Справа № 2а-253/10
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р.
м.Київ
К/800/37605/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Володимирецького районного
суду Рівненської області від 22 червня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Виконавчого комітету
Озерецької сільської ради про визнання
рішення виконавчого комітету нечинним
та скасування його,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Виконавчого комітету
Озерецької сільської ради, в якому
просив визнати недійсним рішення
Озерецької сільської ради
Володимирецького району Рівненської
області від 15 лютого 2010 року №185.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуване рішення є
протиправним, таким, що порушує його
права та інтереси, оскільки прийняте
Озерецькою сільською радою
Володимирецького району Рівненської
області з порушенням вимог діючого
законодавства. Вказує, що житловий
будинок АДРЕСА_1, переданий у власність
сім'ї ОСОБА_3 оскаржуваним рішенням
відповідача, раніше належав його
покійному брату та був побудований
його батьками, а, отже, позивач вважає,
що він є потенційним претендентом на
вказаний будинок.

Постановою Володимирецького районного
суду Рівненської області від 22 червня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року, в задоволені позовних вимог
відмовлено.

При прийнятті рішень суди попередніх
інстанцій виходили із правомірності
рішення Озерецької сільської ради
Володимирецького району Рівненської
області від 15 лютого 2010 року №185 та не
доведеності позивачем порушень його
прав вказаним рішенням.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
ОСОБА_2 звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права, просить
судові рішення скасувати, прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити.

У касаційній скарзі позивач зазначає
про порушення оскаржуваним рішенням
його прав як члена територіальної
громади та співвласника комунального
майна.

Озерецька сільська рада
Володимирецького району Рівненської
області у поданих запереченнях просить
касаційну скаргу залишити без
задоволення, судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правову оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, рішенням виконавчого
комітету Озерецької сільської ради від
27 липня 2004 року №33 сім'ї ОСОБА_3 надано
квартиру для проживання в АДРЕСА_1.

Рішенням Озерецької сільської ради
Володимирецького району Рівненської
області від 15 лютого 2010 року за №185
передано житловий будинок АДРЕСА_1,
який перебуває у власності
територіальної громади с.Озерці, у
спільну приватну власність сім'ї
ОСОБА_3

Вважаючи дії відповідача
неправомірними, ОСОБА_2 звернулася до
суду за захистом свого порушеного
права.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи, зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 144 Конституції України
встановлено, що органи місцевого
самоврядування приймають рішення в
межах компетенції, встановленої
законом.

Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
передбачено, що питання відчуження
комунального майна вирішується на
пленарних засіданнях сесії сільських
рад.

За визначенням ст.1 Закону України від 19
червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про
приватизацію державного житлового
фонду» (далі - Закон № 2482-ХІІ)
приватизація державного житлового
фонду - це відчуження квартир
(будинків), квартир у гуртожитках,
призначених для проживання сімей та
одиноких осіб, кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів, та належних до
них господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Державний житловий фонд - це житловий
фонд місцевих Рад народних депутатів
та житловий фонд, який знаходиться у
повному господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ.

Положеннями ч.4 ст.5 Закону № 2482-ХІІ
передбачено, що право на приватизацію
квартир (будинків) державного
житлового фонду з використанням
житлових чеків одержують громадяни
України, які постійно проживають в цих
квартирах (будинках).

Відповідно до ст.8 Закону № 2482-ХІІ
приватизація здійснюється органами
місцевого самоврядування або
уповноваженими ними органами.

За вказаних обставин справи колегія
суддів вважає правильними висновки
судів попередніх інстанції, що під час
прийняття рішення про передачу
житлового будинку АДРЕСА_1 у спільну
приватну власність сім'ї ОСОБА_3,
Озерецька сільська рада
Володимирецького району Рівненської
області діяла в межах наданих їй
повноважень та у відповідності з
вимогами чинного законодавства
України.

В той же час, судова колегія не приймає
до уваги доводи позивача з приводу
порушення оскаржуваним рішенням його
прав як члена територіальної громади
та співвласника комунального майна,
оскільки право власності Озерецької
сільської ради на житловий будинок
АДРЕСА_1 підтверджено рішенням
апеляційного суду Рівненської області
від 06 грудня 2007 року.

Крім того, рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 06 грудня 2007
року встановлено, що колишній власник
спірного будинку, покійний ОСОБА_4 з
членами сім'ї, а саме ОСОБА_5, у 2000 році
добровільно переселились з зони
радіаційного забруднення, а відповідну
грошову компенсацію у розмірі 8575 грн.,
визначену експертною оцінкою, було
отримано ОСОБА_6 за згодою та в
присутності батьків.

На підставі вищевикладеного судова
колегія вважає, що суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Володимирецького районного
суду Рівненської області від 22 червня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
ухвалення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді