Справа № 826/19433/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Каракашьян С.К.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03 лютого 2014 року у
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Світ
Інструменту Україна» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про скасування рішення про коригування
митної вартості товарів,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Світ Інструменту
Україна» звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товару від
22.05.2013р. №100270000/2013/310085/2 в частині групи
товарів 1, 5-21.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 03
лютого 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів оскаржила його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального права
при неповному з'ясуванні обставин
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду -без змін,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
28.04.2011 року між MATRIZE Handels-GmbH China
(Продавець) і ТОВ «Світ Інструменту
Україна» (Покупець) було укладено
зовнішньоекономічний контракт №
СН-MIU/28/0411.

Згідно з умовами контракту Продавець
продає, а Покупець купує на умовах
Інкотермс-2000 товари в асортименті
згідно зі специфікацією на кожну
окрему партію товару, які є невід'ємною
частиною даного контракту.

Згідно з умовами п. 2.1 контракту
Продавець зобов'язується поставити
товар на загальну суму, що становить 1
000 000 доларів США, при цьому сторони
можуть змінити загальну суму контракту
шляхом підписання додаткової угоди або
шляхом виставлення продавцем та
оплатою покупцем інвойсів на партію
товару понад зазначену вище суму.

Погоджена сторонами ціна товару
встановлюється в доларах та
зазначається в специфікаціях на кожну
окрему партію товару.

Вартість кожної партії товару
зазначається в інвойсі.

В ціну товару входить оплата доставки
до порту відправлення, всі витрати,
пов'язані з завантаженням товару, та з
оплатою митних платежів та податків в
країні продавця, а також вартість тари,
упаковки, маркування.

Покупець зобов'язаний здійснити оплату
товару в розмірі та у строки, визначені
в інвойсі.

Відповідно до інвойсу від 26.03.2013 №
13-0220-К137, 100% вартості відправленої
партії товару мають бути оплачені
протягом 30 днів.

Митна вартість товару була заявлена
декларантом шляхом подання декларації
митної вартості №100270000/2013/262842 від
21.05.2013р., за основним методом, тобто за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Позивачем до вантажної митної
декларації було додано
товаросупровідні документи, зокрема:
коносамент від 01.04.2013р. №CNSHA035988 від
01.04.2013р.; довідка про транспорт №3804 від
16.05.2013р.; комерційний інвойс №13-0220-К137
від 26.03.2013р.

Позивачем було подано доповнення до
зовнішньоекономічного договору
(додаткові угоди), інформацію про
позитивні результати здійснення
санітарно - епідеміологічного,
фітосанітарного та радіологічного
контролю товару №2761 від 01.04.2013р., №2730
від 16.05.2013р., №2761 від 01.04.2013р., лист
сертифікації №303-05/6102 від 15.05.2013р.,
рішення сертифікації №303-05/6103 від
15.05.2013р. та копії митних декларацій
країни відправлення від 28.03.2013р.
№10812376, №10812377, №10812499,
№10812500.

Вважаючи, що подані декларантом
документи не дають змоги визначити
митну вартість імпортованих товарів,
контролюючим органом зобов'язано
декларанта надати додаткові документи,
а саме: виписку з бухгалтерської
документації; прайс-листи виробника
товару; висновок про якісні вартісні
характеристики товару; підготовлений
спеціалізованою організацією;
висновок про якісні та вартісні
характеристики товару, підготовлений
спеціалізованою експертною
організацією; інші документи для
підтвердження митної вартості товару
(за бажанням декларанта).

На момент митного оформлення
декларантом додаткові документи
надані не були, а тому Київською
регіональною митницею було прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100270000/2013/310085/2 від
22.05.2013р. із застосуванням другорядного -
резервного методу, у зв'язку з чим
позивачу було відмовлено у митному
оформленні товарів за поданою ним
митною декларацією.

Відповідно до п. 7 ст. 55 Митного кодексу
України позивачем було здійснено
випуск товарів у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання за ВМД №
100270000/2013/262885 від 22.05.2013 року.

В подальшому разом з листом від 31.07.2013р.
№686 позивачем було надано митному
органу додаткові документи для
підтвердження митної вартості товарів,
що декларуються.

У зв'язку з допущеною технічною
помилкою, листом №702 від 31.07.2013р.
зазначений лист було відкликано, та
разом листом від 30.08.2013р. №703 позивачем
було надано митному органу наступні
документи:

- копію бухгалтерської документації
(свіфт), що підтверджує сплату за
поставлений товар у відповідності до
умов контракту;

- копію прайс - листа постачальника;

- копію рішення про визнання митної
вартості №100270000/2013/310085/2 від 22.05.2013р.;

- копію висновку про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованою експертною
організацією; копії видаткових
накладних щодо постачання товару 3
особам за відповідно укладеними
договорами поставки.

Київською регіональною митницею
Міндоходів листом від 26.09.2013р. №14.1/2-26/5300
було повідомлено позивача, що надані
додаткові документи прийняті до уваги,
але не можуть бути підставою для
підтвердження заявленої митної
вартості товару та скасування
оскаржуваного рішення про визначення
митної вартості товару.

Як зазначено в гр. 33 цього рішення,
митна вартість товарів 1,5-21 не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), через невідповідність
обраного декларантом методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 Митного
кодексу України та неподання
декларантом додаткових документів на
письмову вимогу митного органу.
Попередні методи не застосовані: 2-а, 2-б
- у зв'язку з відсутністю цінової
інформації на ідентичні (подібні)
товари; методи 2-в, 2-г - через
відсутність основи для віднімання
(додавання) вартості.

В митного органу наявна інформація, яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом.

Не погоджуючись з рішенням відповідача
про коригування митної вартості
товару, позивач звернувся з вказаним
позовом до суду.

Виходячи з встановлених обставин
справи, проаналізованих на підставі
норм спеціального законодавства, суд
першої інстанції дійшов до висновку
про наявність правових підстав для
задоволення вимог адміністративного
позову, оскільки позивачем подано
відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження
кількісних і вартісних показників
імпортованого товару, повноти і
достовірності митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
тому заявлена позивачем митна вартість
товарів за ціною договору відповідає
вимогам ст. 58 МК. Натомість коригування
відповідачем митної вартості
здійснено неправомірно з порушенням ч.
3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч
правилам, визначеним ст. 58 цього
Кодексу.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розглядаючи справи щодо
протиправності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Зі змісту оскаржуваного рішення
Київської міжрегіональної митниці про
коригування митної вартості товарів
від 22.05.2013р. №100270000/2013/310085/2 в частині
групи товарів 1, 5-21 вбачається, що
підставою для коригування митної
вартості імпортованого позивачем
товару стала та обставина, що митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору,
оскільки використані декларантом
відомості не підтверджені
документально.

В рішенні зазначено, що визначена
відповідачем митна вартість товарів
ґрунтується на раніше визначених
митним органом митних вартостях згідно
з МД № 206050000/2013/1702 від 07.03.2013, №
100270000/2013/262430 від 05.04.2013, № 100270000/2013/159216
від 18.04.2013, № 100270000/2013/262712 від 30.04.2013, №
100270000/2013/262719 від 30.04.2013, № 100270000/2013/262615
від 23.04.2013.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 51 Митного
кодексу України митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу.

Частиною 1 ст. 52 Митного кодексу України
передбачено, що заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного
кодексу України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

Перелік документів, які підтверджують
митну вартість товарів, визначний ч. 2
ст. 53 Митного кодексу України.

Відповідно до вимог частини другої
вказаної статті до таких документів
відносяться:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим
Кодексом, здійснювати коригування
заявленої митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем надано відповідачу для
митного оформлення імпортованого
товару основні документи, що
передбачені ч. 2 ст. 53 МК.

Подані документи, копії яких наявні у
справі, чітко ідентифікують оцінюваний
товар, не містять розбіжностей та
містять дані, що піддаються обчисленню,
підтверджують ціну товарів, що
підлягала сплаті позивачем на користь
продавця, - та вартість транспортних
витрат, тобто підтверджують митну
вартість товарів за ціною договору
згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного
рішення митного органу про коригування
митної вартості товарів, митна
вартість товару, імпортованого
позивачем, була визначена на підставі
резервного методу.

Згідно зі ст. 57 Митного кодексу України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Частинами 2 та 3 цієї статті
передбачено, що основним методом
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є перший метод - за ціною
договору (вартість операції).Кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості і з цією
метою мають повноваження
витребовувати додаткові документи для
перевірки правильності зазначеної
митної вартості товару в разі
наявності підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належать процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Судом встановлено, що рішення про
визначення митної вартості товару
митниця прийняла, не застосувавши
жодного іншого методу, крім шостого
(резервного), при цьому, не
обґрунтувавши необхідності
застосування саме цього методу та не
зазначивши, які саме розбіжності
містять документи, що підтверджують
вартість ввезеного товару, та які були
подані декларантом.

При цьому, колегією суддів встановлено,
що надані позивачем до митниці
документи на підтвердження вартості
товару, не містять розбіжностей та
дають можливість визначити митну
вартість товару за ціною договору
шляхом застосування першого методу.

Посилання митного органу на ненадання
декларантом бухгалтерських документів
на підтвердження сплати за товар в силу
положень ч. 2 ст. 53 Митного кодексу не є
обовязковим так, як п. 4 вказаної
правової норми передбачено, що
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару
подаються, якщо рахунок сплачено.

Посилання митного органу на
непроведення сторонами розрахунків за
вказаним контрактом в 30-денний строк,
визначений в інвойсі, не є підставою
для коригування митної вартості
товару, оскільки стосується виключно
зобов'язань сторін
зовнішньоекономічного контракту.

Зазначене свідчить, що митниця не
дотримала передбаченого статтею 57 МК
порядку визначення митної вартості
товару.

Відповідно до статті 9 Конституції
України чинні міжнародні договори,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року оцінка імпортованого
товару для митних цілей повинна
базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b)
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року під «дійсною
вартістю»слід розуміти ціну, за яку,
під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи аналогічний товар продається
або пропонується до продажу при
звичайному ході торгівлі за умов
повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість
не може бути визначена відповідно до
параграфу (b) цього параграфа, оцінка
для митних цілей повинна базуватися на
найближчому еквіваленті такої
вартості, який можна визначити.

Відповідно до Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів, затверджених наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.2012 N 598, що визначає обставини
прийняття Рішення та джерела
інформації, що використовувалися
митним органом для визначення митної
вартості у графі зазначаються причини,
через які митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі:

неподання основних документів, які
підтверджують відомості про заявлену
митну вартість товарів (згідно з
переліком та відповідно до умов,
наведених у статті 53 Кодексу);

невірно проведений розрахунок митної
вартості;

невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу III
Кодексу;

надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

У графі також вказується про
проведення процедури консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59 - 61
Кодексу. Результати проведеної
консультації, а також причини, через
які не можуть бути застосовані методи
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо ідентичних,
подібних (аналогічних) товарів
(наприклад, відсутня інформація щодо
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів), фіксуються у
графі.

Посилання на використання цінової бази
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби у Рішенні
допускається тільки при визначенні
митної вартості відповідно до положень
статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим
зазначенням номера та дати митної
декларації, яка була взята за основу
для визначення митної вартості
оцінюваних товарів, з поясненнями щодо
зроблених коригувань на обсяг партії
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, умов поставки, комерційних
умов тощо.

У випадку визначення митної вартості
оцінюваних товарів із застосуванням
резервного методу (стаття 64 Кодексу)
зазначаються докладна інформація та
джерела, які використовувалися митним
органом при її визначенні.

Зі змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що відповідачем не
зазначено жодного джерела інформації,
яке стало підставою для коригування
митної вартості товару, передбаченого
Правилами заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.2012 N 598.

Судом встановлено, що вартість
поставки партії товару по
зовнішньоекномічному контракту від
28.04.2011 року № СН-MIU/28/0411 згідно інвойсу
від 28.04.2011 року становить 59 821, 29 Доларів
США (а.с. 41). Відповідно до виписки банку
по особовому рахунку ТОВ «Світ
Інструменту Україна» на виконання
зобов'язань по контракту від 28.04.2011 року
№ СН-MIU/28/0411 позивачем сплачено 59 821, 29
Доларів США. Наведене свідчить про
відсутність розбіжностей у документах,
які підтверджують визначення митної
вартості товару за ціною договору.

Інших доказів того, що подані
декларантом до митного оформлення
документи містили розбіжності, які
впливають на кількісні та вартісні
показники оцінюваного товару,
відповідачем не виявлено, а судом таких
не вбачається.

Таким чином, зроблені відповідачем у
гр. 33 оскаржуваного рішення записи не
свідчать про дійсну наявність
розбіжностей і не доводять наявність
визначених ч. 3 ст. 53 МК підстав для
витребування додаткових документів
для підтвердження митної вартості
товарів.

Щодо неподання декларантом додаткових
документів, то в даному випадку їх
відсутність не впливає на правильність
визначення декларантом митної
вартості товарів за першим методом, що
підтверджується наданими до митного
оформлення основними документами.
Неподання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товарів за першим методом, не
є достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості. Зазначений висновок
зроблено у постанові Верховного Суду
України від 11.09.2012 (№26347525 згідно
Єдиного державного реєстру судових
рішень), який в силу ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст.
244-2 КАС є обов'язковим для врахування
при вирішенні даної справи.

Також відповідач не довів суду
обов'язкову в силу ч. 1 ст. 55 МК наявність
передбачених ч. 6 ст. 54 МК випадків, за
яких митниця могла відмовити позивачу
в митному оформленні товару за
заявленою ним митною вартістю та
прийняти рішення про коригування
митної вартості товарів. Так,
відповідач не надав суду доказів та
аргументованих пояснень з приводу
того, що позивачем заявлено неповні
та/або недостовірні відомості про
митну вартість товарів; не довів суду
невідповідність обраного позивачем
методу визначення митної вартості
товарів; не посилався та не підтвердив
суду надходження офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Щодо визначення відповідачем вартості
оцінюваного товару відповідно до МД №
206050000/2013/1702 від 07.03.2013, № 100270000/2013/262430 від
05.04.2013, № 100270000/2013/159216 від 18.04.2013, №
100270000/2013/262712 від 30.04.2013, № 100270000/2013/262719
від 30.04.2013, № 100270000/2013/262615 від 23.04.2013, що є
вищою порівняно з контрактною ціною
оцінюваних товарів, то сама по собі
різниця між вартістю подібних
(аналогічних) товарів не свідчить про
наявність порушень з боку декларанта і
не призводить до автоматичного
збільшення митної вартості товарів,
адже законодавство таких підстав прямо
не встановлює, тому не є перешкодою для
застосування першого методу
визначення митної вартості товару.

Інших обставин, які б викликали
обґрунтовані сумніви в достовірності
проведеного позивачем розрахунку
митної вартості товару за ціною
договору, відповідачем не наведено, а
інших обставин, які б впливали на
рівень задекларованої позивачем
митної вартості товару, судом не
встановлено.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем
подано відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження
кількісних і вартісних показників
імпортованого товару, повноти і
достовірності митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
тому заявлена позивачем митна вартість
товарів за ціною договору відповідає
вимогам ст. 58 МК. Натомість коригування
відповідачем митної вартості
здійснено неправомірно з порушенням ч.
3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч
правилам, визначеним ст. 58 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
потрібно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 03 лютого 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді О.О.
Беспалов О.А. Губська

.

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Беспалов О.О.

Губська О.А.