Справа № 804/1748/14
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
02 квітня 2014 р. Справа № 804/1748/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Юхно І.В.,
при секретарі - Фросіні С.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Кіровського районного
відділу у м.Дніпропетровську Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, третя особа - Кіровський
відділ державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Дніпропетровської міського управління
юстиції про зобов'язання вчинити певні
ОСОБА_1 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кіровського районного відділу у
м.Дніпропетровську Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, третя особа - Кіровський
відділ державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Дніпропетровської міського управління
юстиції, в якому просив зобов'язати
Кіровський районний відділу у
м.Дніпропетровську Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області зняти з реєстрації місця
проживання за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з її смертю.
Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі. В
обґрунтування своїх вимог зазначив, що
на підставі договору купівлі-продажу
від 17.05.1989 року йому належить 8/100
частини домоволодіння з відповідною
частиною господарських та побутових
споруд по АДРЕСА_1. З 26 квітня 1991 року по
02 серпня 1993 він перебував у шлюбі з
ОСОБА_3 01 лютого 1991 року за його заявою
ОСОБА_3 була зареєстрована за
зазначеною вище адресою. Після
розірвання шлюбу ОСОБА_3 продовжувала
проживати та залишалась
зареєстрованою в частині
домоловолодіння, яке належить ОСОБА_1 В
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, але по
теперішній час залишається
зареєстрованою в частині
домоволодіння, яке належить на праві
власності позивачу. Позивач зазначив,
що він звертався до відповідача з
заявою про зняття ОСОБА_3 з реєстрації
місця проживання, як померлої. В
задоволенні заяви позивача фактично
було відмовлено з посиланням на те, що
зняття в реєстрації місця проживання, в
даному випадку може бути здійснено на
підставі свідоцтва про смерть або
судового рішення, яке вступило в
законну силу. Отримати документ
підтверджуючий смерть ОСОБА_3 позивач
не має можливості, оскільки Витяг з
Реєстру про державну реєстрацію смерті
видається тільки другому з подружжя
померлої особи за умови пред'явлення
ним паспорту або паспортного документа
і документів, що підтверджують сімейні
стосунки, проте позивач з 02 серпня 1993
не перебуває у шлюбних відносинах з
ОСОБА_3 З огляду на вищевикладене
позивач просив зобов'язати Кіровський
районний відділ у м.Дніпропетровську
Головного Управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти з
реєстрації місця проживання за адресою
АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з
її смертю. Позов просив задовольнити в
Відповідач до суду не з'явився, про
дату, час та місце судового засідання
повідомлений належним чином, що
підтверджується телефонограмою, яка
міститься в матеріалах справи. В
матеріалах справи містяться
клопотання представника відповідача,
які надійшли до суду 07.03.2014 року та
25.03.2014 року про розгляд справи без його
представника згідно норм чинного
законодавства. Жодних доказів по
справі, заперечень проти позову, заяв
чи клопотань до суду не надав.
Третя особа - Кіровський відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Дніпропетровської міського управління
юстиції до суду не з'явилась, про дату,
час та місце судового засідання
повідомлена належним чином, що
підтверджується телефонограмою, яка
міститься в матеріалах справи, про
причини неявки не повідомила.
Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
Враховуючи вищевикладене суд вирішив
розглянути справу за даною явкою
сторін та наявними в матеріалах справи
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.
Правовідносини, що випливають з
позовних вимог регулюються нормами
Цивільного кодексу України від 16.01.2003
року №435-IV, Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» від 11.12.2003 року
№1382-IV, Закону України «Про органи
реєстрації актів цивільного стану»
№2398-VI від 01.07.2010 року.
17.05.1989 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було
укладено договір купівлі-продажу
(копія міститься в матеріалах справи),
який було посвідчено нотаріусом 5-ї
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7 за
реєстровим №2-1894, зареєстрований в КП
«ДМБТІ» Дніпропетровської обласної
ради 12 червня 1989 року в реєстрову книгу
№354 за реєстровим №111. На підставі
зазначеного договору право власності
на 8/100 частини домоволодіння з
відповідною частиною господарських та
побутових споруд АДРЕСА_1, згідно
витягу з домової книги (копія міститься
в матеріалах справи) перейшло до
З 26 квітня 1991 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
було укладено шлюб, що підтверджується
витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про шлюб,
щодо підтвердження дошлюбного
прізвища, копія якого міститься в
матеріалах справи.
01 лютого 1991 року за заявою позивача
ОСОБА_3 була зареєстрована АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою про склад
сім'ї або зареєстрованих у житловому
приміщенні/будинку осіб від 20.01.2014 року,
копія якої міститься в матеріалах
справи та витягом з домової книги.
02 серпня 1993 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
було розірвано, що підтверджується
витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про шлюб,
щодо підтвердження дошлюбного
Після розірвання шлюбу ОСОБА_3
продовжувала проживати та залишалась
зареєстрованою в частині
домоловолодіння, яке належить ОСОБА_1,
про що зазначено у довідці про склад
сім'ї або зареєстрованих у житловому
приміщенні/будинку осіб від 20.01.2014 року
та витягом з домової книги.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, про що
зроблено актовий запис №3196 від 04.05.2011
року (копія запису міститься в
матеріалах справи). Документ, що
підтверджує факт смерті, як зазначено в
актовому записі - лікарське свідоцтво
про смерть №969 попереднє-б від 04.05.2011
року, Обласне бюро судово-медичної
експертизи м.Дніпропетровськ. Місце
проживання померлої особи, відповідно
до зазначеного запису: АДРЕСА_1.
Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент розгляду справи
вона залишається зареєстрованою в
частині домоволодіння, яке належить на
праві власності позивачу, згідно
довідки про склад сім'ї або
зареєстрованих у житловому
приміщенні/будинку осіб від 20.01.2014 року
та витягу з домової книги.
Відповідно до відповіді
Дніпропетровського міжміського бюро
технічної інвентаризації
Дніпропетровської обласної ради від
в матеріалах справи) на запит
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 №177/01-16 від
27.11.2013 року станом на 31.12.2012 року в
інвентаризаційній справі містяться
відомості про право власності за
адресою: АДРЕСА_1 на 8/100 ч. за гр.ОСОБА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 17.05.1989 року.
Позивач звертався до відповідача з
заявою про зняття ОСОБА_3 з реєстрації
місця проживання, як померлої.
В задоволенні заяви позивача фактично
було відмовлено з посиланням на те, що
зняття в реєстрації місця проживання, в
даному випадку може бути здійснено на
підставі свідоцтва про смерть або
судового рішення, яке вступило в
Відповідно до ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі:
заяви особи або її законного
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою;
свідоцтва про смерть;
паспорта або паспортного документа, що
надійшов з органу державної реєстрації
актів цивільного стану, або документа
про смерть, виданого компетентним
органом іноземної держави,
легалізованого в установленому
інших документів, які свідчать про
підстав для перебування на території
України іноземців та осіб без
підстав для проживання або перебування
особи у спеціалізованій соціальній
установі, закладі соціального
обслуговування та соціального захисту;
підстав на право користування житловим
Відповіно до ч.1 ст.18 Закону України
«Про органи реєстрації актів
цивільного стану» про факт державної
реєстрації акта цивільного стану
органами державної реєстрації актів
цивільного стану видається відповідне
свідоцтво. Бланки свідоцтв про
державну реєстрацію актів цивільного
стану виготовляються за затвердженими
Кабінетом Міністрів України зразками
Згідно з ч.2 ст. 19 вищезазначеного
закону свідоцтво про смерть повторно
видається другому з подружжя та
близьким родичам померлого на підставі
їх заяви та представникові органу
опіки і піклування у разі виконання ним
повноважень з опіки та піклування
стосовно осіб, які мають право на
отримання такого свідоцтва.
Відповідно до ч.2 розділу IV Порядку
державної реєстрації актів цивільного
стану в Україні, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 18.10.2000
N 52/5 (у редакції наказу Міністерства
юстиції України 24.12.2010 N 3307/5) повторна
видача свідоцтва про державну
реєстрацію акту цивільного стану
здійснюється за заявою особи, щодо якої
складено запис, батьків, усиновлювачів,
опікунів, піклувальників, представника
закладу охорони здоров'я, навчального
або іншого дитячого закладу, де
постійно перебуває дитина, органу
опіки та піклування. Свідоцтво про
державну реєстрацію акту цивільного
стану видається представникам
зазначених установ за довіреністю
установи та при пред'явленні
документів, що посвідчують їх особу.
Свідоцтво про смерть повторно
видається другому з подружжя, а також
дітям, у тому числі й усиновленим, та їх
законним представникам, близьким
родичам померлого (братам і сестрам,
онукам, діду і бабі як з боку батька, так
і з боку матері), особі, яка є
спадкоємцем за законом або заповітом,
представникові органу опіки та
піклування у разі виконання ним
повноважень з опіки та піклування
стосовно осіб, які мають право на
отримання такого свідоцтва.
З огляду на вищевикладене отримати
документ підтверджуючий смерть ОСОБА_3
позивач не мав можливості, оскільки з 02
серпня 1993 не перебував у шлюбних
відносинах з зазначеною особою.
Тобто з наведених норм випливає, що
зняття з реєстрації місця проживання
може бути здійснено на підставі
рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року "Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні" є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до
усіх правовідносин, виникнення, зміна
чи припинення яких пов'язані з
юридичним фактом зняття з реєстрації
місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Як було зазначено вище, отримання
позивачем свідоцтва про смерть
унеможливлено тим, що відповідно до
підпункту 2 пункту 1 розділу 4 Правил
державної реєстрації актів цивільного
стану в Україні, затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 18.10.2000
№ 52/5 (у редакції наказу Міністерства
юстиції України від 24.12.2010 №3307/5),
свідоцтво про смерть повторно
видається другому з подружжя та
близьким родичам померлого на підставі
їх заяви та представникові органу
опіки і піклування у разі виконання ним
повноважень з опіки та піклування
стосовно осіб, які мають право на
отримання такого свідоцтва.

У відповідності до статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи
визнаються найвищими цінностями та
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави.

Виходячи із зазначеного, в ситуації
законодавчої прогалини в питанні
отримання свідоцтва про смерть для
зняття з реєстрації, суд виходить з
того, що право громадян є найвищою
цінністю, тому приймаючи рішення по
справі суд вважає за доцільне
керуватися цим принципом.

ОСОБА_1 є власником 8/100 частини
домоволодіння з відповідною частиною
господарських та побутових споруд
АДРЕСА_1, про що містяться докази в
матеріалах справи.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1-2 ст.317 Цивільного кодексу
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст.317 Цивільного кодексу
України визначено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.317 Цивільного
кодексу України власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Таким чином суд приходить до висновку,
що позивачу як власнику належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, на зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження його майна.

З урахуванням вищевикладених обставин,
суд вважає, що вимоги позивача
правомірні, обґрунтовані і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Отже, документально підтверджені
позивачем судові витрати - судовий збір
підлягає стягненню з Державного
бюджету України на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 94, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Кіровського районного відділу у
м.Дніпропетровську Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, третя особа - Кіровський
відділ державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Дніпропетровської міського управління
юстиції про зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати Кіровський районний відділ
у м.Дніпропетровську Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області зняти з реєстрації ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровану за адресою
АДРЕСА_1 на підставі актового запису
про смерть №3196 від 04.05.2011 року,
складеного щодо вищевказаної особи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, зазначені в ст.186 КАС України та
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України.

Повний текст постанови складено 07
квітня 2014 року.

Суддя І.В.
Юхно