Справа № 2а-6253/12/1470
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-6253/12/1470

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Мороз А. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Очаківської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової служби на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Порт Очаків" до
Очаківської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними і
скасування податкових
повідомлень-рішень від 02.08.12 р. №
від 29.11.12 р. № , -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ТОВ "Порт Очаків"
звернулось з адміністративним позовом,
в якому просило визнати протиправними
і скасувати податкові
повідомлення-рішення від 2 серпня 2012 р.
№ і від 29 листопада 2012 р. № ,
якими Очаківська об'єднана державна
податкова інспекція Миколаївської
області Державної податкової служби
визначила позивачу грошове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств і застосувала штраф.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що товариством
здійснювались роботи по збільшенню
заглиблення акваторії порту, в
результаті яких з дна акваторії був
піднятий пісок. Наполягає на тому, що
витрати, пов'язані із вищезазначеними
роботами, в тому числі і витрати на
видобуток піску, правомірно були
віднесені ним до складу валових витрат.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року адміністративний позов було
задоволено.

Податкові повідомлення-рішення від 2
серпня 2012 р. № і від 29 листопада
2012 р. № , прийняті Очаківською
ОДПІ Миколаївської області ДПС,
визнані протиправними і скасовані.

Не погоджуючись з даною постановою
суду податковий орган подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 28 травня до 4 липня 2012 р. ОДПІ
провела планову виїзну перевірку
Товариства з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 1 жовтня 2010 р.
до 31 березня 2012 р., результати якої
оформлені актом № 186/22/24057648.

У висновку акту перевірки, серед інших
порушень, які позивачем не
оскаржуються, зазначено що Товариством
порушені ст. 5 п. 5.3. пп. 5.3.2., 5.3.9., ст. 9
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", ст. 139 п. 139.1. пп.
139.1.5., 139.1.9., ст. 148 п. 148.1. ПК України, а
саме до валових витрат віднесені
витрати на видобуток корисних копалин
(піску) і не враховані вимоги
податкового законодавства, які
передбачають, що витрати на
розвідку/дорозвідку, облаштування та
розробку будь-яких запасів (родовищ)
корисних копалин підлягають
амортизації, а також вказані витрати не
підтверджені первинними документами.
Внаслідок цього позивачем завищено
податок на прибуток підприємств за
період з 1 жовтня 2010 р. до 31 березня 2012 р.
на загальну суму 226594,0 грн.

На підставі акту перевірки, 2 серпня 2012
р. ОДПІ прийняла податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в сумі 226594,0 грн. і
застосовано штрафну (фінансову)
санкцію в розмірі 12435,0 грн.

Не погодившись із правомірністю
рішення, позивач оскаржив його в
адміністративному порядку. За
результатами розгляду скарги, Державна
податкова служба у Миколаївській
області залишала скаргу без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення без змін. Крім
того, за наслідками розгляду скарги,
ДПС у Миколаївській області прийшла до
висновку про невірне визначення ОДПІ
податкового зобов'язання і штрафу та
збільшила грошове зобов'язання
Товариства на суму 18728,0 грн., в тому
числі: 14640,0 грн. податку на прибуток
підприємств і 4088,0 грн. штрафу. За
результатами розгляду скарги, 29
листопада 2012 р. ОДПІ прийняла податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу були донараховані
вищенаведені податок і штраф.

12 квітня 2007 р. позивач уклав із
державним підприємством "Укрводсервіс"
договір № 12/04-о про встановлення
сервітуту. За умовами цього договору,
Товариство набуло право користування
частиною конструкції набережної
вантажних причалів правобережного
будівельного майданчика
Дніпро-Бузького гідровузла, акваторією
та водними підходами до набережної
вантажних причалів, інженерною
підготовкою майданчика набережної
вантажних причалів, хвилезахисними
спорудами (п. 1.1. договору); сервітут
встановлюється строком на 15 років (п.
5.1.); на позивача покладається обов'язок
утримувати об'єкт сервітуту в
належному технічному стані; за рахунок
власних коштів здійснювати ремонтні
роботи, реконструкцію та інші
поліпшення (п. 3.2.).

Як пояснив представник позивача в суді
першої інстанції, саме на виконання
останнього пункту договору, Товариство
розробило робочий проект
реконструкції водного підходу і
операційної акваторії причалу № 3 ТОВ
"Порт Очаків". В проекті зазначено, що
площа акваторії порту складає 12 га,
існуючи глибини 3,9-5,4 м, проектом
передбачено доведення глибин до 6 м;
довжина водного підходу - 4680 м, існуючи
глибини 4,0-5,6 м, за проектом - 6,40 м. В
результаті днопоглиблювальних робіт
передбачалось підняття пісчаних та
мулових ґрунтів з дна.

Вищезазначений проект позитивно
оцінено Державною екологічною
інспекцією з охорони довкілля
Північно-Західного регіону Чорного
моря, про що складено висновок
державної екологічної експертизи від 3
липня 2008 р.

З приводу цих обставин спору між
сторонам не існує, оскільки в акті
перевірки також зафіксовано, що
позивач здійснював днопоглиблювальні
роботи і перелічені дозвільні
документи. Таким чином, спір стосується
тільки правової оцінки правовідносин:
позивач вважає, що витрати на
днопоглиблювальні роботи, в результаті
яких було піднято пісок, вірно включені
до складу валових витрат, тоді як
відповідач, навпаки, вважає, що такі
витрати не відносяться до складу
валових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач, у спорі, який розглядається, не
здійснював видобуток корисних копалин.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
Податкового кодексу України.

За змістом ст. 5 п. 5.3. пп. 5.3.2. Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (чинного на час виникнення
спірних правовідносин", не включаються
до складу валових витрат витрати,
пов'язані з видобутком корисних
копалин. Аналогічна за змістом норма
міститься в ст. 139 п. 139.1. пп. 139.1.5. ПК
України.

Стаття 14 п. 14.1. пп. 14.1.91. ПК України
визначає, що корисними копалинами є
природні мінеральні утворення
органічного і неорганічного
походження у надрах, у тому числі
будь-які підземні води, а також
техногенні мінеральні утворення в
місцях видалення відходів виробництва
та втрат продуктів переробки
мінеральної сировини, які можуть бути
використані у сфері матеріального
виробництва і споживання
безпосередньо або після первинної
переробки.

В матеріалах справи міститься протокол
фізико-механічних випробувань,
виконаних на замовлення Товариства, в
якому зазначено, що наданий для
випробувань пісок може
застосовуватись у виробництві
силікатних виробів (як компонент
в'яжучого силікатних бетонів, для
ніздрюватих бетонів), для основи в
дорожньому будівництві, благоустрою,
рекультивації, плануванні. Таким чином,
пісок відноситься до корисних копалин.

За змістом ст. 14 п. 14.1. пп. 14.1.51. ПК
України, добування корисних копалин -
сукупність технологічних операцій з
вилучення, у тому числі з покладів дна
водойм, та переміщення, у тому числі
тимчасове зберігання, на поверхню
частини надр (гірничих порід, рудної
сировини тощо), що вміщує корисні
копалини.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивач, у спорі, який розглядається, не
здійснював видобуток корисних копалин.

Господарська діяльність позивача
пов'язана із
навантажувально-розвантажувальними
роботами на судах, а тому для цього виду
діяльності суттєвими є характеристики
акваторії порту, зокрема її глибина.
Роботи, які проводив позивач, були
спрямовані на поглиблення дна, їх метою
та кінцевим результатом було
досягнення проектної глибини, а не
видобуток корисних копалин у виді
піску, тобто пісок був побічним
(вторинним) результатом
днопоглиблювальних робіт, який
неминуче з'являвся в їх результаті.

На користь цього висновку свідчать
дані робочого проекту, а також висновок
державної екологічної експертизи
Державної екологічної інспекції з
охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря, в яких зазначено,
що в результаті днопоглиблювальних
робіт передбачалось підняття на
поверхню не тільки піщаних ґрунтів, але
і мулових ґрунтів в значно більшому
об'ємі, тобто технологія
днопоглиблювальних робіт вимагала від
позивача підняття не тільки піску, який
є корисною копалиною, але і мулових
ґрунтів, які не відносяться до
категорії корисних копалин.

Послідовним висновком того, що позивач
здійснював саме днопоглиблювальні
роботи і не здійснював видобуток
корисних копалин, є те, що у нього
відсутні первинні документи, які
підтверджують окрему вартість робіт із
видобутку піску - позивач облікував
свої витрати із днопоглиблювальних
робіт, а не вартість витрат з підняття
піску, взагалі суду незрозуміло яким
чином позивач повинен був відокремити
свої витрати на днопоглиблювальні
роботи від витрат на видобуток піску,
враховуючи що останні є складовою
частиною перших. Зазначене спростовує
заперечення ОДПІ про порушення
Товариством ст. 5 п. 5.3. пп. 5.3.9. Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" і ст. 139 п. 139.1. пп. 139.1.9. ПК
України, відповідно до яких не
включаються до складу валових витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Відповідно, безпідставними суд
знаходить і висновки перевіряючих в
частині порушення позивачем ст. 9
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" і ст. 148 п. 148.1. ПК
України, які визначають порядок
амортизація витрат, пов'язаних з
видобутком корисних копалин.

Оцінюючи постанову Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області, якою генерального директора
Товариства було визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 1631 ч.
1 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, суд першої інстанції
вірно вказав, що, в рамках даної
адміністративної справи розглядаються
не правові наслідки дій директора
Товариства, щодо яких прийнято
постанову суду, а правові наслідки дій
відповідача - податкового органу, а
тому в даному випадку адміністративній
суд не пов'язаний рішенням місцевого
суду.

Отже суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що позивач не
здійснював видобуток корисних копалин,
а проводив днопоглиблювальні роботи,
обмеження щодо не включення до складу
валових витрат, пов'язаних з видобутком
корисних копалин, не можуть бути
застосовані до позивача, а тому
відповідач безпідставно нарахував
позивачу грошове зобов'язання із
податку на прибуток підприємств і
застосував штрафні (фінансові) санкції.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач не надав суду належні
докази на підтвердження своїх
заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги товариства
з обмеженою відповідальністю "Порт
Очаків" є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Очаківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Миколаївської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року у справі № 2а-6253/12/1470 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян