Справа № 1316/895/2012 2а/450/22/13
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Справа № 867/10130/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача - Богаченка С.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання -
Ратушній М.І.,

з участю:

представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_2
та ОСОБА_3,

представника відповідача - Бедрій М.М.,

представника третьої особи ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_7 на постанову Пустомитівського
районного суду Львівської області від
24 травня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_7 до Лисиничівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області, Виконавчого
комітету Лисиничівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області, треті особи:
ОСОБА_5, Управління Держкомзему у
Пустомитівському районі Львівської
області, про визнання рішень органу
місцевого самоврядування нечинними,-

В С Т А Н О В
И Л А :

05 травня 2011 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовною заявою до
Лисиничівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, Виконавчого комітету
Лисиничівської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, треті особи: ОСОБА_5,
Управління Держкомзему у
Пустомитівському районі Львівської
області, про визнання нечинними
рішення Лисиничівської сільської ради
№27-734 від 15.06.2010 року «Про розгляд заяви
ОСОБА_5 щодо долучення до своєї
присадибної ділянки земельну ділянку
площею 0,0033 га по АДРЕСА_1», рішення №198
від 30.09.2010 року «Про оформлення права
власності на гараж по АДРЕСА_1,
загальною площею 21,7 кв.м.» та рішення
№4-50 від 23.12.2010 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки з земель житлової та
громадської забудови та передачі
безоплатно у власність земельної
ділянки площею 0,0033 га для будівництва і
обслуговування індивідуального гаражу
по АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_5», рішення №46 від
29.03.2011 року «Про надання дозволу на
реконструкцію металевого гаражу на
цегляний по АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_5».

Постановою Пустомитівського районного
суду Львівської області від 24 травня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись із постановою її
оскаржив ОСОБА_7, вважає, що судом
першої інстанції при винесенні рішення
допущено неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення позовних вимог.

Апелянт по справі просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким задоволити
позовні вимоги повністю.

Вказує на те, що судом першої інстанції
при прийняті рішення не було враховано
той факт, що рішенням Лисиничівської
сільської ради №27-734 надали дозвіл
ОСОБА_5 на складання проекту
землеустрою за адресою: АДРЕСА_1, а
рішенням Лисиничівської сільської
ради №4-50 від 23.12.2010 року передали у
приватну власність земельну ділянку по
АДРЕСА_1, тобто присвоєли поштову
адресу допоміжній споруді.

Зазначає, що згідно з висновком №372/01 з
технічної документації на
приватизацію земельної ділянки ОСОБА_5
встановлено, що самовільно збудовано
гараж ОСОБА_8 та ОСОБА_5 по АДРЕСА_1, що
земельна ділянка придатна для
розташування самовільно збудованого
гаражу ОСОБА_8 та ОСОБА_5 за цією
адресою. Отже, йдеться про земельну
ділянку по АДРЕСА_1, хоча гараж на цій
земельній ділянці не встановлювався,
що доведено матеріалами справи та
заявами ОСОБА_5

Вказує, що у відповідності до ст.30
Земельного кодексу України 1990 року, що
діяв на момент виникнення вказаних
правовідносин, при переході права
власності на будівлю разом з цим
об'єктом переходить і право
користування земельною ділянкою без
змін її цільового призначення. У
відповідності до Постанови Верховної
Ради УРСРС «Про порядок введення в дію
земельного кодексу УРСР» від 18.12.1990
року п. 5 встановлено, що громадяни, які
мають у користуванні земельні ділянки,
надані їм до введення цього кодексу,
зберігають свої права на користування
до оформлення ними у встановленому
порядку прав власності на землю або
землекористування.

У відповідності до п.7 Перехідних
положень діючого Земельного Кодексу
України встановлено, що громадяни
зберігають свої права на користування
земельною ділянкою у розмірах у
відповідності до закону.

Заслухавши суддю доповідача,
представників сторін по справі,
проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що дана апеляційна
скарга підлягає до задоволення з таких
підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачу по справі на праві приватної
власності належить будинок АДРЕСА_2,
яке позивач набув на підставі
свідоцтва про право на спадщину Р № 563
від 05.03. 1998 року, відповідно до витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно № 18216295 від 24.03.2008 року.

Спадщина, яку прийняв позивач по справі
після смерті ОСОБА_9, складалася із
житлового будинку, який розміщений в
АДРЕСА_2 згідно копії Свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
05.03.1998 року, зареєстровано в реєстрі за
№ 563.

ОСОБА_5 набула у власність земельну
ділянку площею 0,0033 га, для будівництва
та обслуговування гаража, кадастровий
№ :01:002:0274, що стверджується копією
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 908472 від 25.02.
2011 року.

Відповідно до висновку №2/11305 від 24.05.2011
року про технічний стан гаражу за
адресою: АДРЕСА_1, рік побудови гаражу
1997, а свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, зареєстровано в реєстрі за
№563 видано ОСОБА_7 лише 05.03.1998 року.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що вище
зазначені обставини дають підстави
вважати, що ОСОБА_5 користувалася
гаражем про який йдеться, ще до набуття
права власності позивачем по справі на
житловий будинок.

Колегія суддів з такими висновками
суду першої інстанції не погоджується
з наступних підстав.

Згідно приписів статей 13 і 41
Конституції України, від імені
Українського народу права власності
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених Конституцією, і усі
суб'єкти права власності рівні перед
законом. Кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Відповідно до статей 142 - 145 Конституції
України до матеріальної основи органів
місцевого самоврядування, крім інших
об'єктів, належить земля, управління
якою здійснюють територіальні громади
через органи самоврядування в межах їх
повноважень шляхом прийняття рішень.
Права органів самоврядування
захищаються у судовому порядку.

Згідно статті 12 Земельного Кодексу
України (далі - ЗКУ) до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить, зокрема,
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; організація
землеустрою; підготовка висновків щодо
вилучення (викупу) та надання земельних
ділянок відповідно до цього Кодексу;
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок;
вирішення земельних спорів; вирішення
інших питань у галузі земельних
відносин відповідно до закону.

Відповідно до статті 116 ЗКУ Громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом. Передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених цим
Кодексом, провадиться один раз по
кожному виду використання. Надання у
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, із
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 05.03.1998 року,
зареєстровано в реєстрі за № 563., яку
прийняв позивач по справі після смерті
ОСОБА_9, складалася із житлового
будинку, який розміщений в АДРЕСА_2.

Відповідності до ст.30 Земельного
кодексу України 1990 року, що діяв на
момент виникнення вказаних
правовідносин, при переході права
власності на будівлю разом з цим
об'єктом переходить і право
користування земельною ділянкою без
змін її цільового призначення.

У відповідності до Постанови Верховної
Ради УРСРС «Про порядок введення в дію
земельного кодексу УРСР» від 18.12.1990
року п.5 встановлено, що громадяни, які
мають у користуванні земельні ділянки,
надані їм до введення цього кодексу,
зберігають свої права на користування
до оформлення ними у встановленому
порядку прав власності на землю або
землекористування.

Даний факт про право користування
земельною ділянкою при переході права
власності на будівлю, також
підтверджується витягом з
погосподарської книги виконавчого
комітету Лисиничівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області №4 за 2011-2015 роки,
особовий рахунок НОМЕР_1, де зазначено,
що земля, що знаходиться в особистому
користуванні господарства, всього - 0,24
га, в тому числі: для будівництва,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель (присадибна
ділянка) - 0,14 га та для ведення
особистого селянського господарства -
0,10 га.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
передбачено статтею 118 ЗКУ. Відповідно
до частини 1 та 2 даної норми Закону
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Із матеріалів справи вбачається, з
витягу з рішення Лисиничівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області №28-768 від
09.09.2010 року, яким вирішено дати дозвіл
гр.ОСОБА_7 на виготовлення технічної
документації на земельну ділянку,
площею 0,14 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в
с.Лисиничі з метою приватизації.

Проте, як вбачається із матеріалів
справи, з рішення Лисиничівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області від 15.06.2010
року за №27-734, яким надано дозвіл
гр.ОСОБА_5 на складання проекту відводу
земельної ділянки площею 0,0033 га для
будівництва гаражу по АДРЕСА_1, та від
23.12.2010 року за №4-50, яким затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки з земель житлової та
громадської забудови та передати
безоплатно у власність земельну
ділянку площею 0,0033 га для будівництва
та обслуговування індивідуального
гаражу по АДРЕСА_1, що на думку апелянта
по справі згадана земельна ділянка
відносится до його земельної ділянки, а
тому вважає, що дані рішення є
протиправними.

Відповідно до частин 6, 7, 10 та 11 цієї ж
статті громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та документи,
що підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Сільська рада розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів.

Відповідно до статті 123 ЗКУ надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється на підставі рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування. Рішення
зазначених органів приймається на
підставі проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
разі:зміни цільового призначення
земельних ділянок відповідно до
закону;надання у користування
земельних ділянок, межі яких не
встановлені в натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), без зміни її цільового
призначення здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.
Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідної
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, Кабінету Міністрів
України, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевої державної
адміністрації. У клопотанні
зазначаються орієнтовний розмір
земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування в межах
їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Так, у разі надання земельної ділянки
відповідно до частини 1 статті 118 ЗКУ ця
земельна ділянка мала б перебувати у
користуванні заявника, а згідно
частини 6 цієї ж статті земельна
ділянка надається із земель державної
або комунальної власності за
відсутності у заявника права
користування нею.

Відповідачі, приймаючи відповідні
рішення за заявою, мали би точно
визначити, з яких саме підстав,
передбачених Земельного кодексу,
ОСОБА_5 бажає отримати земельну
ділянку, перевірити наявність цих
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_5 було надано суду першої
інстанції документи на підставі яких
їй було надано право користуватися
оскаржуваною земельною ділянкою та на
підставі яких були винесення
відповідачами по справі оскаржувані
рішення відповідачів по справі.

Проте, як вбачається з листа
прокуратури Пустомитівського району
Львівської області, в якому зазначено,
що 22.04.2013 року проведено виїмку
оригіналу проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
гр..ОСОБА_5 для будівництва та гаражу на
території Лисиничівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області, 17.06.є2013 року на
основі отримаї інформації по
матеріалах проведеної перевірки було
призначено почеркознавчу експертизу,
під час проведення якої було
встановлено, що підпис, в акті
узгодження меж земельної ділянки
ОСОБА_5, виконаний не ОСОБА_7, а іншою
особою. Да даний час досудове
розслідування триває.

Окрім того, як вбачається з даного акту,
який був наданий суду першої інстанції,
у ньому відсутній сам план узгодження
меж, а тому суд першої інстанції
помилково прийшов до переконання про
наявність прав на користування
земельною ділянкою ОСОБА_5

Також, колегія суддів вважає зазначити,
що посилання ОСОБА_5 на наявність заяви
позивача по справі про вилучення з його
користування земельної ділянку площею
32,4 га, як на підставу передачі цієї
ділянки гр.ОСОБА_5, спростовується
рішенням Лисиничівської сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області №593 від 27.01.2006 року,
згідно якого в задоволенні заяви
позивачу було відмовлено. Даний акт
індивідуальної дії не оскаржувався, а
тому є чинним.

Таким чином, оспорювана земельна
ділянка знаходиться в користуванні
позивача по справі в межах 0,14 га, яка
передана йому, як спадкоємцеві на праві
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, а тому відповідачі по справі
не вправі були приймати оскаржувані
рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення
Лисиничівської сільської ради №27-734
від 15.06.2010 року «Про розгляд заяви
ОСОБА_5 щодо долучення до своєї
присадибної ділянки земельну ділянку
площею 0,0033 га по АДРЕСА_1», рішення №198
від 30.09.2010 року «Про оформлення права
власності на гараж по АДРЕСА_1,
загальною площею 21,7 кв.м.» та рішення
№4-50 від 23.12.2010 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки з земель житлової та
громадської забудови та передачі
безоплатно у власність земельної
ділянки площею 0,0033 га для будівництва і
обслуговування індивідуального гаражу
по АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_5», рішення №46 від
29.03.2011 року «Про надання дозволу на
реконструкцію металевого гаражу на
цегляний по АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_5» є
нечинними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції постанови або
ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на викладене, оскільки
постанова суду першої інстанції
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, то апеляційна скарга підлягає
до задоволення, а оскаржувану
постанову слід скасувати та прийняти
нову постанову, якою задоволити
позовні вимоги.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, ст. 198, ч.1
ст. 202, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 207, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задоволити.

Постанову Пустомитівського районного
суду Львівської області від 24 травня 2013
року у справі № 1316/8952/2012 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задоволити.

Визнати нечинними та скасувати рішення
Лисиничівської сільської ради № 27 - 734
від 15.06.2010 року «Про розгляд заяви
ОСОБА_5 щодо долучення до своєї
присадибної ділянки земельну ділянку
площею 0,0033 га по АДРЕСА_1», рішення № 198
від 30.09.2010 року «Про оформлення права
власності на гараж по АДРЕСА_1,
загальною площею 21,7 кв.м.» та рішення
№4-50 від 23.12.2010 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки з земель житлової та
громадської забудови та передачі
безоплатно у власність земельної
ділянки площею 0,0033 га для будівництва і
обслуговування індивідуального гаражу
по АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_5», рішення №46 від
29.03.2011 року «Про надання дозволу на
реконструкцію металевого гаражу на
цегляний по АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_5».

Постанова апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції протягом 20 днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
С.І. Богаченко

Суддя
В.М.Багрій

Суддя
Д.М. Старунський

Повний текст виготовлений 02.04.2014 року.