Справа № 872/5483/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 рокусправа № 2а/0470/13800/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2012 року у справі №2а/0470/13800/12 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Промдорсервіс» до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровської області про
визнання нечинним податкового
повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Промдорсервіс» 13
листопада 2012 року звернулось до суду з
позовом до Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби,
правонаступником якої є
Дніпродзержинська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровської області, згідно
якого просить визнати нечинним видане
Дніпродзержинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
податкове повідомлення-рішення від
01.11.2012 року №6800/.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказане податкове
повідомлення-рішення повинно бути
скасоване, оскільки висновки
відповідача щодо нікчемності
правочинів позивача, викладені у акті
№3171/180/22-507/32540394 від 01.10.2012 року (далі -
акт перевірки) на підставі якого його
було прийнято є безпідставними та
необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2012 року адміністративний позов
задоволено. Суд визнав нечинним
податкове повідомлення - рішення від
01.11.2012р. №6800/, прийняте Державною
податковою інспекцією у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідачем не доведена
правомірність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення,
оскільки відповідачем не доведено
наявності мети, завідомо суперечної
інтересам держави і суспільства, а
також існування умислу у позивача чи
його контрагентів, як і контрагентів
його контрагентів ІІ-ІІІ ланцюгу, як
обов`язкової ознаки для визнання
правочину недійсним та застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою у задоволені позову
відмовити.

Апеляційна скарга фактично
обґрунтована висновками перевіряючих
осіб, які зроблено в акті перевірки, про
недодержання позивачем вимог частини 1
статті 203, статті 215, статті 228 ЦК України
в момент вчинення правочинів з
контрагентами, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача
який підтримав доводи апеляційної
скарги, пояснення представника
позивача, який заперечував, щодо
задоволення апеляційної скарги
відповідача, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень

на неї, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
відповідачем було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питання
взаємовідносин і взаєморозрахунків з
ТОВ ТОВ «Дніпротранснафта» () за серпень 2011 року та вересень 2011
року, ПП «Дніпрокомплект» () за вересень 2011 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем було складено акт
№3171/180/22-507/32540394 від 01.10.2012 року в якому
зроблено висновок про порушення
позивачем п.198.1 ст.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України в результаті чого
завищено суму податкового кредиту по
ПДВ у сумі 251 422,00 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість
на суму 251 422,00 грн., відсутність
господарської мети у позивача та
суб`єктів господарювання, його
контрагентів, відсутність реальності
господарських операцій між ними (т.1 а.с.
9-45).

Згідно із актом перевірки податковий
кредит сформовано позивачем за рахунок
придбання товару у ТОВ
«Дніпротранснафта», ПП
«Дніпрокомплект».

Між тим актом позапланової перевірки
ТОВ «Дніпротранснафта» від 28.05.2012р. №
5/55/22-507/34827716, визнано нікчемними
господарські операції між ТОВ
«Дніпротранснафта» та постачальником
бітуму ТОВ «Байкара», а актом перевірки
№1118/47/23-206/25018797 від 07.03.2012 року визнано
нікчемними господарські операції між
ТОВ «Дніпрокомплект» та його
постачальниками та встановлено
завищення податкових зобов'язань в
результаті припущення податкового
органу щодо недійсності обсягів
придбання та продажу на суму 10 103 079,47,00
грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №6800/ від
01.11.2012 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
основним платежем податок на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у розмірі 251 422,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 62 856,00 грн. (а.с. 8).

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що спірне рішення відповідача
прийняте не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового Кодексу України
(далі - ПК України) податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового періоду),
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
сплачених сум ПДВ, у вартості
товарів/послуг, до складу податкового
кредиту підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата податку на додану вартість у
вартості товарів/послуг, факт сплати
податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
відповідачем було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питання
взаємовідносин і взаєморозрахунків з
ТОВ ТОВ «Дніпротранснафта» () за серпень 2011 року та вересень 2011
року, ПП «Дніпрокомплект» () за вересень 2011 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем було складено акт
№3171/180/22-507/32540394 від 01.10.2012 року в якому
зроблено висновок про порушення
позивачем п.198.1 ст.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України в результаті чого
завищено суму податкового кредиту по
ПДВ у сумі 251 422,00 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість
на суму 251 422,00 грн., відсутність
господарської мети у позивача та
суб`єктів господарювання, його
контрагентів, відсутність реальності
господарських операцій між ними (т.1 а.с.
9-45).

Згідно із актом перевірки податковий
кредит сформовано позивачем за рахунок
придбання товару у ТОВ
«Дніпротранснафта», ПП
«Дніпрокомплект».

Між тим актом позапланової перевірки
ТОВ «Дніпротранснафта» від 28.05.2012р. №
5/55/22-507/34827716, визнано нікчемними
господарські операції між ТОВ
«Дніпротранснафта» та постачальником
бітуму ТОВ «Байкара», а актом перевірки
№1118/47/23-206/25018797 від 07.03.2012 року визнано
нікчемними господарські операції між
ТОВ «Дніпрокомплект» та його
постачальниками та встановлено
завищення податкових зобов'язань в
результаті припущення податкового
органу щодо недійсності обсягів
придбання та продажу на суму 10 103 079,47,00
грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №6800/ від
01.11.2012 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
основним платежем податок на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у розмірі 251 422,00
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 62 856,00 грн. (а.с. 8).

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що спірне рішення відповідача
прийняте не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового Кодексу України
(далі - ПК України) податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового періоду),
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
сплачених сум ПДВ, у вартості
товарів/послуг, до складу податкового
кредиту підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата податку на додану вартість у
вартості товарів/послуг, факт сплати
податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 12.05.2011 року між
позивачем (покупець) та ТОВ
«Дніпротранснафта» (продавець)
укладено договір купівлі-продажу
бітуму №120511 (т.2 а.с.12).

На виконання умов цього договору
продавець відвантажив на адресу
позивача бітум нафтовий шляховий
в'язкий БНД60/90 та автотранспортних
послуг на загальну суму 794 207,12 грн. в
т.ч. ПДВ 132 367,86 грн. Згідно платіжних
доручень позивачем перераховано
контрагенту грошові кошти у сумі 794 207,12
грн. в т.ч. ПДВ 132 367,86 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями від 04.08.2011 року № 138, від
23.08.2011 року № 156, від 31.08.2011 року № 158.

Крім того у вересні 2011 року на
виконання умов вказаного договору
продавець відвантажив на адресу
позивача бітум нафтовий шляховий
в'язкий БНД60/90 та автотранспортних
послуг на загальну суму 431 821,49 грн. в
т.ч. ПДВ 71 970,25 грн. Згідно платіжних
доручень позивачем перераховано
контрагенту грошові кошти у сумі 431 821,49
грн. в т.ч. ПДВ 71 970,25 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями від 01.09.2011 року № 139, від
05.09.2011 року № 142, від 13.09.2011 року № 151, від
14.09.2011 року № 152.

Товар було отримано позивачем, що
підтверджується видатковими
накладними № 01091 від 01.09.2011 року, № 13091
від 13.09.2011 року та таварно
транспортними накладними № 01091 від
01.09.2011 року, № 13091 від 13.09.2011 року.

ТОВ «Дніпротранснафта» виписано
податкові накладні № 1 від 01.09.2011 року,
№ 22 від 13.09.2011 року, 34 від 04.08.2011 року (т.2
а.с. 17,18,32).

Крім того 04.01.2011 року між позивачем
(покупець) та ПП «Дніпрокомплект»
(продавець) укладено договір поставки
нафтопродуктів №040111 (т.2 а.с. 1,2).

На виконання умов цього договору
продавець відвантажив на адресу
позивача товар: бутанол SL, пічне паливо
на загальну суму 257 812,27 грн. в т.ч. ПДВ 42
968,71 грн. Згідно платіжного доручення
позивачем перераховано контрагенту
грошові кошти у сумі 213 812,27 грн. в т.ч.
ПДВ 35 635,37 грн., що підтверджується
платіжним дорученням від 30.09.2011 року №
165 (т.2 а.с.3,4).

Товар було отримано позивачем, що
підтверджується видатковими
накладними № 01091 від 01.09.2011 року, № 13091
від 13.09.2011 року та таварно транспортною
накладною № 110503 від 11.05.2011 року.

ПП «Дніпрокомплект» виписано
податкові накладні № 0209911 від 02.09.2011
року, № 6 від 02.09.2011 року, № 110503 від
11.05.2011 року, № 33 від 11.05.2011 року.

Придбаний товар повністю використано
позивачем у власній господарській
діяльності.

Зазначені обставини також знайшли
підтвердження в акті перевірки
відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції
зроблено обґрунтований висновок про
реальність господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Дніпротранснафта»,
ПП «Дніпрокомплект» за наслідками яких
сформовано спірний податковий кредит,
оскільки встановлені обставини справи
свідчать про поставку товару,
транспортування товару від продавця до
покупця, оприбуткування товару
покупцем, оплату його вартості,
використання у власній господарській
діяльності.

Крім того в акті перевірки, який став
підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення
відображено наступні обставини.

В ході перевірки ТОВ
«Дніпротранснафта», ПП
«Дніпрокомплект» було встановлено, що
ці підприємства мало господарські
взаємовідносини з іншими
підприємствами і вчинені між ними
правочини на думку податкового органу
є нікчемними.

Виходячи з вищевикладених обставин,
перевіряючими зроблено висновок про не
підтвердження руху товару по ланцюгу
постачання до виробника.

На підставі зазначених обставин,
відповідачем зроблено висновок, що у
позивача відсутнє право на податковий
кредит з податку на додану вартість
сформованого по операціях з ТОВ
«Дніпротранснафта», ПП
«Дніпрокомплект», так як відсутній
об'єкт оподаткування податком на
додану вартість операцій з
постачальниками.

Між тим, податковим законодавством
України не передбачено підтвердження
сплати ПДВ по ланцюгу поставок.

Крім того Європейський Суд з прав
людини в пункті 38 рішення від 09.01.2007
року у справі «Інтерсплав проти
України» зазначив: коли державні
органи володіють будь-якою інформацією
про зловживання у системі
відшкодування ПДВ, що здійснюються
конкретною компанією, вони можуть
вжити відповідних заходів з метою
запобігання або усунення таких
зловживань. Суд, однак, не може прийняти
зауваження Уряду щодо загальної
практики з відшкодування ПДВ за
відсутності будь-яких ознак, які б
вказували на те, що заявник був
безпосередньо залучений до таких
зловживань.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак відповідач зазначеного обов'язку
не виконав.

Між тим, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
позивачем обрано невірний спосіб
захисту порушеного права, а саме
визнання нечинним спірного
податкового повідомлення-рішення (акта
індивідуальної дії), оскільки такий
спосіб захисту (вимога про визнання
акта нечинним), як випливає з
системного аналізу статтей 105, 162, 171
Кодексу адміністративного судочинства
України може стосуватися лише випадків
оскарження нормативно-правових актів.
Відмінність між встановленою судом
незаконністю (протиправністю) актів
індивідуальних та нормативно-правових
є істотною та полягає, зокрема в
моменті втрати чинності такими актами.
У разі визнання незаконним
(протиправним) індивідуальний акт є
таким, що не діє з моменту його
прийняття, а нормативно-правовий, якщо
інше не установлено законом або не
зазначено судом, втрачає чинність
після набрання законної сили судовим
рішенням.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
201 Кодексу адміністративного
судочинства України, підставами для
зміни постанови або ухвали суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

При цьому, необхідним заходом для
належного захисту прав позивача є
зазначення у резолютивній частині
постанови адміністративного суду про
задоволення позовних вимог шляхом
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
відповідача від 01.11.2012 року №6800/.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
під час розгляду даної справи
об'єктивно, повно та всебічно дослідив
обставини, які мають суттєве значення
для вирішення справи, дав їм правильну
юридичну оцінку та правильно по суті
вирішив справу, але із помилковим
застосуванням норм матеріального, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції змінити шляхом
викладення абзацу другого її
резолютивної частини в новій редакції,
в іншій частині постанову суду першої
інстанції слід залишити без змін.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 198,
статтями 205, 207 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2012 року у справі №2а/0470/13800/12-
змінити, виклавши абзац другий її
резолютивної частини в наступній
редакції.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
01.11.2012 року №6800/ прийняте
Дніпродзержинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Дніпропетровської області Державної
податкової служби.

В іншій частині постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2012
року у справі №2а/0470/13800/12 - залишити без
змін.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлений 24 березня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко