Справа № 826/7759/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7759/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Січкаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну товариства з
обмеженою відповідальністю «Європоліс
Лоджістік Парк ІІ» на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19 вересня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Європоліс Лоджістік
Парк ІІ» до державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва державної податкової служби про
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Європоліс Лоджістік
Парк ІІ» звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва державної податкової служби про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 25 лютого 2013
року № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 вересня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Києва
державної податкової служби було
проведено камеральну перевірку
податкової звітності з податку на
додану вартість ТОВ «Європоліс
Лоджістік Парк ІІ» за жовтень 2012 року.

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем було складено Акт
перевірки 236/15-575 від 29.11.2012р., в якому
зроблено висновок про порушення
позивачем вимог п. 102.5 ст. 102, пп. 135.5.4 п.
135.5 ст. 135, п. 198.3 ст.198, ст. 200 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення залишку від'ємного значення
з ПДВ попереднього податкового періоду
(рядок 24 декларації звітного
(податкового) періоду) за жовтень 2012
року в розмірі 3 239 812,00 грн.

На підставі висновків вказаного Акту
перевірки державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Києва державної податкової служби
було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.12.2012р. №
1, яким зменшено розмір від'ємного
значення суми ПДВ у розмірі 3 239 812,00 грн.

В процесі адміністративного
оскарження, в рамках розгляду
первинної скарги, була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка, за результатами якої
складено акт ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва ДПС від 11.02.2013 №
24/15.6-27/34192065, яким підтверджено висновки
камеральної перевірки в частині
відсутності права позивача на від'ємне
значення суми ПДВ у розмірі 3 151 779,50 грн.,
яке виникло в липні 2008 року та січні 2009.

Не погодившись з вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
своє рішення тим, що у зв'язку з не
декларуванням позивачем від'ємного
значення ПДВ до бюджетного
відшкодування на протязі 1095 днів з
моменту виникнення права на таке
відшкодування, залишок від'ємного
значення, який не брав участі в
розрахунку сум бюджетного
відшкодування, не може бути включений в
рядок 24 податкової декларації, а суми
такого залишку не можуть бути в
подальшому заявлені платником
податків до відшкодування чи в рахунок
майбутніх платежів.

Проте, колегія суддів не погоджується з
вказаним рішенням суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в
ході перевірки відповідачем було
встановлено, що згідно з поданою ТОВ
«Європоліс Лоджістік Парк ІІ»
податковою декларацією з ПДВ за
жовтень 2012 року залишок від'ємного
значення за жовтень 2012 року складає 30723
612,00 грн.

Згідно результатів перевірки
відображення показників Додатку №2 до
податкової декларації з податку на
додану вартість за жовтень 2012 року
«Довідка щодо залишку суми від'ємного
значення попередніх податкових
періодів, що залишається непогашеним
після бюджетного відшкодування,
отриманого у звітному податковому
періоді, та підлягає включенню до
складу податкового кредиту наступного
податкового кредиту (Д2) встановлено,
що позивачем протягом 1095 терміну не
було використано залишок від'ємного
значення з ПДВ, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду у розмірі - 3 723 612,
00 грн.

За висновком, залишок від'ємного
значення з ПДВ, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду поданому
підприємству по податковій декларації
з податку на додану вартість за жовтень
2012 року повинен становить - 483 800,00 грн.

Таким чином, податковим органом
зроблено висновок, що оскільки ТОВ
«Європоліс Лоджістік Парк ІІ» протягом
1095 терміну не було використано залишок
від'ємного значення з ПДВ, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду у
розмірі 3 239 812,00 грн., то таким чином не
використано і право на подання заяви
(декларації) про повернення надміру
сплаченої суми.

Надаючи правову оцінку вказаним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно з пунктами 200.1, 200.3, 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Пунктом 102.5 статті 102 Податкового
кодексу України передбачено, що заяви
про повернення надміру сплачених
грошових зобов'язань або про їх
відшкодування у випадках, передбачених
цим Кодексом, можуть бути подані не
пізніше 1095 дня, що настає за днем
здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

Разом з тим, слід зазначити, що приписи
пункту 102.5 статті 102 Податкового
кодексу України регулюють виключно
питання повернення надміру сплачених
грошових зобов'язань та відшкодування
сум податку на додану вартість і саме
для вирішення цих питань законодавець
встановлює 1095-денний термін.

Що ж до строків відображення
податкового кредиту та перенесення
залишку від'ємного значення попередніх
податкових періодів до складу сум, що
відносяться до податкового кредиту
наступного податкового періоду, то
будь-яких обмежень Податковий кодекс
України не містить.

Таким чином, з огляду на викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що у відповідача відсутні правові
підстави для застосування наслідків,
визначених п. 102.5 статті 102 Податкового
кодексу України у зв'язку із тим, що
підприємством не заявлялись суми до
бюджетного відшкодування, а
використання сформованого податкового
кредиту та його відображення у
податковій декларації не обмежено
законом.

Отже, позивач своєчасно та правомірно
задекларував вказані суми податкового
кредиту та проводив декларування сум
від'ємного значення з ПДВ, яке у свою
чергу, відобразив у рядку 24 декларації
з податку на додану вартість.

Таке декларування залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, позивач має право
проводити поза межами строку,
встановленого приписами п.102.5 ст.102
Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 17 вересня 2013 року по справі
№ К/9991/69088/12.

При цьому, відповідно до Листа
Державної податкової служби України
від 12.01.2012 року № 608/6/15-3415-16 ДПСУ платник
податків, який не мав права на бюджетне
відшкодування через відсутність
оподатковуваних поставок, має право в
рядку 24 податкової декларації з ПДВ
відображати залишок від'ємного
значення податку, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду та з
дати виникнення якого минуло 1095 днів,
до повного його погашення.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що питання правомірності
декларування суми від'ємного значення
ПДВ в розмірі 3 151 779,5 грн., яка
заявлялась позивачем до бюджетного
відшкодування в листопаді 2010 року в
складі загальної суми бюджетного
відшкодування в розмірі 3 635 587 грн.
розглядалося відповідачем під час
позапланової перевірки позивача з
питань дотримання нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за листопад 2010 року, яка виникла
за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось, в тому числі, в періоди з
01.07.2008 по 31.07.2008, з 01.01.2009 по 31.01.2009, з 01.07.2009
по 31.07.2009 та з 01.09.2009 по 30.09.2009. Результати
такої перевірки оформлені відповідним
актом перевірки від 28.03.2011 р. №
53/07-214/34192065.

Так, відповідно до вказаного акта
перевірки відповідач повністю
підтвердив задеклароване позивачем
власне від'ємне значення суми ПДВ за
липень 2008 року та січень 2009 року в
розмірі 3 151 779,5 грн. Зазначений
висновок був зроблений на підставі
перевірки первинних документів
позивача, як того вимагало
законодавство, чинне на момент
проведення перевірки.

Однак, при цьому відповідач зробив
висновок про відсутність у позивача
права на заявлення такої суми
від'ємного значення до відшкодування з
бюджету з огляду на відсутність
оподаткованих операцій, тобто
відсутність права на будь-яке бюджетне
відшкодування в принципі до появи
достатнього обсягу оподаткованих
операцій (п.п. 7.7.11 ЗУ «Про податок на
додану вартість»), що підтверджується
вищевказаним актом перевірки від 28.03.2011
року № 53/07-214/34192065.

Отже, таким чином, відповідачем
підтверджено право позивача на
від'ємне значення липня 2008 та січня 2009
року в розмірі 3 151 779,5 грн., однак
підтверджено відсутність права
позивача на бюджетне відшкодування
цієї суми через відсутність
оподаткованих операцій.

Відповідно до вказаного висновку
відповідача, позивач скоригував дані
своєї податкової звітності та вказав
відповідну суму як збільшення
від'ємного значення ПДВ у рядку 21.3
декларації за квітень 2011 року. В зв'язку
з відсутністю права заявляти суму до
бюджетного відшкодування, вона
перейшла до рядка 24 декларації за
квітень 2011 року.

При цьому, декларація за квітень 2011
року була прийнята відповідачем без
заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, судом, під час здійснення
судочинства не було враховано вимогу
вказаної норми закону. Так,
відповідачем не надано належних
доказів на підтвердження висновку про
порушення позивачем податкового
законодавства, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанцій щодо правомірності
прийняття державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Києва податкового
повідомлення-рішення від 25 лютого 2013
року № не ґрунтуються на вимогах
закону.

Відповідно до п. 1, 4 ч.1 ст. 202 КАС
України, підставами для скасування
постанови суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Європоліс
Лоджістік Парк ІІ» - задовольнити.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 вересня 2013 року - скасувати та
ухвалити нову постанову, якою позовні
вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «Європоліс Лоджістік
Парк ІІ» - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
державної податкової служби від 25
лютого 2013 року № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Європоліс Лоджістік
Парк ІІ» судовий збір за подання
позовної заяви у розмірі 2294 грн. 00 коп.
та судовий збір за подання апеляційної
скарги у розмірі 1147 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В.
Карпушова

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.