Справа № 2а-1491/11/0970
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м. Київ К/800/27425/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

на постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
26.08.2011 р.

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.03.2013 р.

у справі №2а-1491/11/0970

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5

до Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області Державної податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_5) звернулась до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
ДПІ в м. Івано-Франківську) про
скасування податкових
повідомлень-рішень №/0, №/0
від 22.11.2010 р., №/1, №/1 від
19.01.2011 р.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
26.08.2011 р. у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.03.2013 р.
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
26.08.2011 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
26.08.2011 р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29.03.2013 р. скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу позивача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ в м. Івано-Франківську проведено
виїзну планову перевірку позивача з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 02.09.2009 р. по 30.09.2010 р., за
результатами якої складено акт №18522/17-3
від 09.11.2010 р.

В акті перевірки зазначено порушення
п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість».

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
22.11.2010 р., згідно якого позивачу
визначено податкове зобов'язання за
платежем податок з доходів фізичних
осіб в сумі 12261,00 грн., та податкове
повідомлення-рішення № /0 від
22.11.2010 р., згідно з яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в розмірі 263818,20грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали обґрунтованими такі висновки
податкового органу, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в охопленому
перевіркою періоді позивачем
здійснювались
транспортно-експедиційні перевезення,
а за даними про рух коштів на
розрахунковому рахунку позивача
отримано обсяг виручки: за IV квартал 2009
р. в сумі 995132,98 грн., за І квартал 2010 р. - в
сумі 650722,58 грн., за ІІ квартал 2010 р. - 29520,00
грн., за ІІІ квартал 2010 р. - в сумі 0,00
гривень.

Транспортно-експедиційні послуги
здійснювались позивачем на підставі
наступних договорів: Договір № 22/AV2009
від 21.09.2009 р. між позивачем та ТОВ
«Кроноспан УА»; Договір № 211209 від 21.12.2009
р. між позивачем та ТОВ «Бичківська
меблева фабрика»; Договір доручення №
01022010 від 01.02.2010 р. між позивачем та ТОВ
«Міжнародна група морепродуктів».

Крім того, з матеріалами справи
вбачається, що ФОП ОСОБА_5 не володіла
ліцензією на здійснення виду
господарської діяльності з надання
послуг по перевезенню пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
якою дозволено здійснювати вид робіт:
внутрішні та міжнародні перевезення
вантажів вантажними автомобілями,
причепами та напівпричепами.

Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» запроваджено спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності для суб'єктів малого
підприємництва, пункт перший статті 1
якого надає фізичним особам право
перебувати на такій системі
оподаткування за умови, якщо вони
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. грн.

Згідно з положенням пункту 4 статті 1
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» під виручкою
розуміють суму, фактично отриману
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

У разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу) (стаття 5).

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що позивач, отримавши на власний
розрахунковий рахунок суму, яка
перевищує дозволений Указом
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» розмір виручки, а саме
500000 грн., повинен був перейти на
загальну систему оподаткування.

Наведена правова позиція узгоджується
з висновком, викладеним в постанові
Верховного Суду України від 06.03.2012 р.

Таким чином, саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку, з яким
погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, щодо
необґрунтованості заявлених позивачем
вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
позивача підлягає відхиленню, а
постанова Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
26.08.2011 р. та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29.03.2013 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 відхилити.

2.Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
26.08.2011 р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29.03.2013 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В.
Муравйов