Справа № 826/19910/13-а
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2014 року №
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Васильченко І.П.
розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до третяособа
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Заіко Ірини Володимирівни,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві
ОСОБА_3провизнання дій державного
реєстратора неправомірними,
зобов'язання вчинити дії,
Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Заіко Ірини Володимирівни,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві, третя
особа ОСОБА_3 про визнання дій
державного реєстратора
неправомірними, зобов'язання вчинити
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
державним реєстратором протиправно
зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, яка
відповідно до договору купівлі-продажу
та витягу з Державного реєстру прав на
нерухоме майно належить ОСОБА_1 У
зв'язку з наведеним, позивач просить
суд визнати неправомірними дії
державного реєстратора реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Заіко І.В. щодо внесення
інформації в Державний реєстр речових
прав на нерухоме майно про державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_3
на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про
право власності: 9420 від 03.01.2013 року);
визнати протиправним рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обмежень від 14.01.2013 року Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
скасувати його; зобов'язати
Реєстраційну службу Головного
управління юстиції у місті Києві
виключити з Державного реєстру прав на
нерухоме майно запис 9420 про право
власності за ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1 від 03.01.2013 року.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.12.2013 року
відкрито провадження в
адміністративній справі. Справа
призначена до судового розгляду на
В судове засідання 27.01.2014 року
представник відповідачів та третьої
особи не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили. У зв'язку з неявкою
представника відповідача та третьої
особи, розгляд справи судом
відкладений на 10.02.2014 року.
Представник третьої особи в судовому
засіданні 10.02.2014 року проти прозову
заперечив з підстав його
В судовому засіданні 10.02.2014 року судом
оголошувалась перерва в судовому
розгляді в порядку статті 150 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з необхідністю отримання
додаткових доказів у справі.
В судовому засіданні 24.02.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив адміністративний
Представник відповідачів та третьої
особи в судове засідання не з'явились,
про час і місце розгляду справи
повідомлялись належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.
Представник відповідачів витребуваних
ухвалами суду документів не надав.
Заперечень на адміністративний позов
не надіслав.

Оскільки в судове засідання прибули не
всі особи, що беруть участь у справі,
суд, в порядку статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу в
письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи, оцінивши наявні в ній докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, що мають значення
для прийняття рішення, судом
встановлено наступне.

13.02.2013 року ОСОБА_1 (покупець) уклала
договір купівлі-продажу квартири з
ОСОБА_4 (продавець), відповідно до умов
якого, продавець передав у власність, а
покупець прийняв у власність належну
продавцю на праві приватної власності
квартиру АДРЕСА_1 і сплатив за неї
обумовлену цим договором суму.

Даний договір посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу та зареєстровано
в державному реєстрі за № 138552,
реєстраційний номер об'єкта нерухомого
майна 0, рішення про державну
реєстрацію прав та їх обмежень,
ідентифікаційний номер: 369994 від 13.02.2013
року.

ОСОБА_4, в свою чергу, зареєстрував
зазначений об'єкт нерухомого майна в
Реєстраційній службі Головного
управління юстиції у місті Києві 09.01.2013
року на підставі рішення про державну
реєстрацію прав та їх обмежень (з
відкриттям розділу індексний номер:
99364) від 23.01.2013 року.

ОСОБА_4 отримав зазначену квартиру при
наступних обставинах.

Так, рішенням Печерського районного
суду міста Києва від 22.02.2012 року у
справі № 2-104/12 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
треті особи - ОСОБА_5, ВАТ «Фінексбанк»
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеки, залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від
12.06.2012 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14.09.2012 року задоволено
частково.

У рахунок погашення заборгованості за
договором про відступлення права
вимоги за іпотечним договором № 6268 від
01.12.2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та
ВАТ «Фінексбанк» у розмірі 1472139 грн. 60
коп. звернуто стягнення на предмет
іпотеки за іпотечним договором № 359 від
22.08.2007 року, укладеним між ПАТ
«Фінексбанк» та ОСОБА_3, а саме на
квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 65,30
кв.м., загальною площею 96,50 кв.м., що
належить ОСОБА_3 шляхом продажу з
прилюдних торгів, визначивши початкову
ціну предмета іпотеки для його
подальшої реалізації у розмірі 1509662
грн. 54 коп.

Відповідно до свідоцтва від 18.12.2012 року,
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
посвідчено, що на підставі акта про
реалізацію предмета іпотеки, ОСОБА_4,
належить на праві власності майно, що
складається з двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, оскільки торги не відбулися і
стягувач ОСОБА_4 виявив бажання
залишити за собою непродане майно, що
раніше належало ОСОБА_3

Отже, враховуючи вищезазначене,
законним власником квартири АДРЕСА_1 на
даний час є ОСОБА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу та витягом з
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності.

Після укладання вищезазначеного
договору, позивач, як власник квартири
АДРЕСА_1, уклала договір з Управлінням
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в місті Києві про надання
послуг охорони майна.

20.09.2013 року ОСОБА_1 не змогла потрапити
до власної квартири, так як замки на
вхідних дверях були змінені та
квартира знаходилась під іншою
сигналізацією. Позивач звернулась до
начальника Печерського РУГУ МВС
України в місті Києві з відповідною
завою.

Так, звернувшись до Управління
Державної служби охорони при ГУ МВС
України в місті Києві, позивачу стало
відомо, що відповідно до наданого
витягу з реєстру прав на нерухоме
майно, право власності на квартиру
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3

Відповідно до довідки від 14.02.2013 року №?
28, будинок за адресою: АДРЕСА_1 - є одним
і тим самим будинком.

Як вбачається з матеріалів справи,
запис про реєстрацію права власності
на квартиру АДРЕСА_1 внесений державним
реєстратором Заіко І.В.

ОСОБА_1 вважаючи такі дії відповідача
незаконними, такими, що порушують
законні права та інтереси позивача,
просить суд визнати неправомірними дії
державного реєстратора реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Заіко І.В. щодо внесення
інформації в Державний реєстр речових
прав на нерухоме майно про державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_3
на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про
право власності: 9420 від 03.01.2013 року);
визнати протиправним рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обмежень від 14.01.2013 року Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві на ОСОБА_3 за № 34464 та
скасувати його; зобов'язати
Реєстраційну службу Головного
управління юстиції у місті Києві
виключити з Державного реєстру прав на
нерухоме майно запис 9420 про право
власності за ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1 від 03.01.2013 року.

Відповідно по пункту 1 частини 1
статті 4 Закону України «Про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно так
їх обмежень» (далі - Закон) обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування в
тому числі, право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до частини 2 статті 3
Закону, держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 7 статті 3 Закону
передбачено, що державна реєстрація
права власності та інших речових прав
проводиться за місцем розташування
об'єкта нерухомого майна в межах
території, на якій діє відповідний
орган державної реєстрації прав, крім
випадків, установлених абзацами другим
і третім частини п'ятої цієї статті.

Згідно з частиною 3 статті 10
Закону встановлено, що відомості, що
містяться у Державному реєстрі прав,
мають відповідати даним реєстраційної
справи, яка містить документовані
записи щодо прав на нерухоме майно та
їх обтяжень. У разі їх невідповідності
пріоритет мають дані реєстраційної
справи.

Реєстраційна справа включає
документи, в яких містяться відомості
про нерухоме майно, право власності
на нього, інші речові права та їх
обтяження. (частина 1 статті 14 Закону).

Державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в

державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; внесення записів
до Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у

випадках, встановлених статтею 18 цього
Закону; надання витягів з
Державного реєстру прав про
зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно частини 1 статті 20
Закону, у Державному реєстрі прав на
кожний об'єкт нерухомого майна, право
власності на який заявлено вперше, за
рішенням державного реєстратора
відкривається відповідний розділ та
реєстраційна справа.

Кожний розділ Державного
реєстру прав складається з чотирьох
частин, які містять відомості про:
нерухоме майно; право власності та
суб'єкта (суб'єктів) цього права; інші
речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих
прав; обтяження прав на нерухоме майно
та суб'єкта (суб'єктів) цих прав.

Відповідно до частини 2 статті 9
Закону, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
відомостей про нерухоме майно,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення,

внесення змін до Державного реєстру
прав; відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до
них відповідні записи; веде
реєстраційні справи щодо об'єктів
нерухомого майна; присвоює
реєстраційний номер об'єкту нерухомого
майна під час проведення державної
реєстрації; видає свідоцтво про право
власності на нерухоме майно у

випадках, встановлених статтею 18 цього
Закону; надає інформацію з Державного
реєстру прав або відмовляє у її наданні
у випадках, передбачених цим Законом.

Так, державний реєстратор Заіко
І.В. формуючи витяг, яким зазначено, що
ОСОБА_3 є власником квартири за АДРЕСА_1,
безпідставно відкрила новий розділ на
об'єкт нерухомого майна, який вже був
зареєстрований в Державному реєстрі
прав.

Крім того, суд зазначає, що
представники відповідачів в жодне
судове засідання не з'явились, хоча про
час і місце розгляду справи
повідомлялись належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення, яке
наявне в матеріалах справи. При причини
неявки суд не повідомляли. Заперечень
та витребуваних ухвалами суду
документів не надали.

Через відділ документообігу,
контролю та забезпечення розгляду
звернень громадян Окружного
адміністративного суду міста Києва, на
виконання вимог окремої ухвали,
відповідачем повідомлено, що у зв'язку
з неналежним виконанням державним
реєстратором Заікою І.В своїх
службових обов'язків та недбалого
ставлення до збереження реєстраційних
справ, витребувана реєстраційна справа
об'єкту нерухомості за адресою:
АДРЕСА_1, загублена.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача.

В порушення зазначеної норми,
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано жодного доказу,
який би свідчив про правомірність
винесення (прийняття) оскаржуваного
рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд
доходить висновку, що державним
реєстратором протиправно
зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, оскільки
дане рішення прийняте без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття такого рішення, а отже
позовні вимоги є доведеними,
обґрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню.

Разом з тим, з наявних у матеріалах
справи копій відповідних документів
вбачається, що за результатами
розгляду повідомлень позивача щодо
шахрайського заволодіння належною їй
на праві власності квартири за адресою:
АДРЕСА_1, у слідчому відділі
Печерського РУ ГУ МВС України в місті
Києві знаходиться відповідне
кримінальне провадження з правовою
кваліфікацією правопорушення за
частиною 2 статті 190 Кримінального
кодексу України. Крім того, в
матеріалах справи міститься
повідомлення про початок досудового
розслідування щодо протиправних дій
державного реєстратора Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві Заіко І.В. за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого частиною 1 статті 364
Кримінального кодексу України, а тому,
суд доходить висновку, що саме
досудовим розслідуванням і повинні
з'ясовуватись факти, зокрема, щодо
наявності (відсутності) у рішенні
відповідачів ознак злочинної
діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати неправомірними дії державного
реєстратора реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві Заіко І.В. щодо внесення
інформації в Державний реєстр речових
прав на нерухоме майно про державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_3
на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про
право власності: 9420 від 03.01.2013 року).

Визнати протиправним рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обмежень від 14.01.2013 року Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві на ОСОБА_3 за № 34464 та
скасувати його.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у місті
Києві виключити з Державного реєстру
прав на нерухоме майно запис 9420 про
право власності за ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1 від 03.01.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код
НОМЕР_1) 178 (сто сімдесят вісім) грн. 30
коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.П. Васильченко