Справа № 2а-3949/10/1370
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року м. Київ
К/800/7826/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого суддіЗайцева М.П.,Зайцева
М.П.,Зайцева М.П.,суддів:Веденяпіна О.А.,
Олексієнка М.М. Єрьоміна А.В., Черпака
Ю.К.,

секретар судового засідання
Загородній А.А.,

за участю:

представника прокуратури - Клюге Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Вищого
адміністративного суду України
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
жовтня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 січня 2014 року у справі за позовом
Заступника прокурора
Івано-Франківської області в інтересах
держави в особі Державної податкової
інспекції у м.Івано-Франківську до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гаразд України»
(правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Галицька») про
стягнення в дохід держави коштів,
одержаних за нікчемними правочинами,

в с т а н о в и в :

Заступник прокурора
Івано-Франківської області в інтересах
держави в особі Державної податкової
інспекції у м.Івано-Франківську
звернувся в суд з вищезазначеним
позовом, відповідно до якого просив
стягнути в дохід держави з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Гаразд
України» (далі - правонаступник ТОВ
«Будівельна компанія «Галицька») 4 186
920 грн., одержаних за нікчемними
правочинами.

Посилався на те, що відповідач в
порушення вимог статей 215, 228 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
укладав договори підряду з Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Модульмонтажгруп» (далі - ТОВ
«Модульмонтажгруп») на виконання
будівельних робіт по будівництву
багатоквартирних житлових будинків на
загальну суму 4 186 920 грн., які грубо
порушують публічний порядок та
суперечать інтересам держави, так як не
тягнуть за собою настання правових
наслідків, окрім їх нікчемності.
Зазначив, що підписи проставлені в
договорах, в актах виконаних робіт,
довідках про вартість виконаних робіт
та податкових накладних, які б
підтверджували взаєморозрахунки
товариств, виконані не посадовими
особами відповідних товариств, а
іншими особами. Крім того, ТОВ
«Модульмонтажгруп» з яким укладались
договори підряду, взагалі не
знаходиться за своєю юридичною
адресою.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
жовтня 2011 року, яку залишено без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 січня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова інспекція у
м.Івано-Франківську ГУ Міндоходів в
Івано-Франківській області подала
касаційну скаргу, в якій просить
рішення судів скасувати та прийняти
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

В запереченні на касаційну скаргу ТОВ
«Будівельна компанія «Галицька»
просило касаційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій - без змін.

Заслухавши пояснення представника
прокуратури, з'ясувавши обставини
справи, перевіривши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів приходить до наступних
висновків.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між ТОВ «Гаразд України» та
ТОВ «Модульмонтажгруп» укладено ряд
договорів, зокрема: договір підряду від
01 грудня 2008 року, договір підряду від 01
грудня 2009 року, договір підряду від 02
січня 2009 року, договір підряду від 01
лютого 2009 року, договір підряду від 01
березня 2009 року, договір підряду від 01
квітня 2009 року, договір підряду від 01
травня 2009 року та договір підряду від 01
червня 2009 року. За умовами зазначених
договорів, ТОВ «Модульмонтажгруп», як
підрядник бере на себе зобов'язання:
виконати обумовлені роботи (загально
будівельні роботи) у встановлені
терміни у відповідності до проектів,
кошторисів, а також робочих креслень;
забезпечити виконання робіт
відповідно до чинних норм та правил;
проводити перевірку виконаних робіт та
здати в обумовлені терміни замовнику
виконані роботи за даними договорами.
Відповідач в свою чергу, як замовник,
зобов'язується: передати до початку
робіт необхідні проекти, кошториси, а
також робочі креслення; повинен
здійснити в обумовлених розмірах
оплату робіт; прийняти від підрядника
за актами виконані роботи та здійснити
розрахунки.

Виконуючи умови вказаних договорів
позивачем було перераховано кошти за
виконання підрядних робіт в загальній
сумі 3 060 000 грн. Договори підряду
стосувались виконання будівельних
робіт будівництва багатоквартирного
житлового будинку по вулиці В.Стуса -
І.Миколайчука - Проектна в м. Івано -
Франківську. На виконання вказаних
договорів підряду сторонами складено
акти приймання виконаних підрядних
робіт та довідки виконаних підрядних
робіт (форми КБ-2В, КБ-3), що є доказом їх
фактичного виконання, та правом для
формування розміру податкового
кредиту.

На момент укладення вищезазначених
договорів відповідач та його
контрагент були зареєстровані в
Єдиному державному реєстрі
підприємств і організацій України, як
юридичні особи та як платники податків.
Зважаючи на специфіку їх діяльності
(будівельні роботи), які були предметом
правочинів, а також те, що
вищезазначені підприємства мали
відповідні ліцензії на здійснення
даного виду діяльності видані
спеціальними установами та
міністерствами. Всі сторони
відповідних правочинів на момент їх
вчинення були наділені необхідним
обсягом цивільної дієздатності, були
належними платниками податків та інших
обов'язкових платежів, які виникали при
здійсненні ними господарської
діяльності, окрім оспорюваних
господарських операцій під час
перевірки ДПІ в м.Івано-Франківську
(частина друга статті 203 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що в момент укладення
відповідачем договорів з ТОВ
«Модульмонтажгруп», так і в процесі їх
виконання, сторонами було додержано
всіх вимог чинного законодавства,
відповідач не зобов'язаний перевіряти
свого контрагента, а тому висновки
позивача про нікчемність правочинів є
безпідставними.

Висновок судів відповідає нормам
матеріального права є законним та
обґрунтованим.

Згідно статті 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він спрямований на
порушення конституційних прав людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Нормами статті 215 ЦК України визначено
підстави для визнання правочину
недійсним. Підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Зокрема, зміст правочину не може
суперечити вимогам ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Із аналізу вищенаведених норм
цивільного кодексу вбачається, що для
визнання договору недійним
вимагається наявність умислу в обох
сторін або однієї із них та
недодержання вимог необхідних для
чинності правочину.

Відповідач не може нести
відповідальності за свого контрагента,
за можливу недостовірність відомостей
про нього в Єдиному державному реєстрі
за умови його необізнаності, а також,
щодо внутрішньої діяльності свого
контрагента. Така відповідальність
контрагента відповідача покладається
виключно на нього та на органи
державної влади, а в разі встановленого
порушення контрагентом, правові
наслідки настають виключно для нього.

З урахуванням наведеного, суди
попередніх інстанцій прийшли до
правильного висновку, що висновки
позивача про нікчемність правочинів є
безпідставними.

Крім того, оцінку даним правочинам
(договорам підряду), що були укладені
між ТОВ «Модульмонтажгруп» та ТОВ
«Гаразд України» в період з 1 грудня 2008
року по 1 червня 2009 року на підставі
акту перевірки ДПІ в місті
Івано-Франківську від 16 липня 2010 року,
зокрема, настання реальних наслідків
господарських операцій, було надано в
іншій адміністративній справі, судові
рішення в якій набрали законної сили,
та згідно частини першої статті 72 КАС
України не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті
самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області залишити
без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 20
жовтня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді