Справа № 2а-5141/11/1070
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-5141/11/1070 Головуючий у 1-й
інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України в
м. Василькові та Васильківському
районі Київської області, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2011 року по справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Василькові та
Васильківському районі Київської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Управління Пенсійного фонду України в
м. Василькові та Васильківському
районі Київської області звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області про стягнення
заборгованості у сумі 188 893,79 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2011 року адміністративний позов
задоволено частково. Стягнено з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Василькові та Васильківському
районі Київської області витрати на
виплату пенсій у сумі 1 543, 75 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог, позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції в цій частині та ухвалити
нову, якою задовольнити
адміністративний позов у повному
обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в
частині задоволення позовних вимог,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції в цій частині та ухвалити
нову, якою відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
необґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, Управлінням Пенсійного
фонду України у м. Василькові Київської
області у період з грудня 2010 року по
вересень 2011 року особам, які втратили
працездатність внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, а також
особам, що втратили годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, здійснювалась виплата
пенсій.

У тих випадках, коли розмір пенсії не
досягав прожиткового мінімуму,
встановленого законом для таких осіб,
позивач, на виконання вимог Постанови
Кабінету Міністрів України № 265 від 26
березня 2008 року «Деякі питання
пенсійного забезпечення громадян»,
здійснював виплату пенсій разом із
щомісячною державною адресною
допомогою до пенсії у сумі, що не
досягала встановленого прожиткового
мінімуму.

З матеріалів справи вбачається, що
розмір пенсії, виплаченої позивачем у
період з 01 грудня 2010 року по 30 вересня
2011 року, складає 34 460,19 грн., а розмір
щомісячної державної адресної
допомоги до пенсії - 186 727,74 грн.

Загальний розмір поштових видатків,
понесених територіальним органом
Пенсійного фонду України у зв`язку з
доставкою пенсії та щомісячної
державної адресної допомоги, у період з
01 грудня 2010 року по 30 вересня 2011 року,
становить 715,28 грн.

За результатами звірки витрат по
особових справах осіб, які втратили
працездатність внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, та осіб, які
втратили годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, відповідач визнав
витрати позивача, що пов'язані з
виплатою основного розміру пенсій, на
суму 32 916,47 грн. та її доставкою у сумі
92,98 грн.

Як вбачається з додатків № 2 до актів
щомісячних звірок, відповідачем не
прийнято до відшкодування понесені
позивачем витрати на виплату пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві громадянину
України, каліцтво або захворювання
якого отримано за межами України, на
суму 639,10 грн., а також пенсії
громадянину, складений щодо якого акт
за формою № Н-1 (акт про нещасний
випадок) не відповідає вимогам
законодавства, на суму 904,65 грн.

Також, відповідач не визнав витрати,
пов`язані з виплатою щомісячної
державної адресної допомоги, у
загальному розмірі 186 727,74 грн., а також
витрати на доставку адресної допомоги
та пенсій по інвалідності, витрати щодо
виплати яких ним не прийняті до заліку,
у загальному розмірі 622,30 грн.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача та вважаючи їх
протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються, та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України (далі -
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків) встановлений ст. 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (крім осіб, зазначених
у п. 2 ст. 8 цього Закону), у тому числі
добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, визначено
Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України № 5-4/4
від 04 березня 2003 року та зареєстрованим
у Міністерстві юстиції України 16
травня 2003 року за № 376/7697.

Згідно із п. 4 цього Порядку суми, що
підлягають відшкодуванню Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків, - це суми, що виплачуються
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення», Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме:

- сума основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання;

- щомісячна цільова грошова допомога на
прожиття, якщо така надавалася
пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію;

- допомога на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію;

- сума витрат Пенсійного фонду з
виплати і доставки вищезазначених
пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 265 від 26 березня 2008 року «Деякі
питання пенсійного забезпечення
громадян» визначено, що у разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам не
досягає прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність, таким особам
надається щомісячна державна адресна
допомога у сумі, що не вистачає до
зазначеного прожиткового мінімуму.

Щомісячна державна адресна допомога є
додатковою допомогою до пенсії і до
основного її розміру не включається.

Отже, щомісячна державна адресна
допомога є самостійним видом виплат та
виплачується пенсіонеру, крім інших
видів виплат, у тому числі цільової
допомоги на прожиття, з урахуванням
приписів зазначеної постанови
Кабінету Міністрів України.

Щомісячна державна адресна допомога до
пенсії, призначена і виплачена
управлінням Пенсійного фонду України
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 265 від 26 березня 2008
року «Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян» не є виплатою,
що підлягає фінансуванню згідно зі ст.
21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Указана доплата також не наведена в
переліку, визначеному п. 4 Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що відсутні підстави для
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
Пенсійному фонду витрат на виплату та
доставку адресної допомоги.

З приводу відшкодування витрат на
виплату та доставку пенсій по
інвалідності громадянам, які
проживають в Україні, а каліцтво яким
заподіяно на підприємствах,
розташованих на території країн СНД,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування №
16/98-ВР від 14 січня 1998 року (далі - Основи),
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Основ, залежно від
страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ
у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

За змістом ст. 12 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, спори,
що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 25 Основ, за пенсійним
страхуванням надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 25 Основ, за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Основ, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи
те, що пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до ст. 25
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

За змістом ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»,
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом також
зазначеним у статті 8 цього Закону
особам, які потерпіли до набрання ним
чинності та мали право на зазначені
страхові виплати і соціальні послуги.

Згідно з абз. 3 п. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Колегія суддів вважає, що за змістом
наведених законодавчих норм обов'язок
Фонду відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну та моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
цьому Фонду страхові платежі
підприємства, що ліквідувалися та на
яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Згідно з абз. 7 п. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», Фонд є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених ст. 21
Закону України «Про охорону праці», які
ліквідуються.

Отже, страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами ПФУ - відшкодувати останньому
витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України у
справах: № 21-116а11 від 06 червня 2011 року, №
21-361а11 від 21 листопада 2011 року та №
21-333а11 від 05 грудня 2011 року.

Згідно зі ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, установлену
законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
правова позиція суду першої інстанції
про задоволення позову в цій частині
відповідає вимогам наведених
законодавчих норм.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що дії відповідача щодо відмови
у відшкодуванні витрат на виплату
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві
громадянам, каліцтво або захворювання
яких отримано за межами України, є
необґрунтованими та не відповідають
наведеним законодавчим нормам.

Доводи апелянтів спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м.
Василькові та Васильківському районі
Київської області, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Київської області - залишити без
задоволення, постанову Київського
окружного адміністративного суду від 25
листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.