Справа № 826/15658/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській
О.В.,

за участю:

представників позивача - Куровського
М.С., Ткаченко Ю.М.,

представника відповідача - Кумко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з додатковою
відповідальністю «Петрівський завод
стінових матеріалів і конструкцій» до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними дій та
скасування податкового
повідомлення-рішення, за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
листопада 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою
відповідальністю «Петрівський завод
стінових матеріалів і конструкцій»
(далі - ТДВ «ПЗСМК») звернулося у суд із
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, в якому просило визнати
протиправними дії відповідача щодо
проведення податкової перевірки та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 19.09.2013 року
№.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 28
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Скасовано оспорюване
податкове повідомлення-рішення, у
визнанні протиправними дій щодо
проведення перевірки відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Так, суд першої інстанції дійшов
висновку про неправомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення з огляду на
необґрунтованість встановлених
відповідачем порушень податкового
законодавства під час перевірки
позивача по господарським
взаємовідносинам останнього з ТОВ
«Кузьминецьке», ТОВ «Ситковицьке»,
СТОВ «Довіра».

З такими висновками суду не можна не
погодитися.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції оскаржується лише
відповідачем, колегія суддів
переглядає судове рішення в межах
вимог апелянта.

Колегією суддів установлено, що
відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при проведенні
експортних операцій за січень-квітень
2013 року, за підсумками якої складено
акт від 30.07.2013 року №654/26-56-22-04-04/04012336 та
виявлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст.
187, п. 188.1 ст. 188, п. п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 257622
грн. за період з грудня 2012 року по лютий
2013 року.

У зв'язку із наведеним, відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.09.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
на 249116 грн., з них 199293 грн. - основний
платіж, 49823 грн. - штрафні санкції.

Не погоджуючись із таким рішенням
податкового органу, позивач звернувся
у суд.

Обговорюючи правомірність спірного
податкового повідомлення-рішення,
колегія суддів зважає на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, а
саме акту перевірки, підставою
визначення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість стало безпідставне, на думку
контролюючого органу, віднесення ТДВ
«ПЗСМК» до податкового кредиту суми
податку на додану вартість, сплаченого
у складі вартості придбаних товарів у
ТОВ «Кузьминецьке», ТОВ «Ситковицьке»,
СТОВ «Довіра». Таких висновків
податковий орган дійшов, посилаючись
на те, що первинні документи по
взаємовідносинам із вищеназваними
контрагентами є формально складеними
та не підтверджують реальність
господарських операцій із купівлі сої.
Зокрема, в акті відповідач посилається
на недоліки у документальному
оформленні послуг з перевезення
придбаного у вищезгаданих
постачальників товару за договором
позивача з ТОВ «Версаль Плюс».

На спростування приведених доводів,
позивачем надано до перевірки первинні
документи, що опосередковували його
взаємовідносини із вищевказаним
контрагентом, проте, контролюючим
органом не взято їх до уваги з огляду на
вищевикладене.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
виходить із наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що
регулює спірні правовідносини є
Податковий кодекс України від 02.12.2010
року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс
України, ПК України).

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України встановлено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту (абзац другий
вищевказаної правової норми).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Колегією суддів установлено, що
позивачем, як покупцем, укладено з
постачальниками - ТОВ «Кузьминецьке»,
ТОВ «Ситковицьке» та СТОВ «Довіра»,
договори купівлі-продажу від 15.12.2012
року, від 18.12.2012 року та від 25.12.2012 року,
предметом поставки за якими виступала
соя.

Згідно специфікацій та видаткових
накладних, протягом грудня 2012 року
постачальники поставили позивачу сою
та виписали податкові накладні,
датовані груднем 2012 року, на загальну
суму 1545726,00 грн., у тому числі податок на
додану вартість - 257621,00 грн.

На підтвердження дійсного придбання
зазначеного товару позивачем надано
докази його перевезення ТОВ «Версаль
Плюс плюс», з яким позивачем укладено
договір перевезення вантажу від 01.12.2012
року, виконання якого підтверджується
відповідними товарно-транспортними
накладними та актом здачі-прийняття
робіт (надання послуг) №ОУ-0000001.

На підтвердження розрахунків за
поставлений товар позивачем надано
банківські виписки та платіжні
доручення.

Як убачається з матеріалів справи,
придбана у названих контрагентів соя у
подальшому експортована позивачем за
межі митної території України, про що,
зокрема, зазначено також в акті
перевірки, згідно
зовнішньоекономічного контракту від
12.12.2012 року №12-12/2012, укладеного з
компанією GOR.INVEST Polska Sp z o.o.

На підтвердження реальності
господарських операцій та факту
використання придбаної сої у
господарській діяльності позивач
надав до суду копії наступних
документів: вищевказаного
зовнішньоекономічного контракту,
вантажних митних декларацій, договору
від 20.12.2012 року про забезпечення
проведення карантинного огляду
вантажу, видачі карантинного
сертифікату та ветеринарних свідоцтв,
укладеного з ТОВ «ПСВ «Трейдинг» та
актів виконаних робіт до нього;
договору доручення від 09.01.2013 року про
виконання функцій по оформленню
вантажу, укладеного з ТОВ «ДП «ЮРОЛ» та
актів виконаних робіт до нього.

Таким чином, колегія суддів доходить
висновку, що вищезгадані господарські
операції між позивачем та ТОВ
«Кузьминецьке», ТОВ «Ситковицьке» та
СТОВ «Довіра» підтверджуються
належними первинними документами.

Аналізуючи висновки податкового
органу щодо правомірності включення
позивачем до податкового кредиту сум,
на які виписано податкові накладні
названим контрагентом, колегія суддів
приходить до наступного.

Податковим кредитом в розумінні
підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
визнається сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України) (п.
201.1 ст. 201 ПК України).

В силу п. 201.4 ст. 201 названого Кодексу
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 ст. 201 цього Кодексу
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, судова колегія зазначає,
що законодавцем визначено єдину
підставу виникнення права у платника
податку на отримання податкового
кредиту, пов'язану з отриманням таким
платником податкової накладної,
оформленої належним чином із
зазначенням усіх обов'язкових
реквізитів, визначених Податковим
кодексом України, та видану суб'єктом
підприємницької діяльності,
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

У матеріалах справи відсутні будь-які
дані про те, що на момент надання
податкових накладних контрагенти
позивача не були зареєстрованими
платниками податку на додану вартість,
а тому не мали права виписувати
податкові накладні.

У свою чергу, відповідність зазначених
податкових накладних вимогам,
встановленим пунктом 201.1. статті 201 ПК
України стосовно порядку оформлення та
підстав їх видачі, відповідачем не
заперечується. Так само, як
відповідачем не надано конкретних
зауважень щодо відповідності вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» інших первинних документів,
що складались у процесі господарських
взаємовідносин позивача з вище
згаданими контрагентами.

Оцінюючи зміст вищезазначених
господарських операцій з точки зору
пов'язаності їх із господарською
діяльністю позивача, колегія суддів
зауважує, що згідно акту перевірки
позивача, до видів його діяльність за
КВЕД, зокрема, відносяться: допоміжна
діяльність у рослинництві, оптова
торгівля зерном, необробленим тютюном,
насінням і кормами для тварин.

Враховуючи наведені обставини, судова
колегія доходить висновку, що
придбання позивачем у ТОВ
«Кузьминецьке», ТОВ «Ситковицьке» та
СТОВ «Довіра» сої узгоджується із
звичайною господарською діяльністю
товариства та безпосередньо із нею
пов'язане.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
однією із основних засад податкового
законодавства України є презумпція
правомірності рішень платника податку
в разі якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків (пп. 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу
України).

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
податкового кредиту з податку на
додану вартість. За змістом указаної
норми податковий кредит вважається
сформованим платником податків
правомірно, однак контролюючий орган
не позбавлений можливості довести в
установленому порядку факт
невідповідності задекларованих
наслідків господарської операції
платника податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Судова колегія вважає за необхідне
вказати на те, що подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з ціллю отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника на
формування податкового кредиту.

Зважаючи на все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що податковим органом не
доведено існування обставин, які
виключають право позивача на
формування податкового кредиту у
зв'язку із господарськими операціями,
що відбулися між останнім та ТОВ
«Кузьминецьке», ТОВ «Ситковицьке» та
СТОВ «Довіра» за період, що був
предметом податкової перевірки, а тому
не доведено належним чином
правомірності податкового
повідомлення-рішення, прийнятого на
основі недостатньо обґрунтованих
висновків про відсутність реального
характеру вищеописаних господарських
взаємовідносин.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з доводами, викладеними в
адміністративному позові щодо
протиправності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, що є
підставою для його скасування.

Зважаючи на наведене, судовою колегію
не встановлено підстав для задоволення
вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складений 07
квітня 2014 року.)

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М