Справа № К/9991/75719/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/75719/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі міста Миколаєва на
постанову Центрального районного суду
міста Миколаєва від 20 листопада 2009 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області від 05 травня 2010 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі міста Миколаєва
про зобов'язання підвищити пенсію,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2008 року позивач звернувся в
суд з адміністративним позовом, в якому
зазначав, що відповідач в порушення
вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
протягом 2006-2007 років не підвищував
пенсію на 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком, внаслідок чого виникла
заборгованість, яку просив стягнути.

Постановою Центрального районного
суду міста Миколаєва від 20 листопада 2009
року, залишеною без змін ухвалою
колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 05 травня 2010
року, позов задоволено частково:
зобов'язано здійснити перерахунок
пенсії з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з
22 травня 2008 року, обчисливши її у ці
періоди з урахуванням підвищення в
розмірі 30% визначеної відповідно до
частини першої статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальної
пенсії за віком та виплатити визначену
різницю.

У касаційній скарзі відповідач
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просив скасувати судові рішення та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і таке
підвищення протягом 2006-2008 років не
проводилося.

Частково задовольняючи позов суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що строк звернення до суду позивачем
пропущено з поважних причин, його права
порушені та підлягають поновленню з
урахуванням Рішення Конституційного
Суду України від 09 липня 2007 року та
Рішення Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", яка
регулює питання державної соціальної
підтримки дітей війни, дітям війни до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Пунктом 12 статті 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2007 рік" дію
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року (справа про
соціальні гарантії громадян) положення
пункту 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними з дня
ухвалення цього рішення.

Таким чином з 09 липня 2007 року державна
соціальна підтримка дітей війни
підлягала виплаті, а вихідним
критерієм її обчислення виступав
мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування2 обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Пунктом 41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України2 текст
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» було викладено в
такій редакції:

«Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів".

Положення пункту 41 розділу II вказаного
Закону втратили чинність, як такі, що є
неконституційними, на підставі Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року (справа щодо предмета та
змісту закону про Державний бюджет
України).

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» стосовно застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першої цієї
статті, тільки щодо визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Отже право на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
2007 році виникло з 09 липня 2007 року та у 2008
році з 22 травня 2008 року, тобто з дня
визнання неконституційними положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» та Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо дії
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій прийшли до обґрунтованого
висновку про те, що з 09 липня 2007 року та
з 22 травня 2008 року суб'єкт владних
повноважень порушив право позивача як
дитини війни на соціальний захист.

Обставини щодо дотримання строку
звернення до адміністративного суду
до-сліджувалися й отримали правову
оцінку, внаслідок якої суд першої
інстанції прийшов до висновку про
поважність причин пропуску строку
звернення до суду.

Судові рішення ухвалені з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування та ухвалення
нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі міста Миколаєва
залишити без задоволення, а постанову
Центрального районного суду міста
Миколаєва від 20 листопада 2009 року та
ухвалу колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 05 травня 2010
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/