Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/41005/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
попереднього розгляду касаційні
скарги громадянина Республіки
Туреччина ОСОБА_1 на ухвалу Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 23 січня 2011 року, ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року та постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2012 року, у справі за
позовом громадянина Республіки
Туреччина ОСОБА_1 до Севастопольського
загону морської охорони Державної
прикордонної служби України, Головного
управління Державного казначейства
України у місті Севастополі, за участю
заступника військового прокурора
Севастопольського гарнізону, про
визнання дій протиправними,
відшкодування шкоди, -в с т а н о в и л
а:Громадянин Республіки Туреччина
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Севастопольського загону морської
охорони Державної прикордонної служби
України, Головного управління
Державного казначейства України у
місті Севастополі, за участю
заступника військового прокурора
Севастопольського гарнізону, про
визнання дій протиправними,
відшкодування шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Севастополя

від 23 січня 2011 року провадження в
частині вимог про стягнення з Держави
Україна, в особі: Головного управління
Державного казначейства України у м.
Севастополі шкоди, завданої
протиправними діями органу державної
влади у розмірі 177412,60 грн. - закрито.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя

від 23 січня 2011 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії
Севастопольського загону морської
охорони Державної прикордонної служби
України по затриманню та конвоюванню 26
квітня 2011 року невійськового судна -
шхуни «NAZAR BALIKCILIK» та дії по внесенню
пропозиції громадянину Республіки
Туреччина ОСОБА_1 щодо сплати коштів на
відшкодування витрат за порушення
законодавства про виключну (морську)
економічну зону України у сумі 177412,60
грн.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду

від 22 травня 2012 року ухвалу Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя

від 23 січня 2011 року залишено без зміни.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду

від 22 травня 2012 року постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя від 23 січня 2011 року
скасовано та постановлено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з постановленими у
справі ухвалою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 23 січня 2011 року та
рішеннями апеляційного суду від 22
травня 2012 року, громадянин Республіки
Туреччина ОСОБА_1 звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, в яких
посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить оскаржувані рішення судів
скасувати.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційних скарг,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що 26 квітня 2011 року
прикордонним кораблем «Миколаїв»
Севастопольського загону морської
охорони Державної прикордонної служби
України затримано невійськове
іноземне судно - шхуна «NAZAR BALIKCILIK»,
плаваючого під прапором Туреччини, на
якому знаходився капітан судна ОСОБА_1
з командою 8 осіб, про що складено
протокол, в якому зазначено, що судно
затримано за порушення вимог статей 7, 24
Закону України «Про виключну (морську)
економічну зону України»та пунктів 9,10
постанови Кабінету Міністрів України

№1490 від 13 серпня 1999 року «Про
затвердження Порядку і умов
використання рибних та інших водних
живих ресурсів виключної (морської)
економічної зони України».

При цьому на затриманому судні були
наявні знаряддя лову в
нерозтакелаженому стані, в готовності
видобування природних ресурсів та
відсутні документи на право промислу у
виключній (морській) економічній зоні
України.

У зв'язку із затриманням шхуна «NAZAR
BALIKCILIK» була конвойована в бухту
Камишову.

Севастопольський ЗМО вніс позивачу
пропозицію про добровільну сплату
державі Україна, в особі: ДПС України
витрат, пов'язаних з припиненням
правопорушення законодавства про
виключну (морську) економічну зону
України у сумі 177412,60 грн.

Повідомленням № 41/1176 від 29 червня 2011
року Севастопольський ЗМО ДПС України
сповістив позивача, що грошові кошти
сплачені за витрати пов'язані з
припиненням правопорушення
законодавства України та затриманням
шхуни

«NAZAR BALIKCILIK» отримані.

01 липня 2011 року шхуна «NAZAR BALIKCILIK»
залишила внутрішні води України.

Вважаючи дії Севастопольського загону
морської охорони Державної
прикордонної служби України щодо
затримання та внесення позивачу
пропозиції по сплаті відшкодування
витрат за порушення законодавства про
виключну (морську) економічну зону
України протиправними та з метою
стягнення з Держави Україна, в особі:
Головного управління Державного
казначейства України у місті
Севастополі, коштів, сплачених за
вищезазначене правопорушення, позивач
звернувся до суду з цим позовом.

Закриваючи провадження у справі в
частині вимог про стягнення з Держави
Україна, в особі: Головного управління
Державного казначейства України у

м. Севастополі, шкоди, завданої
протиправними діями органу державної
влади, суди виходили з того, що дані
вимоги не підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким висновком судів з
огляду на таке.

У розумінні пункту 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, справа адміністративної
юрисдикції (адміністративна справа) -
це публічно-правовий спір, у якому хоча
б однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України до компетенції
адміністративних судів України
належать, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Згідно з вимогами частини 2 статті 2
Кодексу адміністративного
судочинства України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною 2 статті 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, зокрема просить стягнути з
Держави Україна, в особі: Головного
управління Державного казначейства
України у

м. Севастополі, кошти сплачені
позивачем, як витрати, пов'язані із
затриманням судна «NAZAR BALIKCILIK», які не є
шкодою у розумінні статті 21 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1
статті 157 Кодексу адміністративного
судочинства України суд закриває
провадження у справі, якщо справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Отже, вірним є висновок судів про
необхідність закриття провадження в
частині вимог про стягнення з Держави
Україна, в особі: Головного управління
Державного казначейства України у м.
Севастополі сплачених позивачем
витрат, пов'язаних із затриманням
судна.

Крім того, постановляючи рішення про
відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд послався на ті
обставини, що при внесенні позивачу
пропозиції по сплаті відшкодування
витрат за порушення законодавства про
виключну (морську) економічну зону
України Севастопольський загін
морської охорони Державної
прикордонної служби України діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про Державну прикордонну службу
України» на Державну прикордонну
службу України покладаються завдання
щодо забезпечення недоторканності
державного кордону та охорони
суверенних прав України в її виключній
(морській) економічній зоні.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
Державну прикордонну службу України»
основними функціями Державної
прикордонної служби України є, зокрема,
охорона державного кордону України на
суші, морі, річках, озерах та інших
водоймах з метою недопущення
незаконної зміни проходження його
лінії, забезпечення дотримання режиму
державного кордону та прикордонного
режиму; охорона суверенних прав
України в її виключній (морській)
економічній зоні та контроль за
реалізацією прав і виконанням
зобов'язань у цій зоні інших держав,
українських та іноземних юридичних і
фізичних осіб, міжнародних
організацій.

Пунктом 3 статті 58 Конвенції
Організації Об'єднаних Націй з
морського права 1982 року, ратифікованої
Україною передбачено, що держави під
час реалізації своїх прав та виконанні
своїх обов'язків за цією Конвенцією у
виключній економічній зоні певним
чином враховують права та обов'язки
прибережної держави та додержуються
законів та правил, які прийняті
прибережною державою у відповідності з
положеннями цієї Конвенції та іншими
нормами міжнародного права.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про виключну (морську) економічну зону
України» порядок і умови використання
рибних та інших живих ресурсів
виключної (морської) економічної зони
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з пунктом 9 Порядку і умов
використання рибних та інших водних
живих ресурсів виключної (морської)
економічної зони України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13 серпня 1999 року
№ 1490 (далі - Порядок) кожне судно
повинно мати: оригінал дозволу на
ведення промислу водних живих ресурсів
у виключній (морській) економічній
зоні; промисловий журнал та журнал
обліку прийнятих водних живих
ресурсів; сигнальні розпізнавальні
знаки; марковані знаряддя лову із
зазначенням назви судна, держави,
номера дозволу і порядкового номера
знаряддя лову; УКХ-радіостанцію, яка
повинна постійно працювати на прийом
на

16 міжнародному каналі; 6) завірену
власником судна схему розташування
трюмів із зазначенням їх розмірів; 7)
форму гарантії країни прапору (додаток
3).

Відповідно до пункту 10 порядку судна,
що мають промислове обладнання і не
одержали дозволу на право промислу,
повинні повідомити прикордонні
війська про вхід у виключну (морську)
економічну зону України. Знаряддя лову
повинно бути розтакелажено і
знаходитись у трюмі.

Пунктом 15 Положення про порядок
охорони суверенних прав України у її
виключній (морській) економічній зоні,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 червня 1996 року
№ 642 передбачено, що витрати, пов'язані
із затриманням суден - порушників
законодавства про виключну (морську)
економічну зону, відшкодовуються в
повному обсязі за рахунок порушників.

Так, перебування іноземного судна «NAZAR
BALIKCILIK» у виключній (морській)
економічній зоні України визнано
сторонами.

При цьому апеляційним судом
встановлено, що капітан судна ОСОБА_1
підписав акт про порушення
законодавства про виключну (морську)
економічну зону України та підтвердив,
що 24 квітня 2011 року вийшов з порту
Пойрас (Стамбул) для ведення рибного
промислу, що на судні знаходяться сітки
для ведення промислу, а капітан свою
вину визнав та був готовий нести
відповідальність за порушення
законодавства України.

Крім того, на підставі протоколу огляду
судна, в зв'язку з явними ознаками
порушення законодавства України про
виключну (морську) економічну зону
України 26 квітня 2011 року о 17 годині 50
хвилин цього ж дня, відповідачем
прийнято рішення про затримання
судна-порушника, відповідно до
протоколу затримання невійськового
судна, та конвоювання його до бухти
Камишової Севастопольського морського
рибного порту.

З огляду на викладене, апеляційний суд
дійшов вірного висновку про
правомірність дій Севастопольського
загону морської охорони Державної
прикордонної служби України.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційних скарг не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи допущені порушення
норм процесуального права.

Постановлені у справі ухвала Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 23 січня 2011 року та
рішення апеляційного суду

від 22 травня 2012 року є законними та
обґрунтованими, і підстави для їх зміни
чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги громадянина
Республіки Туреччина ОСОБА_1 залишити
без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Севастополя

від 23 січня 2011 року, ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року та постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2012 року, у справі за
позовом громадянина Республіки
Туреччина ОСОБА_1 до Севастопольського
загону морської охорони Державної
прикордонної служби України, Головного
управління Державного казначейства
України у місті Севастополі, за участю
заступника військового прокурора
Севастопольського гарнізону, про
визнання дій протиправними,
відшкодування шкоди - залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: