Справа № 820/11508/13-а
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.Справа № 820/11508/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання
Гончаровій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Адвоката ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22.01.2014р.
по справі № 820/11508/13-а

за позовом Адвоката ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області
Михайлової Яни Олександрівни

про визнання незаконним та скасування
рішення, зобов`язання вчинити певні
дії,

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат ОСОБА_1 (надалі по тексту
позивач)звернувся до суду з позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Харківської області
Михайлової Яни Олександрівни (надалі
по тексту відповідач), в якому просив
суд:

-визнати незаконним та скасувати
рішення відповідача про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №7965012 від 14.11.2013;

-зобов'язати відповідача в
установленому законодавством порядку
повторно розглянути заяву прийняту
14.11.2013 року 11:14:00 за реєстраційним
номером 3637814, яку подала ОСОБА_1, що діє
на підставі договору про надання
правової допомоги разом з доданими до
неї документами.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 22.01.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову адвоката ОСОБА_1 до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області Михайлової Яни
Олександрівни про визнання незаконним
та скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії відмовлено в
повному обсязі.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 22.01.2014 року
та прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких посилаючись
на законність та обгрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
просить суд апеляційної інстанції у
задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
укладено договір про надання правової
допомоги від 21.10.2013 року, за умовами
якого адвокат надає клієнту послуги
щодо представництва інтересів в
Реєстраційній службі Харківського
районного управління юстиції з питань
проведення державної реєстрації прав
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :00:004:0080, а також
подає відповідний комплект документів
щодо реєстрації права власності на
вказану земельну ділянку.

28.10.2013 року адвокат ОСОБА_1 звернулась
до Реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень (реєстраційний номер 3637814)
для проведення державної реєстрації
права власності, форма власності -
приватна на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:00:004:0080.

14.11.2013 року державним реєстратором прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції Михайловою Яною
Олександрівною прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 7965012.

Вказану відмову мотивовано тим, що із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа. Відповідачем було зауважено на
тому, що подання пакету документів до
реєстраційної служби замість власника
не може бути різновидом правової
допомоги, оскільки подання документів
передбачає подання заяви встановленої
форми до реєстраційної служби та
отримання картки прийому заяви, для
чого не потрібні знання у сфері права.

З оскаржуваного рішення вбачається, що
підставою для відмови в державній
реєстрації права приватної власності
на земельну ділянку слугував висновок
відповідача про те, що заявником не
було надано належного доказу на
підтвердження своїх повноважень діяти
в інтересах власника, зокрема, вказаної
земельної ділянки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
державний реєстратор в межах
повноважень визначених Законом
прийняв обґрунтоване рішення про
відмову у державній реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а тому
підстав для задоволення позову немає.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України основним
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними управлінських функцій
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди зобов'язані перевірити оскаржені
рішення, дії на предмет того, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо;
добросовісно; розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів осіб і
цілями, на яке спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно.

Отже, під час розгляду спорів щодо
оскарження рішень (дій) суб'єктів
владних повноважень, суд зобов'язаний
незалежно від підстав, наведених у
позові, перевіряти оскаржувані
рішення(дії) на їх відповідність усім
зазначеним вимогам.

При проведені державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень державний реєстратор
реєстраційної служби керується
Конституцією України, Цивільним
кодексом України, Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV
від 01.07.2004 року (далі - Закон України
№1952-ІV), Порядком державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень і
Порядком надання інформації з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 703 від 22.06.2011 року (далі - Порядок №703).

Згідно преамбули Закону України №1952-ІV,
цей Закон визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до положень ст.2 Закону
України №1952-ІV визначено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно;
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.10.2013 року ОСОБА_1, на підставі договору
про надання правової допомоги,
укладеного з ОСОБА_3, звернулась до
Реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції
Харківської області із заявою про
державну реєстрацію права власності на
земельну ділянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Вказана заява була підписана ОСОБА_1 як
заявником.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Згідно з п. 12 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р.
№ 703, під час розгляду заяви про
державну реєстрацію і документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями.

14.11.2013 року державним реєстратором було
прийнято рішення № 7965012 про відмову у
державній реєстрації прав власності на
земельну ділянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Під час розгляду заяви позивача
державним реєстратором було
встановлено, що з заявою про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 до Реєстраційної служби
Харківського районного управління
юстиції звернулася неналежна особа.

Правовою підставою щодо прийняття
вказаного рішення слугували ст. 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», п. 16 та 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 № 703

Згідно з п.3 ч.1 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа.

Як вбачається з матеріалів справи, між
адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
укладено договір про надання правової
допомоги від 21.10.2013 року, за умовами
якого адвокат надає клієнту послуги
щодо представництва інтересів в
Реєстраційній службі Харківського
районного управління юстиції з питань
проведення державної реєстрації прав
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :00:004:0080, а також
подає відповідний комплект документів
щодо реєстрації права власності на
вказану земельну ділянку.

28.10.2013 року адвокат ОСОБА_1 на підставі
вищевказаного договору про надання
правової допомоги звернулась до
Реєстраційної служби Харківського
районного управління юстиції із
заявою про державну реєстрацію права
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:00:004:0080, складеною та підписаною
власноручно.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону
України « Про адвокатуру та
адвокатську діяльність» договір про
надання правової допомоги -
домовленість, за якою одна сторона
(адвокат, адвокатське бюро, адвокатське
об'єднання) зобов'язується здійснити
захист, представництво або надати інші
види правової допомоги другій стороні
(клієнту) на умовах і в порядку, що
визначені договором, а клієнт
зобов'язується оплатити надання
правової допомоги та фактичні витрати,
необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч.1 ст. 1 Закону України « Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
передбачено, що представництво - вид
адвокатської діяльності, що полягає в
забезпеченні реалізації прав і
обов'язків клієнта в цивільному,
господарському, адміністративному та
конституційному судочинстві, в інших
державних органах, перед фізичними та
юридичними особами, прав і обов'язків
потерпілого під час розгляду справ про
адміністративні правопорушення, а
також прав і обов'язків потерпілого,
цивільного позивача, цивільного
відповідача у кримінальному
провадженні.

Відповідно до пп. 1,2,4 ч.1 ст. 20 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» під час здійснення
адвокатської діяльності адвокат має
право вчиняти будь-які дії, не
заборонені законом, правилами
адвокатської етики та договором про
надання правової допомоги, необхідні
для належного виконання договору про
надання правової допомоги, зокрема,
звертатися з адвокатськими запитами, у
тому числі щодо отримання копій
документів, до органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх
посадових і службових осіб,
підприємств, установ, організацій,
громадських об'єднань, а також до
фізичних осіб (за згодою таких фізичних
осіб); представляти і захищати права,
свободи та інтереси фізичних осіб,
права та інтереси юридичних осіб у
суді, органах державної влади та
органах місцевого самоврядування, на
підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форми
власності, громадських об'єднаннях,
перед громадянами, посадовими і
службовими особами, до повноважень
яких належить вирішення відповідних
питань в Україні та за її межами;
складати заяви, скарги, клопотання,
інші правові документи та подавати їх у
встановленому законом порядку.

Отже, з аналізу наведеного Закону
випливає, що під час здійснення
адвокатської діяльності адвокат має
право вчиняти дії щодо захисту прав,
свобод та інтересів фізичної особи,
складати та подавати заяви від свого
імені як представник інтересів свого
клієнта.

Між тим, вказаний Закон не надає права
адвокату діяти від імені клієнта, в
тому числі підписувати замість нього
будь-які документи.

За змістом договору про правову
допомогу позивач здійснює
представництво інтересів свого
клієнта в державному органі, проте у
вказаному договорі не зазначено, що
позивач може звертатися до державного
органу від імені свого клієнта з правом
підпису юридично значимих документів,
що має наслідком виникнення або
припинення права власності ОСОБА_3 на
земельну ділянку.

Таким чином, договір про надання
правової допомоги та свідоцтво про
зайняття адвокатською діяльністю, які
були подані позивачем до державного
реєстратора в підтвердження своїх
повноважень, не надають право позивачу
діяти від імені ОСОБА_3 та підписувати
замість нього будь-які юридично
значимі для нього документи.

За таких обставин, приймаючи рішення №
7965012 про відмову у державній реєстрації
прав власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3 з підстав звернення неналежної
особи з заявою про державну реєстрацію
прав власності на вказану земельну
ділянку, відповідач діяв у
відповідності до вимог діючого
законодавства.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову.

За таких обставин, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Адвоката ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 22.01.2014р. по
справі № 820/11508/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко
Я.М.Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М.
Подобайло З.Г. Повний текст ухвали
виготовлений 24.03.2014 р.