Справа № 1323/1548/12 2а/456/50/13
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 р.
Справа № 876/13401/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на додаткову постанову
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 21.10.2013 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного управління
юстиції Львівської області треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору Стрийська
міжрайонна прокуратура Львівської
області, Головне управління юстиції у
Львівській області про визнання дій
державного виконавця неправомірними,
визнання акту державного виконавця
недійсним,-

встановив:

24.02.2012 року позивач - ОСОБА_1 звернулась
до суду із адміністративним позовом до
відповідача - Відділу державної
виконавчої служби Стрийського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору Стрийська міжрайонна
прокуратура Львівської області,
Головне управління юстиції у
Львівській області, у якому, із
урахуванням уточнення позовних вимог,
просила визнати дії відповідача по
складанню акта від 01.02.2002 року
неправомірними, визнати акт від 01.02.2002
року державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Стрийського міського управління
юстиції Витвицької М.В. недійсним.

Постановою Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 04.10.2013 року
відмовлено в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
відділу державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного управління
юстиції, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Стрийська міжрайонна прокуратура
Львівської області, Головне управління
юстиції у Львівській області про
визнання дій державного виконавця
неправомірними, визнання акту
державного виконавця недійсним.

21.10.2013 року Стрийський міськрайонний
суд Львівської області прийняв
додаткову постанову, якою доповнив
резолютивну частину постанови
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 04.10.2013 року. Суд
стягнув з ОСОБА_1 34 грн. 41 коп. судового
збору в дохід держави.

Приймаючи додаткову постанову суд
першої інстанції керувався п.3 ч.1 ст.168
КАС України та встановив, що при
прийнятті постанови від 04.10.2013 року не
було вирішено питання стосовно судових
витрат, що підлягали стягненню з
позивачки в дохід держави. Тому, суд
прийшов до висновку про необхідність
прийняття додаткової постанови по
справі, якою судові витрати слід
покласти на позивачку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду ОСОБА_1 оскаржила його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана додаткова постанова
прийнята з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
з помилковим застосуванням норм
матеріального права, порушенням норм
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених у
апеляційній скарзі. Просить суд
скасувати оскаржувану додаткову
постанову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги ОСОБА_1 зокрема посилається на
те, що додаткова постанова суду не
ґрунтується на належних та допустимих
доказах.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції
порушив процесуальний порядок
вирішення і постановлення додаткової
постанови - за відсутності позивача, не
повідомивши ОСОБА_1 про час і місце
судового засідання 21.10.2013р. без участі
позивача суд першої інстанції
постановив додаткову постанову, в
результаті чого суд порушив та штучно
позбавив позивача процесуальних
гарантій у справі, гарантованих
ст.ст.2,5,6,7,8,9-13,17,33-40,49,159,168 КАС України,
ст.ст.3,8,19,21,22,41,55,68,129 Конституції
України, ч.1 ст.6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод,
ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, про що підтверджують матеріали
справи та незаконна, завідомо
неправосудна додаткова постанова від
21.10.2013 року.

ОСОБА_1 зазначає, що суд першої
інстанції не застосував до даних
правовідносин ст.ст.1,2,3 Закону України
«Про судовий збір». В результаті
неправомірних дій суду першої
інстанції, який відмовлявся розглядати
позов ОСОБА_1 від 24.02.2012р. позивач
понесла значні судові витрати в сумі 153
грн. 75 коп., у зв'язку з поданням
апеляційних скарг на три завідомо
неправосудні ухвали, постановлені
судом першої інстанції.

Апелянт також посилається на те, що суд
першої інстанції не застосував до
даних правовідносин та порушив вимоги
процесуального закону - ст.ст.87,94 КАС
України і в оскаржуваній додатковій
постанові від 21.10.2013р. не навів доказів,
документального підтвердження коли і
за що відповідач сплачував 34 грн. 41 коп.
судового збору. В матеріалах справи
відсутні будь-які документально
підтверджені докази судового збору
сплаченого відповідачем в сумі 34,41 грн.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.168 КАС України - суд,
що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову чи постановити
додаткову ухвалу у випадках, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з
приводу якої досліджувалися докази, чи
одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення;

3) судом не вирішено питання про судові
витрати.

Так, статтею 106 КАС України передбачено
вимоги до позовної заяви.

Зокрема, із змісту ч.3 ст.106 КАС України
слідує, що до позовної заяви додається
також документ про сплату судового
збору, крім випадків, коли його не
належить сплачувати.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.106 КАС України, у
позовній заяві зазначаються: у разі
необхідності - клопотання про
звільнення від сплати судового збору;
про звільнення від оплати правової
допомоги і забезпечення надання
правової допомоги, якщо відповідний
орган відмовив особі у забезпеченні
правової допомоги; про призначення
судової експертизи; про витребування
доказів; про виклик свідків тощо.

Надаючи правову оцінку матеріалам
справи колегією суддів встановлено, що
24.02.2012 року позивач - ОСОБА_1 звернулась
до суду із адміністративним позовом до
відповідача - Відділу державної
виконавчої служби Стрийського
міськрайонного управління юстиції
Львівської області треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору Стрийська міжрайонна
прокуратура Львівської області,
Головне управління юстиції у
Львівській області, у якому, із
урахуванням уточнення позовних вимог,
просила визнати дії відповідача по
складанню акта від 01.02.2002 року
неправомірними, визнати акт від 01.02.2002
року державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Стрийського міського управління
юстиції Витвицької М.В. недійсним.

Всупереч вимогам п.5 ч.1 та ч.3 ст.106 КАС
України, позивачем ОСОБА_1 до позовної
заяви (поданої 24.02.2012 року) не було
додано документу про сплату судового
збору та не подано клопотання про
звільнення від його сплати, за
наявності законних на те підстав.

Згідно ч.1 ст.87 КАС України, судові
витрати складаються із судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Правові засади справляння судового
збору, платників, об'єкти та розміри
ставок судового збору, порядок сплати,
звільнення від сплати та повернення
судового збору визначені Законом
України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. N
3674-VI.

Відповідно до ч.1 Закону України "Про
судовий збір", судовий збір - збір, що
справляється на всій території України
за подання заяв, скарг до суду, за
видачу судами документів, а також у
разі ухвалення окремих судових рішень,
передбачених цим Законом. Судовий збір
включається до складу судових витрат.

Згідно ст.2 Закону України "Про судовий
збір", платники судового збору -
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні) та фізичні особи -
підприємці, які звертаються до суду чи
стосовно яких ухвалене судове рішення,
передбачене цим Законом.

В силу абз.1 ч.1 ст. 3 Закону України "Про
судовий збір", судовий збір
справляється: за подання до суду
позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" передбачено, що судовий
збір справляється у відповідному
розмірі від мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" встановлено розміри
ставок судового збору, які в даному
випадку необхідно сплатити при поданні
до адміністративного суду позовної
заяви немайнового характеру.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 9 Закону
України "Про судовий збір", судовий збір
сплачується за місцем розгляду справи
та зараховується до спеціального фонду
Державного бюджету України.

Кошти судового збору спрямовуються на
забезпечення здійснення правосуддя,
зміцнення матеріально-технічної бази
судів, включаючи створення та
забезпечення функціонування Єдиної
судової інформаційної системи,
веб-порталу судової влади, комп'ютерних
локальних мереж, сучасних систем
фіксування судового процесу, придбання
та обслуговування комп'ютерної і
копіювально-розмножувальної техніки,
впровадження електронного цифрового
підпису.

Враховуючи наведене, та ту обставину,
що позивач - ОСОБА_1 відповідно до ст.5
Закону України "Про судовий збір" не
звільнена від сплати судового збору та
при поданні позовної заяви не сплатила
судовий збір у належному розмірі,
встановленому ч.2 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір", суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
необхідність прийняття додаткової
постанови по справі, якою з ОСОБА_1
необхідно стягнути 34 грн. 41 коп.
судового збору в дохід держави.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а додаткову постанову
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 21.10.2013 р. по
справі № 1323/1548/12 ( 2а/456/50/13 ) - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О.
Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 07.04.2014
року.