Справа № 815/4412/13-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4412/13-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Бжассо Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Кравченко К.В.,

Градовського Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Худика С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління МВС України в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 22
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління МВС України в
Одеській області, за участю третьої
особи ОСОБА_3 про скасування наказу,
поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

11.06.2013р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до
Головного управління МВС України в
Одеській області про скасування
наказів від 20.11.2008р. № 1126с та від 13.12.2008р.
№ 675 о/с про звільнення, поновлення на
посаді заступника начальника відділу з
розслідування злочинів проти життя та
здоров'я особи СУ ГУМВС України в
Одеській області, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
зазначеними наказами його звільнено у
запас Збройних сил України за п.66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ. Підставою
для звільнення стало порушення
відносно нього кримінальної справи за
ознаками злочину, передбаченого ч.3
ст.368 КК України. Вважаючи, що проведене
звільнення здійснено з порушенням
вимог закону, за відсутністю належних
доказів вчинення дикредитаційного
поступку, позивач просив задовольнити
позовні вимоги. Враховуючи, що йому не
було повідомлено про звільнення
своєчасно, позивач просив поновити
строк звернення до суду.

Відповідач заперечував проти позову та
зазначав, що позивачем пропущений
строк звернення до суду, оскільки на
його адресу тричі направлялись листи з
повідомленням про звільнення, крім
того, він отримав трудову книжку.

Третя особа ОСОБА_3 у письмовій заяві до
суду заперечував проти позову, просив
розглядати справу за його відсутністю
(а.с.101).

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року позовні вимоги задоволено.
Визнані протиправними та скасовані
накази ГУМВС України в Одеській
області від 20.11.2008р. № 1126с та від 13.12.2008р.
№ 675 о/с про звільнення ОСОБА_2 з посади
заступника начальника відділу з
розслідування злочинів проти життя та
здоров'я особи СУ ГУМВС України в
Одеській області, поновлено позивача
на займаній посаді, стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 48 870,93 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування
судового рішення в зв'язку з тим, що
воно постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з тим, що позивачем пропущений
строк звернення до суду, апелянт просив
прийняти ухвалу про залишення позовних
вимог без розгляду.

Заслухавши доповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

21.11.2008р. наказом ГУ МВС України № 1136
ОСОБА_2 звільнений з органів внутрішніх
справ за п.66 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
ОВС України (за дискредитацію). Наказ
вмотивований висновками перевірки,
проведеною керівництвом ГУМВС України
в Одеській області, в ході якої
встановлено, що 18.11.2008 року генеральний
директор ТОВ «Інтерметал» Акопян А.С.
звернувся до управління служби безпеки
України в Одеській області із заявою, в
якій вказав, що заступник начальника
відділу розслідування злочинів,
скоєних проти життя та здоров'я особи
СУ ГУМВС України в Одеській області
майор міліції ОСОБА_2 вимагає у нього
хабара у сумі 50 тисяч доларів США за
вирішення питання щодо закриття
кримінальної справи № 7,
порушеної за ознаками злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та
повернення документації ТОВ
«Інтерметал», вилученої при обшуку.
18.11.2008 року ОСОБА_2 був затриманий
співробітниками УСБУ в Одеській
області та в нього вилучені отримані
від Акопяна А.С. гроші в розмірі 50 тисяч
доларів США.

18.11.2008 року, старшим слідчим
прокуратури Одеської області Бойко
О.Г., відносно ОСОБА_2 порушено
кримінальну справу № 05 за
ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.
368 КК України.

13.12.2008р. наказом № 657/ос ГУМВС
України в Одеській області ОСОБА_2
звільнений у запас Збройних Сил
України за п.66 (дискредитацію)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом ОВС
України. Підставою для прийняття цього
наказу став наказ від 21.11.2008р. № 1136.

Судом також встановлено, що наказ
про звільнення від 13.12.2008 року № 657 о/с,
був виданий під час знаходження
відповідача на стаціонарному
лікуванні в відомчій лікарні (листки
звільнення від службових обов'язків №
9497 та № 10246).

Копія наказу №1126 від 20.11.2008 року та
наказу № 657 о/с від 13.12.2008 року ГУМВС
України в Одеській області до відома
ОСОБА_2 не доводились та були отримані
позивачем тільки 23.05.2013 року після
письмового звернення від 26 квітня 2013
року, трудову книжку позивач не
отримував.

Кримінальна справа № 05, порушена
у відношенні заступника начальника
відділу СУ ГУМВС України в Одеській
області ОСОБА_2 за ознаками злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,
після апеляційного перегляду
знаходиться в провадженні
Приморського районного суду м. Одеси.
Тобто вирок по кримінальній справі не
постановлено, винуватість позивача в
інкримінуємих йому діяннях судом не
встановлена.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції вважав, що звільнення
відбулось за відсутністю для цього
достатніх підстав. При цьому суд вважав
поважними причини пропуску строку для
звернення до суду, враховуючи
неналежне повідомлення позивача про
звільнення.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону
України «Про міліцію» порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 року № 114
(далі - Положення).

Відповідно до пункту 66 Положення, особи
рядового і начальницького складу, які
скоїли вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначає Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України,
затверджений Законом України від 22
лютого 2006 року № 3640-ІV (далі - Статут).

Частиною 12 Статуту передбачено, що на
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни може бути
накладено такий вид дисциплінарного
стягнення як звільнення з органів
внутрішніх справ.

Відповідно до положень статті 14
Статуту, якою визначено порядок
накладення дисциплінарних стягнень, з
метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Про накладення
дисциплінарного стягнення видається
наказ, зміст якого оголошується
особовому складу органу внутрішніх
справ. Зміст наказу доводиться до
відома особи рядового або
начальницького складу, яку притягнуто
до дисциплінарної відповідальності
під підпис. У разі звільнення з посади
або звільнення з органів внутрішніх
справ особі рядового або
начальницького складу видається витяг
з наказу. При визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватися тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до пункту 19 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
МВС України від 06.12.1991р. № 552, яка діяла
на час виникнення спірних
правовідносин, у випадку порушення
кримінальної справи у відношенні
працівників органів внутрішніх справ,
рішення про притягнення їх до
дисциплінарної відповідальності
приймаються тільки після встановлення
їх винності або невинності у
відповідності із законом, якщо цими
працівниками не допущено порушень, за
які можуть бути застосовані міри,
передбачені дисциплінарним Статутом
органів внутрішніх справ.

Дискредитація - це підрив довір'я
когось, приниження чиєїсь гідності,
авторитету. Аналізуючи складові цього
поняття, можна прийти до висновку, що
вони тісно пов'язані з
морально-етичними нормами. Отже,
вчинки, що дискредитують працівників
органів внутрішніх справ та власне
органи внутрішніх справ, пов'язані
насамперед із низкою моральних вимог,
які пред'являються до них під час
здійснення службових функцій та у
повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у ст. 5 Закону
України «Про державну службу», Кодексі
честі працівника органів внутрішніх
справ, Етичному кодексі працівника
органів внутрішніх справ та інших
нормативно-правових актах, що
регулюють діяльність органів системи
МВС України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують
звання працівника ОВС та власне органи
внутрішніх справ, слід розуміти
протиправні, винні діяння, які
здійснені посадовою особою органу
внутрішніх справ у зв'язку з виконанням
службових обов'язків або не пов'язані з
їх виконанням, але за своїм характером
здатні принизити в очах громадськості
гідність та авторитет працівника
органів внутрішніх справ та власне
органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести:
вчинення злочину, встановленого
вироком суду, що набрав законної сили;
скоєння корупційного діяння як
різновиду адміністративного
правопорушення; систематичне скоєння
адміністративних правопорушень, що
посягають на встановлений порядок
управління, громадський порядок та
громадську безпеку; заняття
підприємницькою діяльністю;
організацію страйків та участь у них;
розголошення службової таємниці; появу
на службі або поза службою в
нетверезому стані, що ображає людську
гідність; вживання алкогольних напоїв
у форменому одязі у громадських місцях;
прийняття наркотичних або токсичних
препаратів без рецепту лікаря;
систематичне порушення правил носіння
форменого одягу, зовнішньої охайності;
неодноразове грубе і зверхнє ставлення
до громадян; прояви жорстокого або
принизливого ставлення до людей;
скоєння аморального проступку, не
сумісного з продовженням служби в ОВС;
систематичне поширення компрометуючої
ОВС України інформації за допомогою
засобів мас-медіа.

Разом з цим, в порушення ст.14 Статуту
для з'ясування обставин вчинення
ОСОБА_2 дисциплінарного проступку
відповідач не призначав службове
розслідування, обмежившись
проведенням 18.03.2008р. службової
перевірки, яка не передбачає
відібрання пояснень від порушника,
ознайомлення його з результатами
розслідування.

Характер встановленого службовою
перевіркою факту грубого порушення
законності та дисципліни, що
виразилось у нестатутному отриманні
ОСОБА_2, який займав посаду заступника
начальника відділу з розслідування
злочинів, скоєних проти життя і
здоров'я особи, слідчого управління
ГУМВС України в Одеській області,
грошової винагороди, передбачає
притягнення позивача до кримінальної
відповідальності за вчинення злочину у
сфері службової діяльності.

На думку судової колегії, належним
доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні злочину,
в якому він звинувачується на підставі
постанови від 18.11.2008р. про порушення
кримінальної справи відносно нього за
ч.3 ст. 368 КК України, є обвинувальний
вирок суду або постанова про закриття
провадження по справі з
нереабілітуючих підстав у
кримінальній справі, які набрали
законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що в
рамках розслідування кримінальної
справи відносно ОСОБА_2 слідчим на
адресу ГУМВС України в Одеській
області направлена постанова від
27.11.2008р. про відсторонення
обвинуваченого від займаної посади,
яку відповідач отримав 04.12.2008р. (а.с.61).

У період з 01.12.2008р. по 26.12.2008р. позивач
знаходився на лікарняному, що
підтверджується відповідними листками
непрацездатності (а.с.69-70).

Проте, відповідач не вчинив дії щодо
відсторонення ОСОБА_2 від посади на час
розслідування кримінальної справи, а
здійснив його звільнення, більш того, в
період знаходження на лікарняному.

Аналіз наведеного дає підстав для
висновку, що звільнення позивача за
відсутністю вироку щодо притягнення
ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності, або постанови про
закриття кримінальної справи з
нереабілітуючих підстав, які б набрали
законної сили, є передчасним, оскільки
відсутнє належне доведення факту
дискредитації у вигляді грубого
порушення позивачем законності та
дисципліни, як підстави для звільнення.

Притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності та
його звільнення відбулось на підставі
лише постанови слідчого про порушення
відносно ОСОБА_2 кримінальної справи за
ч.3 ст.368 КК України.

Відповідач під час судового розгляду
не довів правомірність прийнятого
рішення, а саме: звільнення позивача за
п.66 (за дискредитацію звання рядовою і
начальницького складу органів
внутрішніх справ) Положення, не надав
належних доказів порушення позивачем
честі працівника органів внутрішніх
справ України та не надав суду доказів
скоєння позивачем проступку, який
виразився у підриві довіри та
авторитету органів внутрішніх справ
України навмисними діями, що не сумісно
із подальшим проходженням служби в ОВС
України.

Оцінюючи звільнення позивача, як
незаконне, судова колегія враховує,
положення ч.1 ст.62 Конституції України,
відповідно до яких особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Звільнення позивача за вчинення
дисциплінарного проступку, наявність
якого ґрунтується лише на підставі
постанови про порушення кримінальної
справи, є неправомірним, оскільки
винуватість особи не доведена.

На час судового розгляду вирок
по кримінальній справі по
обвинуваченню ОСОБА_2 не прийнятий,
постановою Приморського районного
суду м.Одеси від 30.10.2013р. справа
направлена на додаткове розслідування.

Оскільки звільнення позивача з
займаної посади неможливо визнати
законним, судом першої інстанції
правильно скасовані накази начальника
ГУМВС України в Одеській області від
20.11.2008р. № 1136 та від 13.12.2008р. № 657/ос про
звільнення позивача та обґрунтовано
поновлено останнього на займаній
посаді.

Відповідно до п.24 Положення, одночасно
з поновленням на посаді суд першої
інстанції стягнув на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в межах одного року. Розмір
середнього заробітку вірно визначений
відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабміну
України від 08.02.1995 року № 100.

Єдиним доводом апелянта є подача
позову про поновлення на посаді з
пропуском строку, визначеного ч.3 ст.99
КАС України.

Судова колегія погоджується з доводами
суду першої інстанції про наявність
підстав для визнання причин пропуску
строку поважними.

Так, накази про звільнення до
відома позивача не доводились. Наявні у
матеріалах справи повідомлення
позивача про звільнення протягом
2008-2009рр. направлялись на адресу Одеса,
вул.Ак.Корольова, 80б, кв.11 (а.с.19-22). Разом
з тим, відповідачем не доведено, що ця
адреса є належною. Так, за даними
паспорта позивача він ніколи не був
зареєстрований за цією адресою, з 2002р.
по теперішній час позивач
зареєстрований за іншою адресою: Одеса,
вул.Люстдорфська дорога, 144/3 кв.50.
Матеріали особової справи ОСОБА_2,
надані до огляду суду апеляційної
інстанції, також не містять
підтверджень проживання або
знаходження позивача за цією адресою
Одеса, вул.Ак.Корольова, 80б, кв.11.

Крім того, судова колегія
враховує, що позивач не отримував
трудову книжку. Вона була видана
працівником кадрової служби ГУМВС
України в Одеській області батьку
позивача - Недзельському В.А., що
підтверджується розпискою, яка є в
матеріалах особової справи та копія
якої є в матеріалах даної справи, та
поясненнями інспектора кадрової
служби (а.с.23,63).

Допитаний в ході апеляційного розгляду
свідок Недзельський В.А. підтвердив
факт отримання трудової книжки сина
ОСОБА_2 Проте, сину він нічого не казав
та куди подів трудову книжку він не
пам'ятає. Він проживає окремо від сина
та на той час він працював в ізоляції,
оскільки також є співробітником ГУМВС
України в Одеській області.

Вперше копії наказів про
звільнення разом із довідкою на
військово-зобов'язаного, звільненого з
органів МВС України, позивач отримав
23.05.2013р., що підтверджується
відповідною розпискою (а.с.29). Як
пояснив позивач, він вважав, що був
відсторонений від посади на підставі
відповідної постанови слідчого.
Випадково йому стало відомо про
звільнення, в зв'язку з чим, він з лютого
2013р. звертався до ГУМВС України про
надання йому копії наказів про
звільнення та висновків службового
розслідування. Крім того, він також
просив провести службове
розслідування за фактом його
звільнення. Матеріали справи містять
висновок службового розслідування від
20.03.2013р. за зверненням ОСОБА_2 щодо
скасування наказів про звільнення,
зміст якого також підтверджує
намагання позивача отримати копії
наказів про звільнення (а.с.53-54).

Враховуючи час отримання
позивачем наказів, судова колегія
вважає, що подача позову про поновлення
на посаді 11.06.2013р. відбулась в межах
місячного строку, передбаченого ч.3 ст.99
КАС України.

Судова колегія наголошує, що
відповідно до ст.6 КАС України порушене
право підлягає захисту. Наведене з
урахуванням викладених підстав для
визнання поважним пропуск строку
звернення до суду свідчить про
хибність доводів апелянта.

Суд першої інстанції правильно та у
достатньому обсязі встановив
обставини справи, і ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни
постанови суду першої інстанції
колегія суддів не вбачає, а доводи
апеляції вважає такими, що висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206,254 КАС
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного
управління МВС України в Одеській
області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Н.В.Вербицька

Суддя:
К.В.Кравченко

Суддя:
Ю.М.Градовський