Справа № 823/567/14
Суддя: Т.М. Чубар
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
справа № 823/567/14

м. Черкаси

08 год. 40 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Чубар Т.М.,

при секретарі - Шепель А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Чигиринському районі Черкаської
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі
сплати єдиного внеску,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулося
управління Пенсійного фонду України в
Чигиринському районі Черкаської
області, в якому просить стягнути з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
заборгованість зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за
квітень-червень 2013 року в розмірі 1 194
грн. 03 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності та
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Чигиринському районі Черкаської
області як платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до Пенсійного
фонду України. Станом на 05.03.2014р.
відповідач має заборгованість до
Пенсійного фонду України зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
квітень-червень 2013 року в розмірі 1 194
грн. 03 коп., яку позивач просить
стягнути на його користь.

Позивач, належним чином повідомлений
про дату, час та місце судового
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, на адресу суду направив
клопотання, в якому просить суд
провести засідання без участі
представника управління, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, повідомлений про дату, час
та місце судового розгляду справи за
адресою, визначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців: 20921,
Черкаська область, Чигиринський район,
с. Боровиця, вул. А.Дерев`янка, буд. 24, в
судове засідання не з'явився, про
причину своєї неявки не повідомив,
заперечення на позов не надав, а тому
суд вирішив провести розгляд справи за
його відсутності на підставі наявних
матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI від
08.07.2010р. (далі по тексту - Закон № 2464), що
набрав чинності з 01.01.2011р.

Відповідно до статті 1 Закону № 2464
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування згідно статті 4
Закону № 2464 є, зокрема:

- роботодавці:

підприємства, установи та організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, зокрема ті,
які використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців);

фізичні особи, які забезпечують себе
роботою самостійно, та фізичні особи,
які використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
тощо (п. 1 ч. 1 статті 4 Закону № 2464);

- фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності (п. 4 ч. 1
статті 4 Закону № 2464);

- особи, які забезпечують себе роботою
самостійно - займаються незалежною
професійною діяльністю, а саме
науковою, літературною, артистичною,
художньою, освітньою або викладацькою,
а також медичною, юридичною практикою,
в тому числі адвокатською,
нотаріальною діяльністю, або особи, які
провадять релігійну (місіонерську)
діяльність, іншу подібну діяльність та
отримують дохід безпосередньо від цієї
діяльності, за умови, що такі особи не є
найманими працівниками чи
підприємцями (п. 5 ч. 1 статті 4 Закону №
2464).

Страхувальниками, в свою чергу,
вважаються роботодавці та інші особи,
які відповідно до Закону № 2464
зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Статусу платників єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування зазначені вище
суб'єкти господарювання набувають з
дня взяття їх на облік Пенсійним
фондом, зокрема на підставі
відповідної заяви або відомостей з
реєстраційної картки, наданих
державним реєстратором згідно із
Законом України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців».

З дня набрання чинності Законом № 2464
платники страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, вважаються платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування. При
цьому перереєстрація платників
страхових внесків та застрахованих
осіб не здійснюється.

Судом встановлено, що відповідач -
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрований як суб'єкт
господарювання 02.11.2012р.,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
05.03.2014р.).

З огляду на викладені вище норми Закону
№ 2464 відповідач є страхувальником, в
розумінні цього Закону, та
зареєстрований як платник єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до Пенсійного
фонду України.

Відповідно до ч. 2 статті 6 Закону № 2464
платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування зобов'язаний,
зокрема:

своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок;

вести облік виплат (доходу)
застрахованої особи та нарахування
єдиного внеску за кожним календарним
місяцем і календарним роком, зберігати
такі відомості в порядку,
передбаченому законодавством;

подавати звітність до органу доходів і
зборів за основним місцем обліку
платника єдиного внеску у строки,
порядку та за формою, встановленими
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Так, згідно ч. 8 статті 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пп. 4 і 5 ч. 1
статті 4 цього Закону, зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 20
числа наступного місяця, крім гірничих
підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у п. 1 ч. 1
статті 4 Закону № 2464, під час кожної
виплати заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення), на суми якої
(якого) нараховується єдиний внесок,
одночасно з видачею зазначених сум
зобов'язані сплачувати нарахований на
ці виплати єдиний внесок у розмірі,
встановленому для таких платників
(авансові платежі). Винятком є випадки,
якщо внесок, нарахований на ці виплати,
вже сплачений у строки, встановлені
абзацом першим цієї частини, або за
результатами звірення платника з
органом доходів і зборів за платником
визнана переплата єдиного внеску, сума
якої перевищує суму внеску, що підлягає
сплаті, або дорівнює їй. Кошти
перераховуються одночасно з
отриманням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплату доходу, грошового
забезпечення), у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі.
При цьому фактичним отриманням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплату доходу, грошового
забезпечення) вважається отримання
відповідних сум готівкою, зарахування
на рахунок одержувача, перерахування
за дорученням одержувача на будь-які
цілі, отримання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних цінностей
у рахунок зазначених виплат, фактичне
здійснення з таких виплат відрахувань
згідно із законодавством або
виконавчими документами чи будь-яких
інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у п.
4 ч. 1 статті 4 Закону № 2464, зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний рік, до 10 лютого
наступного року, крім фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, та членів сімей
таких осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, які сплачують єдиний
внесок, нарахований за календарний
квартал, до 20 числа місяця, що настає за
кварталом, за який сплачується єдиний
внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у п.
5 ч. 1 статті 4 Закону № 2464, зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний рік, до 1 травня
наступного року.

Періодом, за який платники єдиного
внеску подають звітність до
територіального органу Пенсійного
фонду (звітним періодом), є календарний
місяць, крім платників, зазначених у пп.
4 і 5 ч. 1 статті 4 Закону № 2464, для яких
звітним періодом є календарний рік.

Єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника (ч. 12 статті 9 Закону № 2464).

Розмір єдиного внеску згідно статті 8
Закону № 2464 для кожної категорії
платників, визначених цим Законом, та
пропорції його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування
встановлюються з урахуванням того, що
вони повинні забезпечувати
застрахованим особам страхові виплати
і соціальні послуги, передбачені
законодавством про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування; фінансування
заходів, спрямованих на профілактику
страхових випадків; створення резерву
коштів для забезпечення страхових
виплат та надання соціальних послуг
застрахованим особам; покриття
адміністративних витрат із
забезпечення функціонування системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Так, єдиний внесок для платників,
зазначених у п. 1 (крім абз. 7) ч. 1 статті 4
Закону № 2464, встановлюється у
відсотках до визначеної абз. 1 п. 1 ч. 1
статті 7 цього Закону бази нарахування
єдиного внеску (за винятком винагороди
за цивільно-правовими договорами)
відповідно до класів професійного
ризику виробництва, до яких віднесено
платників єдиного внеску, з
урахуванням видів їх економічної
діяльності. Для бюджетних установ
єдиний внесок встановлюється у розмірі
36,3 відсотка визначеної бази
нарахування. Для платників, зазначених
у п. 1 (крім абз. 7) ч. 1 статті 4 цього
Закону, встановлюється єдиний внесок у
розмірі 34,7 відсотка винагороди за
цивільно-правовими договорами. Суб'єкт
господарської діяльності, який
провадить господарську діяльність у
декількох видах економічної
діяльності, під час визначення розміру
єдиного внеску відноситься до класу
професійного ризику виробництва за
основним видом його економічної
діяльності.

Єдиний внесок для платників,
зазначених у пп. 4 та 5 ч. 1 статті 4 Закону
№ 2464, встановлюється у розмірі 34,7
відсотка визначеної пп. 2 та 3 ч. 1 статті
7 цього Закону бази нарахування єдиного
внеску.

База нарахування єдиного внеску: для
платників, зазначених у пп. 1 (крім абз.
7), 2, 3, 6, 7 і 8 ч. 1 статті 4 Закону № 2464,
нараховується на суму нарахованої
заробітної плати за видами виплат, які
включають основну та додаткову
заробітну плату, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати, у тому числі в
натуральній формі, що визначаються
відповідно до Закону України «Про
оплату праці», та суму винагороди
фізичним особам за виконання робіт
(надання послуг) за цивільно-правовими
договорами; для платників, зазначених у
пп. 4 (крім фізичних осіб - підприємців,
які обрали спрощену систему
оподаткування) та 5 ч. 1 статті 4 Закону №
2464, нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток). Для платників,
зазначених у п. 4 ч. 1 статті 4 Закону №
2464, які обрали спрощену систему
оподаткування, - на суми, що
визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу.

Мінімальний страховий внесок, в свою
чергу, визначається розрахунково як
добуток мінімального розміру
заробітної плати на розмір внеску,
встановлений законом на місяць, за який
нараховується заробітна плата (дохід),
та підлягає сплаті щомісяця.

Статтею 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» встановлено
розмір на 2013 рік мінімальної
заробітної плати, у місячному розмірі:
з 1 січня - 1 147 гривень, з 1 грудня - 1 218
гривень. Таким чином, мінімальний
розмір єдиного внеску на місяць у
другому кварталі 2013 року становив 398
грн. 01 коп.

В той же час, грошові кошти в рахунок
погашення заборгованості зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
квітень-червень 2013 року відповідач в
установлені статтею 9 Закону № 2464
строки в повному обсязі не перерахував
у зв'язку з чим утворилася
заборгованість перед Пенсійним фондом
України за відповідний період в
розмірі 1 194 грн. 03 коп.

Сума єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені Законом № 2464, в тому числі
обчислена органом доходів і зборів у
випадках, передбачених цим Законом,
визнається недоїмкою.

Згідно ч. 4 статті 25 Закону № 2464 в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин, територіальний
орган Пенсійного фонду у порядку, за
формою і в строки, встановлені
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного фонду
в порядку, встановленому Пенсійним
фондом за погодженням з центральним
органом виконавчої влади у сфері праці
та соціальної політики. У разі якщо
згоди з органом Пенсійного фонду не
досягнуто, платник єдиного внеску
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею
протягом десяти робочих днів з дня
надходження рішення відповідного
органу Пенсійного фонду або оскаржити
вимогу до органу Пенсійного фонду
вищого рівня чи в судовому порядку.

06 серпня 2013 року управлінням
Пенсійного фонду України в
Чигиринському районі Черкаської
області у зв'язку з несплатою фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 сум єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за
квітень-червень 2013 року в установлені
строки на адресу відповідача була
направлена вимога № Ф-142 на суму 1 194 грн.
03 коп., отримане відповідачем 09.08.2013р.

Відповідачем вимога про сплату
недоїмки № Ф-142 від 06.08.2013р. в порядку
узгодження не оскаржувалася, єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до Пенсійного
фонду України за квітень-червень 2013
року в повному обсязі протягом
встановленого для його сплати строку
не сплачено.

Відповідно до ч. 4 статті 25 Закону № 2464 у
разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки. За означених підстав
територіальний орган Пенсійного фонду
також має право звернутися до суду з
позовом про стягнення недоїмки. При
цьому заходи досудового врегулювання
спорів, передбачені законом, не
застосовуються.

Оскільки право територіального органу
Пенсійного фонду України на звернення
до суду з позовом про стягнення з
платників несплачених сум єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування передбачено п. 7
ч. 1 статті 13 та ч. 4 статті 25 Закону № 2464,
суд вважає доведеним право позивача на
стягнення з відповідача
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за
квітень-червень 2013 рік в розмірі 1 194
грн. 03 коп.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
на користь управління Пенсійного фонду
України в Чигиринському районі
Черкаської області 1 194 (одну тисячу сто
дев'яносто чотири) грн. 03 коп.
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за
квітень-червень 2013 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Т.М. Чубар