Справа № 2а-4928/11/0311
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
Справа
№ 9104/137571/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Святецького В.В.,

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області на постанову
Маневицького районного суду
Волинської області від 27.12.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2011 року позивач звернувся з позовом
до відповідача про зобов'язання
відповідача здійснити нарахування та
виплату щомісячного підвищення до
пенсії у розмірі 2 мінімальних
заробітних плат відповідно до ст. 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з врахуванням виплачених
сум за період останніх шести місяців до
дня розгляду справи.

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що позивач є непрацюючим
пенсіонером, який проживає в з зоні
гарантованого добровільного
відселення. Крім того, позивача
віднесено до категорії 3 постраждалих
внаслідок аварії на ЧАЕС, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1. Відповідно до ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
позивач наділений правом на отримання
доплати до пенсії в розмірі двох
мінімальних заробітних плат. Розмір
нарахованої та виплаченої позивачу
доплати до пенсії є значно меншим ніж
передбачено ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», що в свою
чергу є порушенням його конституційних
прав та свобод.

Оскаржуваною постановою позов
задоволено частково.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1 доплати
до пенсії в розмірі двох мінімальних
заробітних плат на час виплати за
період з 16 червня 2011 року по 22 липня 2011
року включно на підставі положень ст. 39
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", з урахуванням виплачених
сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постанову суду оскаржив відповідач.
Вважає, що постанова є безпідставною і
необґрунтованою, прийнята з порушенням
норм матеріального права і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог повністю. В
обґрунтування апеляційних вимог
покликається на постанову Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року №836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», постанову Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530
«Про деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», та
доводиться непоширенням на дані
правовідносини ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення, з таких
підстав.

Судом встановлено, що позивач є
непрацюючим пенсіонером, постраждалим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
віднесений до категорії 3, який
проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У ч. 3 ст. 22 Конституції України
зазначено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення, зокрема у
зоні гарантованого добровільного
відселення - провадиться доплата в
розмірі двох мінімальних заробітних
плат. Пенсії непрацюючим пенсіонерам,
які проживають на цих територіях, і
стипендії студентам, які там
навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї
статті.

Згідно із пп. пп. 9, 13 п. 28 розділу 2 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» внесено
зміни до ст. ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а саме:
частини першу та другу статті 39
замінено однією частиною такого змісту
«Громадянам, які працюють на
територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008, визнано
неконституційними зазначені положення
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
тому з 22 травня 2008 року позивач має
право на отримання доплати до пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірах, визначених ст. ст.
39, 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

На виконання пункту 7 Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» Кабінетом Міністрів України 06
липня 2011 року прийнято постанову № 745
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», яка
набрала чинності з дня опублікування
такої в Урядовому кур'єрі, 2011, 07, 23.07.2011 №
133 - 23 липня 2011 року.

Оскільки даною постановою змінено
розміри належних позивачу виплат, то
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про правомірність
задоволення позовних вимог за період з
16.06.2011 року по 22.07.2011 року включно.

Мінімальний розмір пенсії за віком
встановлений абзацом першим частини
першої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій
призначених згідно з цим Законом.

Однак, наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено статтею 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Оскільки позивачу слід визначати
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Також із змісту статті 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру
належного позивачу підвищення до
пенсії за основу береться мінімальна
заробітна плата, розмір якої
встановлюється спеціальним законом
або законом про Державний бюджет
України на відповідний рік.

Крім того, слід зазначити, що,
відповідно до положень указу
Президента України «Про Положення про
Пенсійний фонд України» № 384/2011 від 06
квітня 2011 року та постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Положення про Пенсійний фонд України»
№ 1261 від 24 жовтня 2007 року, призначення
та перерахунок розміру пенсії належить
до компетенції органів Пенсійного
фонду України, тому суд не має
повноважень самостійно визначати
розмір пенсії, яку належить нарахувати
та виплатити позивачу, а може лише
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити пенсію відповідно до вимог
законодавства, що вірно враховано
судом першої інстанції.

Відповідно до п. 2.1 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою управління
Пенсійного фонду України від 30 квітня
2002 р. № 8-2 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13 березня
2008 р. за № 209/14900, одним із основних
завдань управління є забезпечення
своєчасного і в повному обсязі
фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання та інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Фонду
та інших джерел, визначених
законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію і практику Суду як джерело
права.

У своєму рішенні в справі «Кечко проти
України» від 08 листопада 2005 року,
Європейський Суд з прав людини звертає
увагу на те, що у межах свободи дій
держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд апеляційної інстанції визнає, що
судом першої інстанції, при вирішенні
даного спору, правильно встановлено
обставини справи та ухвалено законне
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги її не спростовують,
тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Маневицького районного суду
Волинської області від 27.12.2011 року в
справі № 2а-4928/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов