Справа № 705/7448/13-ц
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Коваль А.Б.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області на постанову
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 16.01.2014 у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з позовом, в якому просив:
визнати рішення управління Пенсійного
фонду України в м. Умані та Уманському
районі Черкаської області про
перерахунок пенсії у розмірі 80 % від
суми місячного заробітку незаконним;
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Умані та Уманському
районі Черкаської області
перерахувати з 01.07.2012 призначену пенсію
у зв'язку з підвищенням заробітної
плати працівникам прокуратури
відповідно до вимог ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру» у розмірі 86 %
від суми місячного заробітку;
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Умані та Уманському
районі Черкаської області виплатити
різницю між фактично отриманою та
належною до сплати сумою пенсії,
починаючи з 01.07.2012.

Постановою Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 16.01.2014
позов задоволено частково: визнано
протиправними рішення та дії
управління Пенсійного фонду України в
місті Умані та Уманському районі
Черкаської області про перерахування
позивачу пенсії у розмірі 80 % від суми
місячного заробітку; зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
місті Умані та Уманському районі
Черкаської області провести
перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.07.2012 на
підставі довідки прокуратури
Черкаської області від 17.10.2012 № 18-341 вих.
№ 12, відповідно до статті 50-1 Закону
України «Про прокуратуру», виходячи з
розрахунку 86 % від суми місячного
заробітку; зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в місті Умані
та Уманському районі Черкаської
області виплатити ОСОБА_2 різницю між
фактично отриманою та належною до
сплати сумою пенсії за період часу - 12
місяців з 11.12.2012 до 11.12.2013, як дати
звернення позивача до суду за захистом
своїх прав, перерахувавши її на
особистий пенсійний рахунок позивача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідачем подано апеляційну скаргу,
в якій він просить оскаржувану
постанову скасувати, як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи з
10.11.2010 позивач був звільнений з посади
помічника прокурора м. Умані
Черкаської області у зв'язку з виходом
на пенсію за вислугою років.

Позивач являється пенсіонером органів
прокуратури та йому призначена пенсія
відповідно до вимог Закону України
«Про прокуратуру». Відповідно до
рішення комісії про призначення пенсії
від 01.04.2002 позивачеві призначена пенсія
за вислугою років довічно.

На підставі поданої позивачем заяви
про перерахування пенсії у розмірі 86 %
від суми місячного заробітку
відповідач - управління Пенсійного
фонду України в м. Умані та Уманському
районі Черкаської області відмовив
позивачу в перерахунку пенсії у
розмірі 86 % від суми місячного
заробітку.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що управління Пенсійного
фонду України в м. Черкасах Черкаської
області неправомірно відмовило
позивачу у перерахунку пенсії.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
управління Пенсійного фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області діяло на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
необґрунтованими та погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
пенсія за вислугою років призначена
позивачу і періодично
перераховувалась у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
працівників прокуратури у розмірі 86 %
від суми місячного заробітку на
підставі ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» в редакції від
12.07.2001№2363-11.

Постановою КМ України «Про
впорядкування структури та умов праці
працівників органів прокуратури» № 505
від 31.05.2012 підвищено заробітну плату
працівників прокуратури.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, враховуючи те, що пройшло
збільшення посадових окладів
працівників прокуратури, що є
підставою для перерахунку уже
призначеної пенсії, в серпні 2012 року
подав заяву з необхідними документами
до управління Пенсійного фонду України
в м. Умані та Уманському районі
Черкаської області про проведення йому
перерахунку призначеної пенсії у
розмірі 86 % місячного заробітку.
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області було проведено
перерахунок пенсії у розмірі 80 % із
заробітку з 01.07.2012.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугою років незалежно від віку.
Пенсія призначається у розмірі 80% від
суми їхньої місячної заробітної плати,
до котрої включається всі види оплати
праці, на які нараховуються страхові
внески, одержуваної перед місцем
звернення за призначенням пенсії. За
кожен повний рік роботи понад 10 років
на цих посадах пенсія збільшується на 2
відсотки, але не більше 90 відсотків
місячного заробітку. Призначені
працівникам прокуратури пенсії
перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок пенсії проводиться з
урахуванням фактично отримуваних
працівником виплат і умов оплати праці,
що існували на день його звільнення з
роботи.

Встановлені Законом України «Про
прокуратуру» в редакції від 12.07.2001
положення щодо проведення
перерахування пенсії з урахуванням
фактично отримуваних працівником
виплат і умов оплати праці, що існували
на день його звільнення з роботи,
поширення їх на пенсіонерів з числа
працівників прокуратури, незалежно від
часу виходу їх на пенсію, повністю
залишені без змін в ч. 18 ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру» в новій
редакції від 17.05.2012.

Законом України «Про заходи щодо
законодавчого реформування пенсійної
системи», який набрав чинності 01.10.2010
внесено зміни до ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру», згідно якої пенсія
призначається у розмірі 80% від суми
місячної заробітної плати.

Однак, колегія судів зазначає, що
вищевказана норма має застосовуватись
до працівників при виході на пенсію
після прийняття і вступу в законну силу
даного Закону.

Оскільки позивач у своїй заяві просив
не призначити йому пенсію, а зробити її
перерахунок, то при проведенні
перерахунку управління Пенсійного
фонду України в м. Умані та Уманському
районі повинно було керуватись ч. 17 ст.
50-1 Закону України «Про прокуратуру» №
3662-12 від 26.11.1993 в редакції Закону № 2663-111
(2663-14) від 12.07.2001, тобто тією нормою, яка
діяла до прийняття Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
реформування пенсійної системи», в
якому не йдеться про те, що після
перерахунку розмір пенсії позивача не
може перевищувати 80 відсотків.

Аналогічна правова позиція висловлена
в постанові Верховного суду України
від 17.12.2013 у справі № 21-445а13.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону в часі,
колегія суддів виходить із того, що
згідно зі статтею 22 Конституції
України закріплені нею права і свободи
не є вичерпними, гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законодавчих актів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 06.07.1999
№ 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та
від 20.03.2002 оку № 5-рп/2002 у справі щодо
пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного
питання вже була висловлена Верховним
Судом України у постанові від 10.12.2013 у
справі № 21-348а13.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що
відповідач повинен був провести
перерахунок раніше призначеної
позивачеві пенсії у розмірі 86
відсотків від суми місячного чинного
заробітку і при перерахунку мають бути
взяті до уваги збільшені показники
підвищення заробітної плати, які
надані позивачем та підтверджені
відповідною довідкою, що вірно
встановлено судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції ухвалив законне
та обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Умані та
Уманському районі залишити без
задоволення, а постанову Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 16.01.2014- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко
В.В.,

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.