушення п. 201.1 ст. 201 ПК України
надсилається квитанція про її
прийняття. Відсутність квитанцій про
неприйняття податкових накладних
засвідчує правильність оформлення
податкових накладних постачальником
та підтверджує право ТОВ «Мрія-Лізинг»
на включення сум, відображених в
податкових накладних, до податкового
кредиту покупця. Факт включення
податкових накладних до ЄРПН
підтверджений відміткою, зробленою
продавцем товарів/послуг у лівому
верхньому куті податкової накладної та
квитанціями про їх реєстрацію.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 ПКУ).

Таким чином зміст п. 201.1 ст. 201 ПК України
свідчить, що він зобов'язує платника
податку-постачальника, надати у певний
спосіб покупцю податкову накладну, що
має містити певні обов'язкові
реквізити, у т.ч. код товару згідно з УКТ
ЗЕД.

З досліджених та наявних в матеріалах
справи податкових накладних, що були
надані ТОВ «Мрія-Лізинг»
постачальниками ТОВ «Райффайзен
Лізинг Аваль», ТОВ «Механі К», і, були
представлені позивачем під час
проведення перевірки, вбачається, що
такі були зареєстровані в Єдиному
реєстрі податкових накладних та
містили код УКТ ЗЕД.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що витяг з Єдиного
реєстру податкових накладних
підтверджує факт реєстрації
податкових накладних від
постачальників, проте внесення
інформації стосовно коду УКТЗЕД в
ньому не передбачено. Відтак, покупець
позбавлений можливості дізнатись про
факт наявності коду УКТЗЕД чи його
відсутності в податкових накладних,
при реєстрації їх постачальником в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції у відповіді від 24.01.2013 року №
24/01/13-1 на запит Гусятинської МДПІ від
15.01.2013 року № 213/22-016 ТОВ «Мрія-Лізинг»
пояснило, що згідно з сертифікатами
відповідності УкрСЕПРО UA1 -11 та UA1
-11 (код УКТ ЗЕД 8415) на митну
територію України були імпортовані
складові частини - «Обладнання для
зберігання картоплі (згідно додатку)»
(додатки до сертифікатів містять склад
обладнання для зберігання картоплі і
складаються з 213 та 338 одиниць
відповідно), які в подальшому були
скомплектовані ТОВ «Мрія Центр» та
піддані ним достатній
обробці/переробці на митній території
України. В результаті чого на території
України був створений один об'єкт
торгівельного обороту, і саме в якості
єдиного обладнання воно було продано
ТОВ «Мрія Центр» на ТОВ «ОТП Лізинг»,
яке в свою чергу на умовах лізингу
реалізувало вентиляційне обладнання
ТОВ «Мрія-Лізинг». Вказані сертифікати
відповідності безпосередньо не
стосуються діяльності ТОВ
«Мрія-Лізинг» і були отримані
позивачем додатково для підтвердження
походження вентиляційного обладнання.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити, зокрема,
код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Отже для визначення обов'язку
постачальників, які придбали
імпортований товар, зазначати код УКТ
ЗЕД в податковій накладній при
здійсненні поставки, слід визначитись
з тим, чи має такий товар статус
«товару, ввезеного на митну територію
України». Колегія суддів апеляційного
суду погоджується з судом першої
інстанції, що товари вважаються
українського походження, якщо вони
повністю вироблені або піддані
достатній обробці/переробці на митній
території України (ст. ст. 278, 279 Митного
кодексу України). Таким чином якщо з
імпортованих товарів були вироблені
інші види продукції на митній
території України, то вироблені товари
вважаються товарами українського
походження, а тому при їх постачанні
код УКТ ЗЕД в податковій накладній не
зазначається.

З врахуванням викладеного, отримане
від ТОВ «ОТП Лізинг» обладнання є
товаром українського походження, тому
код УКТ ЗЕД в податковій накладній не
зазначається.

Отже суд першої інстанції правомірно
визнав обґрунтованим та законним
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту ПДВ у сумі 4 482 801,51
грн., на підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ «Райффайзен Лізинг
Аваль», ТОВ «Механі К», ТОВ «ОТП
Лізинг».

Крім цього в акті перевірки
податковий орган зазначив про
порушення позивачем п. 198.6 ст. 198
ПК України у зв'язку із включенням до
податкового кредиту сум ПДВ у розмірі 1
374 733,71 грн., на підставі невірно
оформлених податкових накладних,
виписаних ФОП ОСОБА_6, в яких
відповідно до даних Єдиного реєстру
податкових накладних не вказаний код
УКТ ЗЕД по імпортованому товару (паливо
мастильні-матеріали).

З наявної в матеріалах справи
відповіді ФОП ОСОБА_6, вбачається, що
при наданні інформації та її
документального підтвердження до
Тернопільської ОДПІ ДПС в
Тернопільській області у відповідь на
запит від 13.12.2012 року № 15847/7/22-127/561 про
підтвердження взаємовідносин з ТОВ
«Мрія-Лізинг» за період з 01.01.2011 року по
30.06.2012 року, було допущено технічну
помилку, пов'язану із застосуванням
програмного забезпечення, внаслідок
чого в ході зустрічної звірки ним були
роздруковані та надані копії
податкових накладних, що відрізнялись
від тих, що були видані покупцю ТОВ
«Мрія-Лізинг», а саме в частині
наявності коду УКТ ЗЕД. З метою надання
достовірної та правильної інформації,
а також в підтвердження дотримання
вимог п. 201.1 ст. 201 ПК України, ФОП ОСОБА_6,
були направлені копії податкових
накладних, що були виписані та передані
ТОВ «Мрія-Лізинг».

ФОП ОСОБА_6 зазначив, що вказані
податкові накладні були оформлені з
дотриманням вимог Закону України від
07.07.2011 року N 3609-VI "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" (набув
чинності 06.08.2011 року), яким внесено
зміни до п. 201.1 ст. 201 Розділу V "Податок
на додану вартість" ПК України,
відповідно до яких перелік
обов'язкових реквізитів, що повинна
містити податкова накладна, доповнено
новим реквізитом "код товару згідно з
УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та
товарів, ввезених на митну територію
України)".

Також в зазначеному листі ФОП ОСОБА_6
вказав, що діяв відповідно до листа ДПА
України від 08.09.2011 року N 24316/7/15-3117,
оскільки в податкових накладних,
оформлених за старою формою
(затвердженою наказом ДПА України від
21.12.2010 р. N 969) і виданих ТОВ
«Мрія-Лізинг» код товару згідно з УКТ
ЗЕД (для підакцизних товарів та
товарів, ввезених на митну територію
України) зазначався до введення нової
форми податкової накладної зазначався
в графі 3 "Номенклатура постачання
товарів/послуг продавця".

Крім цього в акті перевірки відповідач
зазначив про порушення позивачем п. 198.3
ст. 198 ПК України у зв'язку із включенням
до податкового кредиту сум ПДВ суми
2 550 315,30 грн. від послуг
суборенди офісного приміщення по
договору з ТОВ «Юридична фірма
«Астрес», у зв'язку з відсутністю
доказів використання офісу в
господарській діяльності.

Вище наведеними доводами та
обґрунтуваннями, щодо підтвердження
використання орендованого приміщення
у господарській діяльності позивача,
спростовуються висновки перевірки
щодо неправомірності включення до
податкового кредиту ПДВ, нарахованого
на послуги суборенди офісного
приміщення по договору з ТОВ «Юридична
фірма «Астрес» на суму 2 550 315,30 грн.

В акті перевірки також зазначено про
порушення позивачем п. 198.6 ст. 198 ПК
України у зв'язку із включенням до
податкового кредиту сум ПДВ
нарахованого на послуги, отримані від
нерезидентів, у зв'язку з відсутністю
первинних документів, що засвідчують
нарахування процентів по товарному
кредиту на суму 2 885 978 грн.

Відповідно до пп. 14.1.245 п. 14.1 ст. 14 ПК
України товарний кредит - товари
(роботи, послуги), що передаються
резидентом або нерезидентом у
власність юридичних чи фізичних осіб
на умовах договору, що передбачає
відстрочення остаточних розрахунків
на визначений строк та під процент.
Товарний кредит передбачає передачу
права власності на товари (роботи,
послуги) покупцеві (замовникові) у
момент підписання договору або в
момент фізичного отримання товарів
(робіт, послуг) таким покупцем
(замовником), незалежно від часу
погашення заборгованості.

Відповідно до пп. 14.1.206 п. 14.1 ст. 14 ПК
України проценти - дохід, який
сплачується (нараховується)
позичальником на користь кредитора як
плата за використання залучених на
визначений або невизначений строк
коштів або майна.

Датою виникнення податкових
зобов'язань за операціями з постачання
послуг нерезидентами, місцем надання
яких є митна територія України, є дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату послуг або
дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
нерезидентом, залежно від того, яка з
подій відбулася раніше (п. 187.8 ст. 187 ПК
України).

Правила оподаткування послуг, що
постачаються нерезидентами на митній
території України, визначено ст. 208
цього Кодексу.

Якщо отримувача послуг зареєстровано
як платника податку, сума нарахованого
податку включається до складу
податкових зобов'язань декларації за
відповідний звітний (податковий)
період. При цьому отримувач послуг у
порядку, визначеному ст. 201 ПК України,
складає податкову накладну із
зазначенням суми нарахованого ним
податку, яка є підставою для включення
сум податку до податкового кредиту
наступного звітного періоду. Податкова
накладна складається в одному
примірнику і залишається у отримувача
послуг - платника податку й незалежно
від суми ПДВ, зазначеної у такій
податковій накладній, не підлягає
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Аналізуючи матеріали справи колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
обґрунтованість нарахування відсотків
по товарному кредиту, оскільки таке
підтверджується відповідними
договорами з додатками, листуванням з
нерезидентами, бухгалтерськими
довідками, наказом про облікову
політику підприємства.

Крім цього судом першої інстанції
вірно встановлено, що відповідно до
вимог ст. ст. 187, 201, 208 ПК України
операції з нарахування та виплати ТОВ
«Мрія-Лізинг» нерезидентам відсотків
по товарному кредиту були двічі
відображені в податковому обліку з ПДВ:
спочатку у складі податкових
зобов'язань з ПДВ, а потім у складі
податкового кредиту ПДВ наступного
звітного періоду.

З огляду на доводи наведені вище,
колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції, що описані операції
відображені ТОВ «Мрія-Лізинг» в
податковому обліку на підставі належно
оформлених первинних документів, що
були наданні перевіряючим в ході
проведення перевірки.

Також з акту перевірки вбачається, що
відповідачем встановлено порушення п.
198.2, п. 198.6 ст. 198 ПК України у зв'язку із
включенням до податкового кредиту сум
ПДВ нарахованого на послуги, отримані
від нерезидентів, у зв'язку з
відсутністю податкових накладних на
суму 344 414 грн.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з судом першої інстанції
про неправомірність висновків
перевірки щодо допущення ТОВ
«Мрія-Лізинг» самостійної помилки при
формуванні рядка 24 декларації з
податку на додану вартість на загальну
суму 667 725 грн. з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ
«Мрія-Лізинг» завищено від'ємне
значення з ПДВ в розмірі 667 725 грн.
зв'язку з самостійною помилкою при
формуванні р. 24 Декларації з ПДВ.

Разом з тим в акті перевірки відсутній
будь-який опис даного порушення,
відсутній опис обставин, з посиланням
на норми законодавства, що стали
підставою для висновків перевірки в
цій частині. Разом з тим при обрахунку
від'ємного значення з ПДВ на стор. 42
акту ревізорами були допущені
арифметичні та методологічні помилки,
що вплинули на визначення суми
від'ємного значення з ПДВ.

Матеріалами справи підтверджується, що
в податковому обліку позивача
фінансово-господарські операції були
відображені належним чином: усі
показники, що вказано ТОВ «Мрія-Лізинг»
в податкових деклараціях з податку на
додану вартість, відповідають правилам
ведення податкового обліку; позивачем
не допущено арифметичних та/або
методологічних помилок при
відображені даної операції у поданій
звітності.

З врахуванням вищевикладеного колегія
суддів вважає, що податкові
повідомлення-рішення відповідача
№ від 19.02.2013 року, № від
19.02.2013 року, № від 19.02.2013 року та
№ від 15.05.2013 року судом першої
інстанції правомірно визнані
протиправними та скасовані.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
податкового органу суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а тому апеляційну
скаргу Густинської МДПІ слід залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись статтями 160 ч.3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Гусятинської
міжрайонної державної податкової
інспекції Тернопільської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06 серпня 2013
року у справі № 819/1165/13а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

А.М.Ліщинський

Повний текст ухвали складений 04.04.2014
року.