Справа № 815/1658/14
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року 12 год. 30 хв. м.
Одеса Справа № 815/1658/14

Одеський окружний адміністративний
суд у складі :

головуючого судді Іванова
Е.А.

секретар Чиженко
А.О.

за участю представників: позивача
Муляр І.І.

відповідача
Кочура Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Одесі
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «С.М.Т.-ЛТД» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «С.М.Т.-ЛТД» (далі - ТОВ
«С.М.Т.-ЛТД») звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області (далі -
ДПІ у Приморському районі м. Одеси), в
якому позивач просить визнати
протиправними та скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси від 15.11.2013
року №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
результатами проведеної позапланової
виїзної документальної перевірки ТОВ
«С.М.Т.-ЛТД», був складений акт на
підставі якого винесене оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
15.11.2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 259889 грн., з них
207911 грн. основного зобов'язання та 51978
грн. штрафних санкцій. Вказане
податкове повідомлення-рішення було
прийнято на підставі висновків акту
перевірки стосовно того, що позивачем
віднесено до складу валових витрат,
витрати по взаємовідносинам з ТДВ
«Страхова компанія «СЯЙВО», в зв'язку з
тим що дані взаємовідносини не
спричиняють реальних правових
наслідків, а отже мають ознаки
нікчемності. Проте позивач не
погоджується з думкою ДПІ у
Приморському районі м. Одеси,
викладеною у акті перевірки та
зазначає, що всі первинні документи,
складені на підставі договорів
позивача з вищевказаним контрагентом
відповідають вимогам діючого
законодавства.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити з підстав, викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні та надав
заперечення проти позовних вимог у
письмовому вигляді, які мотивовані тим,
що ДПІ у Приморському районі м. Одеси
була проведена позапланова виїзна
документальна перевірка позивача, за
результатами якої був складений акт
від 30.10.2013 року №2358/15-53-22-5/19056351, яким
були встановлені порушення п.п. 135.1, 135.2,
135.4.1, ст.. 135. п. 137.1, ст.. 137, п. 135.5, ст.. 135, п.
138.2, п. 138.4, ст.. 138, п.п. 139.1.9, п. 139.1, ст.. 139 ПК
України, в результаті чого встановлено
заниження податкових зобов'язань з
податку на прибуток, які підлягають
сплаті до бюджету, на загальну суму 207911
грн., в зв'язку з чим було складено
податкове повідомлення-рішення від
15.11.2013 року №, яким позивачу
збільшену суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
259889 грн., з яких 207911 грн. за основним
платежем та 51978 грн, за штрафними
санкціями.

Вислухавши пояснення сторін,
з'ясувавши обставини справи та
дослідивши наявні у справі докази, суд
доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ДПІ у
Приморському районі ГУ Міндоходів в
Одеській області була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ТОВ «С.М.Т.-ЛТД» з питань
підтвердження господарських
взаємовідносин з платником податків
ТДВ «Страхова компанія «СЯЙВО» (раніше
- ТДВ «Страховик») за період з 01.07.2010 по
31.12.2012 року, за результатами якої був
складений акт від 30.10.2013 року
№2358/15-53-22-5/19056351, у висновках якого
зазначено про порушення позивачем п.п.
135.1, 135.2, 135.4.1, ст.. 135. п. 137.1, ст.. 137, п. 135.5,
ст.. 135, п. 138.2, п. 138.4, ст.. 138, п.п. 139.1.9, п. 139.1,
ст.. 139 ПК України, в результаті чого
встановлено заниження податкових
зобов'язань з податку на прибуток, які
підлягають сплаті до бюджету, на
загальну суму 207911 грн., тому числі по
періодам за 2-4 квартали 2011 року у сумі
122586 грн., у тому числі за 3 квартал у сумі
35156 грн., 4 квартал у сумі 87430 грн., за 2012
рік в сумі 85325 грн., у тому числі за 1
квартал у сумі 21421 грн., за 2 квартал у
сумі 18063 грн., за 3 квартал у сумі 29097 грн.
та за 4 квартал у сумі 16744 грн. (т. 1 ,
а.с.9-26).

На підставі вказаного акту ДПІ у
Приморському районі ГУ Міндоходів в
Одеській області було винесено
податкове повідомлення-рішення від
15.11.2013 року №, яким позивачу
збільшену суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
259889 грн., з яких 207911 грн. за основним
платежем та 51978 грн. за штрафними
санкціями (т. 1, а.с.27).

Не погодившись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням позивач 21.11.2013
року звернувся зі скаргою до ГУ
Міндоходів в Одеській області №04-24 від
20.11.2013 року в якій просив скасувати
податкове повідомлення -рішення
№ від 15.11.2013 винесеного ДПІ у
Приморському районі м. Одеської
області, як не обґрунтованого.

За розглядом скарги ТОВ «С.М.Т.-ЛТД»
(вхід. ГУ Міндоходів в Одеській області
№2701/10 від 21.11.2013 року) на податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси від 15.11.2013 року №
ГУ Міндоходів в Одеській області було
прийнято рішення від 11.12.2013 року
№1674/10/15-32-10-02-07, згідно з яким ГУ
Міндоходів в Одеській області скасовує
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси від 15.11.2013
року №, у частині донарахування
штрафних санкцій з податку на прибуток
у сумі 9315 грн., а первинну скаргу
генерального директора ТОВ «С.М.Т.-ЛТД»
Недяк С.Л. в цій частині - задовольняє, в
іншій частині зазначене податкове
повідомлення-рішення залишає без змін,
а первинну скаргу генерального
директора ТОВ «С.М.Т.-ЛТД» Недяк С.Л. -
без задоволення (т.1, а.с. 28-34).

Скориставшись своїм правом ТОВ
«С.М.Т.-ЛТД» звернулось зі скаргою до
Міністерства доходів і зборів України
в якій просив скасувати податкове
повідомлення -рішення № від 15.11.2013
винесеного ДПІ у Приморському районі м.
Одеси, як обґрунтованого за розглядом
якої Міністерство доходів і зборів
України рішенням від 19.02.2014 року
№3156/6/99-99-10-01-15 залишило без змін
податкове повідомлення-рішення №
від 15.11.2013 винесе ДПІ у Приморському
районі м. Одеси з урахуванням рішення
прийнятого за розглядом первинної
скарги, а скаргу - без задоволення (т.1,
а.с.35-39).

Другого податкового
повідомлення-рішення відповідачем
після часткового задоволеної скарги
ДПІ у Приморському районі м. Одеси не
приймалось, та відповідно до п. 60.4, ст.. 60
ПК України оскаржуване податкове
повідомлення-рішення не є відкликаним.

Проте суд не погоджується з висновками
зробленими органами Міндоходів щодо
порушення виявлених в акті перевірки з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 14.1.27, п. 14.1, ст.. 14
ПК України, витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 3 акту перевірки
встановлено, визначення скоригованого
валового доходу та доходів, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, за період з 01.07.2010 року
по 31.12.2012 року встановлено їх заниження
всього на суму 406308 грн.

Проте суд не погоджується з висновками
зазначеними в акті перевірки, з огляду
на наступне.

Так судом встановлено, що між ТОВ
«»Аско-Експедиція» (замовник) та ТОВ
«С.М.Т.-ЛТД» (експедитор) 02.04.2008 року був
укладений договір про надання
транспортно-експедиторських послуг
№01-04/08.

Згідно п. 2.1.6 даного договору
експедитор оформлює та розсилає
транспортні, товарносупровідні,
страхові та розрахункові документи на
відвантажені вантажі згідно доручень
замовника та за його рахунок, інформує
замовника про вироблені відвантаження.

В зв'язку з чим, між ТОВ «С.М.Т.-ЛТД» та
ТДВ «Страхова компанія «СЯЙВО» (в
минулому ТДВ «Страховик») 03.10.2011 року
був укладений Генеральний договір
добровільного страхування
відповідальності перед третіми
особами №1003/04-О (т.1, а.с. 56-60).

Згідно п. 2.1 цього Договору, предметом
договору страхування є майнові
інтереси страхувальника, що не
суперечать чинному законодавству
України, пов'язані з зобов'язаннями
страхувальника по відшкодуванню
збитків майну третіх осіб під час
здійснення страхувальником
підприємницької (господарської)
діяльності, яка пов'язана з виконанням
договору №01-04/08 на надання
транспортно-експедиторських послуг
від 02.04.2008 року.

Відповідно до п.5.1. цього договору
страхова сума вказується в
заявах-підтвердженнях на добровільне
страхування відповідальності перед
третіми особами, які страхувальник
надає страховику протягом місяця, в
якому здійснюється страхування.

Згідно пункту 5.6. даного договору, в
останній день поточного місяця за
реально здійсненим страхуванням
відповідальності в поточному місяці
страховиком складається акт виконаних
робіт.

Також згідно п. 1.2 даного договору
вигодонабувачем по цьому договору є
страхувальник, тобто саме ТОВ
«С.М.Т.-ЛТД».

З наведеного випливає, що кінцевим
споживачем послуг страхування за
генеральним договором є ТОВ
«С.М.Т.-ЛТД», а не ТОВ «Аско-Експедиція»,
а в свою чергу страхування
відповідальності ТОВ «С.М.Т.-ЛТД» є
необхідною умовою для здійснення
транспортно-експедиторського
обслуговування ТОВ «Аско-Експедиція»,
тому витрати експедитора на
страхування є витратами, пов'язаними з
провадженням ним господарської
діяльності і включаються в
собівартість послуги.

Тому висновок ДПІ у Приморському
районі м. Одеси про те, що позивач
купував у ТДВ «Страхова компанія
«СЯЙВО» послуги страхування, і в
наступному перепродавав їх ТОВ
«Аско-Експедиція» є помилковим.

Посилання Відповідача на те, що у
Позивача відсутні первинні документи
також не відповідає дійсним обставинам
справи. Доказами підтвердження
проведення операції є картки рахунку,
рахунки на оплату, акти здачі-приймання
робіт, які наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що єдиним мотивом
для судження відповідача про
відсутність реальності здійснення
позивачем господарської операції з ТДВ
«Страхова компанія «СЯЙВО» є висновки
інших органів податкової служби, а саме
Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області.

Проте, суд не погоджується з таким
твердженням відповідача з огляду на
наступне.

Статтею 3 Господарського кодексу
України визначено поняття
господарської діяльності, відповідно
до якої під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну, або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюванний
правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочини, якщо його
недійсність установлено законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання судом такого правочину
недійсним не вимагається. Нікчемний
правочин є недійсним на підставі
закону, а тому також не створює інших
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Згідно зі ст. 228 ЦК України, правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Актом Бориспільської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
№28/22-1/32704920 від 22.07.2013 «Про результати
документальної позапланової перевірки
ТОВ «Страхова компанія «СЯЙВО» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року»
встановлено що, ТДВ «Страхова компанія
«СЯЙВО» за перевіряємий період
безпідставно задекларовано валові
внески, одержані (нараховані) платником
на його користь за договорами
страхування та перестрахування…, за
рахунок контрагентів, в т.ч. ТОВ
«С.М.Т.-ЛТД». Тобто ТОВ «Страхова
компанія «СЯЙВО» не надавало послуг із
страхування страхувальнику ТОВ
«С.М.Т.-ЛТД», внаслідок чого ТОВ
«С.М.Т.-ЛТД» не надавало послуг із
страхування замовнику ТОВ
«Аско-Експедиція», оскільки угоди ТДВ
«Страхова компанія «СЯЙВО» укладені з
контрагентами не спрямовані на реальне
настання наслідків, що обумовлені ними
та суперечать моральним засадам.
Враховуючи вищевикладене та за
результатами проведених заходів не
встановлено реальність здійснення
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Страхова компанія «СЯЙВО» з
контрагентами за перевіряємий період.

Відповідно до п.п. 138.1.1, п. 138.1, ст. 138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають:
витрати банківських установ, до яких
відносяться: процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу;
комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління;
інші витрати, прямо пов'язані зі
здійсненням банківських операцій та
наданням банківських послуг.

Відповідно до п. 138.2, ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до ч 1. ст.. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

На підтвердження віднесення суми
витрат до складу витрат представником
позивача були наданні договори від
02.04.2008 року №01-04/08 та від 03.10.2011 року
№1003/04-О, а також акти надання послуг,
картки рахунку, рахунки на оплату, акти
здачі-приймання робіт.

Суд враховує те, що Постановою
Київського окружного
адміністративного суду від 20.11.2013 року
по справі №810/5421/13-а, залишеною в силі
Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014 року,
податкове повідомлення-рішення
прийняте за результатами проведення
перевірки ТОВ «Страхова компанія
«СЯЙВО» Бориспільською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області за
результатами якої складний акт
№28/22-1/32704920 від 22.07.2013 «Про результати
документальної позапланової перевірки
ТОВ «Страхова компанія «СЯЙВО» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 31.12.2012 року», на
який посилається відповідач в акті
перевірки було визнано протиправним та
скасоване.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи те, що позивач правомірно
відніс до складу витрат суми коштів
сплачених ТДВ «Страхова компанія
«СЯЙВО» за послуги страхування і
правомірно відніс до складу доходів
суми коштів, отриманих від ТОВ
«Аско-Експедиція», що в свою чергу
свідчить про відсутність порушень
податкового законодавства, суд
доходить висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 71, 158, 160, 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «С.М.Т.-ЛТД» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
15.11.2013р. №.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «С.М.Т.-ЛТД»
( місцезнаходження м.
Одеса, вул..Успенська 21) судові витрати
по оплаті судового збору у сумі 487,20грн.

Постанова набирає законної
сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на
постанову суду може бути подана
протягом десяти днів після
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
ст.160 КАС України, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через Одеський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Повний текст постанови
виготовлений 02 квітня 2014 року

Суддя
Е.А.Іванов

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «С.М.Т.-ЛТД» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
15.11.2013р. №.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «С.М.Т.-ЛТД»
( місцезнаходження м.
Одеса, вул..Успенська 21) судові витрати
по оплаті судового збору у сумі 487,20грн.

02 квітня 2014 року.