Справа № 816/471/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 р.Справа № 816/471/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014р. по
справі № 816/471/14

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління
Держземагенства у Полтавській області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагенства у
Полтавській області, в якому просить
суд:

- визнати протиправними дії Головного
управління Держземагенства у
Полтавській області, щодо ненадання
повної та достовірної інформації на
запит ОСОБА_1 від 21.10.2013 року №1;

- зобов'язати Головне управління
Держземагенства у Полтавській області
надати належним чином завіреної копії
дозволів на розроблення документації
із землеустрою ОСОБА_2 на території
Демидівської сільської ради
Решетилівського району Полтавської
області наданих в 2013 році; надати копії
всіх документів на підставі яких були
надані дозволи на розроблення
документації із землеустрою ОСОБА_2 на
території Демидівської сільської ради
Решетилівського району Полтавської
області (листи, звернення з усіма
додатками до них), в тому числі накази
чи інші розпорядчі документи з усіма
додатками до них; надати інформацію чи
надавалися ОСОБА_2 інші розпорядчі
документи у 2013 році, окрім дозволів на
розроблення документації із
землеустрою, що відносяться до надання
земельних ділянок державної власності
в користування на території
Демидівської сільської ради
Решетилівського району Полтавської
області.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що позивачу гарантовано право на
отримання достовірної, точної та
повної інформації. В свою чергу
відповідачем, в порушення вимог Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" було протиправно
відмовлено у наданні відповіді на
запит №1 від 21.10.2013 року.

За наслідками розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014 року
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
те, що діями відповідача не було
порушено встановлених законом прав та
інтересів позивача у сфері
публічно-правових відносин. Зазначив,
що оскільки запитувані позивачем копії
дозволів на розроблення документації
із землеустрою ОСОБА_2 на території
Демидівської сільської ради
Решетилівського району Полтавської
області та інші документи є публічною
інформацією про особу, котра одержала
державне та комунальне майно у
власність чи користування, та не є
інформацією з обмеженим доступом, то
доступ до неї не може бути обмежений. В
зв'язку з чим, відповідачем, в порушення
вимог Закону України "Про доступ до
публічної інформації" було протиправно
відмовлено у наданні відповіді на
запит позивача.

Відповідач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

У відповідності до положень п.3 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), справа
підлягає розгляду в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 21.10.2013 року ОСОБА_1
звернувся із запитами про доступ до
публічної інформації до Головного
управління Держземагенства у
Полтавській області, в якому просив
дати інформацію, чи надавалися в 2013
році дозволи на розроблення
документації із землеустрою ОСОБА_2 на
території Демидівської сільської ради
Решетилівського району Полтавської
області. В разі, якщо ОСОБА_2 вище
зазначені дозволи на розроблення
документації із землеустрою
надавалися, позивач просив надати всі
документи на підставі яких такі
земельні ділянки були надані (листи,
звернення з усіма додатками до них), в
тому числі накази чи інші розпорядчі
документи з усіма додатками до них.
Також просив надати інформацію, чи
надавалися в 2013 році ОСОБА_2 інші
розпорядчі документи, окрім дозволів
на розроблення документації із
землеустрою, що відносяться до надання
земельних ділянок державної власності
в користування на території
Демидівської сільської ради
Решетилівського району Полтавської
області.

Листом від 24.10.2013 року № 44/950 Головне
управління Держземагенства у
Полтавській області відмовило у
задоволенні запиту на підставі того, що
запитувана інформація відноситься до
категорії "інформацію про фізичну
особу (персональні дані)", в зв'язку з
чим, не може бути надана без згоди
особи, якої вона стосується.

Позивач, не погоджуючись із вказаною
відмовою, звернувся до суду із даним
позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що під час судового розгляду не
було встановлено факту порушення
відповідачем прав та законних
інтересів позивача на отримання
публічної інформації, які передбачені
Законом України «Про доступ до
публічної інформації».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
доступ до публічної інформації",
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

У відповідності до вимог ст. 5 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації", доступ до інформації
забезпечується шляхом її оприлюднення
у засобах масової інформації (в
офіційних друкованих виданнях, на
офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет,
на інформаційних стендах та будь-яким
іншим способом) та через надання
інформації за запитами на інформацію.

Положеннями статті 12 Закону України
"Про доступ до публічної інформації"
передбачено, що суб'єктами відносин у
сфері доступу до публічної інформації
є:

1) запитувачі інформації - фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти,
визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або
відповідальна особа з питань запитів
на інформацію розпорядників
інформації.

Як було встановлено судом першої
інстанції та знайшло своє
підтвердження під час апеляційного
перегляду, відповідач є розпорядником
інформації в розумінні статті 13 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації".

До обов'язків розпорядників
інформації, зокрема, віднесено
надавати достовірну, точну та повну
інформацію, а також у разі потреби
перевіряти правильність та
об'єктивність наданої інформації (п. 6 ч.
1 ст. 14 Закону України "Про доступ до
публічної інформації").

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про доступ до публічної інформації",
запит на інформацію - це прохання особи
до розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

Виходячи з наведених норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що під запитом на інформацію
слід вважати прохання надати відомості
та/або дані, які перебувають у
володінні розпорядників публічної
інформації, що відображені та
задокументовані будь-якими засобами та
на будь-яких носіях.

Згідно з пунктом третім частини 5
статті 19 Закону України "Про доступ до
публічної інформації", запит на
інформацію має містити серед іншого
загальний опис інформації або вид,
назву, реквізити чи зміст документа,
щодо якого зроблено запит, якщо
запитувачу це відомо.

Аналізуючи зміст запиту на інформацію
№1 від 21.10.2013 року колегія суддів
дійшла висновку, що позивач фактично
просить Головне управління
Держземагенства у Полтавській області
надати копії дозволів на розроблення
документації із землеустрою та копії
всіх документів на підставі яких були
надані дозволи на розроблення
документації із землеустрою ОСОБА_2 на
території Демидівської сілької ради
Решетилівського району Полтавської
області.

В свою чергу, згідно п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації", розпорядник інформації
має право відмовити в задоволенні
запиту якщо інформація, що запитується,
належить до категорії інформації з
обмеженим доступом відповідно до
частини другої статті 6 цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" встановлено, що
інформацією з обмеженим доступом є
конфіденційною інформацією.

Обмеженню доступу підлягає інформація,
а не документ. Якщо документ містить
інформацію з обмеженим доступом, для
ознайомлення надається інформація,
доступ до якої необмежений (ч. 7 ст. 6
Закону України "Про доступ до публічної
інформації").

У відповідності до положень ч. 2 ст. 21
Закону України "Про інформацію",
конфіденційною є інформація про
фізичну особу, а також інформація,
доступ до якої обмежено фізичною або
юридичною особою, крім суб'єктів
владних повноважень.

До конфіденційної інформації про
фізичну особу належать, зокрема, дані
про її національність, освіту, сімейний
стан, релігійні переконання, стан
здоров'я, а також адреса, дата і місце
народження (ч. 2 ст. 11 Закону України "Про
інформацію").

Згідно положень ст.ст. 2, 5 Закону
України "Про захист персональних
даних", персональні дані - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована, за режимом
доступу є інформацією з обмеженим
доступом.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 вищенавденого
Закону, поширення персональних даних
без згоди суб'єкта персональних даних
або уповноваженої ним особи
дозволяється у випадках, визначених
законом, і лише (якщо це необхідно) в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та прав людини.

Колегія суддів зазначає, що згідно із
Рішенням Конституційного Суду України
від 30.10.1997 року у справі №5-зп щодо
офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48
Закону України "Про інформацію" та
статті 12 Закону України "Про
прокуратуру" закріплено, що до
конфіденційної інформації про особу,
зокрема, належать свідчення про її
майновий стан та інші персональні дані.

У відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від
20.01.2012 року у справі № 2-рп/2012
за конституційним поданням
Жашківської районної ради Черкаської
області щодо офіційного тлумачення
положень частин першої, другої статті
32, частин другої, третьої статті 34
Конституції України зазначено, що
інформація про особисте та сімейне
життя особи (персональні дані про неї) -
це будь-які відомості чи сукупність
відомостей про фізичну особу, яка
ідентифікована або може бути конкретно
ідентифікована, а саме: національність,
освіта, сімейний стан, релігійні
переконання, стан здоров'я,
матеріальний стан. Збирання,
зберігання, використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди державою, органами
місцевого самоврядування, юридичними
або фізичними особами є втручанням в її
особисте та сімейне життя.

Виходячи із вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що запитувана
позивачем інформація містить
інформацію про персональні дані
ОСОБА_2, та як наслідок, є інформацією з
обмеженим доступом.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 7 та
п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про доступ
до публічної інформації", розпорядники
інформації, визначені частиною першою
статті 13 цього Закону, які володіють
конфіденційною інформацією, можуть
поширювати її лише за згодою осіб, які
обмежили доступ до інформації, а за
відсутності такої згоди - лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та прав людини.

Одночасно на розпорядника інформації
покладено обов'язок вживати заходів
щодо унеможливлення несанкціонованого
доступу до інформації про особу чи
інших осіб.

Доступ до публічної інформації
відповідно до цього Закону
здійснюється на певних принципах, в
тому числі вільного отримання та
поширення інформації, крім обмежень,
встановлених законом (п. 2 ч. 1 ст. 4
Закону України "Про доступ до публічної
інформації").

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції з приводу відсутності в діях
відповідача порушення прав та законних
інтересів позивача на отримання
публічної інформації, які передбачені
Законом України «Про доступ до
публічної інформації».

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
як під час розгляду справи у суді
першої інстанції так і під час її
апеляційного перегляду, не було надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що вищезазначеними
діями відповідача було порушено права
та охоронювані законом інтереси
позивача у сфері публічно-правових
відносин.

Натомість, відповідач, будучі суб'єктом
владних повноважень та заперечуючи
проти позову, довів правовірність
власних дій.

З огляду на встановлені під час
розгляду справи обставини, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості заявлених позовних
вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014 року
по справі №816/471/14 відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1
ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.02.2014р. по
справі №816/471/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Калиновський В.А.