Справа № 2а-14671/12/2670
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м.Київ
К/800/15981/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 січня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Київенерго»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання постанов
№496 та №497 від 23 квітня 2012 року
нечинними, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики, в якому просив
визнати постанову НКРЕ від 23 квітня 2012
року №497 «Про встановлення тарифів на
електроенергію, що відпускається
населенню» такою, що не відповідає
положенням ст.11 Закону України «Про
електроенергетику», ст.ст.20, 30 та 32
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», Закону України «Про захист
прав споживачів» та нечинною з моменту
прийняття, а також визнати постанову
НКРЕ від 23 квітня 2012 року №496 «Про
визнання постанови НКРЕ від 10 березня
1999 року №309 такою, що втратила
чинність» невідповідною Закону
України «Про центральні органи
виконавчої влади» та нечинною з
моменту прийняття.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що при прийнятті
оскаржуваних постанов відповідач
вийшов за межі своєї компетенції та
порушив положення Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» в частині
неповідомлення позивача як споживача
про структуру цін/тарифів на
електроенергію.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 січня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

При винесенні рішень суди попередніх
інстанцій виходили із відсутності
підстав для задоволення позову,
оскільки відповідач діяв у межах
наданих повноважень та відповідно до
вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить
судові рішення скасувати з ухваленням
нової постанови про задоволення
позову.

Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики та Публічне акціонерне
товариство «Київенерго» у поданих
запереченнях просять касаційну скаргу
залишити без задоволення, судові
рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правову оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається із матеріалів
справи, Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики, постановою від 23 квітня 2012
року №497 встановлено тарифи на
електроенергію, що відпускається
населенню, а постановою від 23 квітня 2012
року №496 визнано такою, що втратила
чинність, постанову НКРЕ від 10 березня
1999 року №309 «Про тарифи на
електроенергію, що відпускається
населенню і населеним пунктам».
Вказані постанови зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 23 квітня
2012 року за №№ 598/20910 та 597/20910 відповідно.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Спеціальним законом, який регулює
відносини, що виникають у зв'язку з
виробництвом, передачею, постачанням і
використанням енергії, державним
наглядом за безпечним виконанням робіт
на об'єктах електроенергетики
незалежно від форм власності,
безпечною експлуатацією енергетичного
обладнання і державним наглядом за
режимами споживання електричної і
теплової енергії, є Закон України «Про
електроенергетику».

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
електроенергетику» державна політика
в електроенергетиці базується,
зокрема, на принципах державного
регулювання діяльності в
електроенергетиці та забезпечення
раціонального споживання палива і
енергії.

Згідно ст.8 Закону України «Про
електроенергетику» державне
управління в електроенергетиці
здійснюють органи виконавчої влади,
уповноважені Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 2 ст.11 Закону України «Про
електроенергетику» Національну
комісію, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики,
визначено органом державного
регулювання діяльності в
електроенергетиці.

За змістом ч.1 ст.12 Закону України «Про
електроенергетику» одним з основних
завдань НКРЕ є забезпечення проведення
цінової та тарифної політики в
електроенергетиці.

Відповідно до п.п.6 п.4 Положення про
Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, затвердженого Указом
Президента України від 23 листопада 2011
року №1059/2011, до повноважень НКРЕ
відповідно до покладених на неї
завдань віднесено встановлення цін
(тарифів) на електричну енергію,
тарифів на її передачу та постачання.

За вказаними обставинами судами
обґрунтовано відзначено, що винесення
постанови від 23 квітня 2012 року №497 щодо
встановлення тарифів на
електроенергію, що відпускається
населенню, та скасування попередньої
постанови від 10 березня 1999 року №309
«Про тарифи на електроенергію, що
відпускається населенню і населеним
пунктам», зареєстровану в Міністерстві
юстиції України 10 березня 1999 року за №
151/3444 (із змінами), здійснено
відповідачем у межах наданих
повноважень та є правомірним.

Судами правомірно зазначено про
безпідставність тверджень позивача
щодо порушення його законного
інтересу, яке полягає в оскарженні
внесення змін до постанови НКРЕ від 10
березня 1999 року №309, оскільки втрата
чинності нормативно-правовим актом,
законність якого є предметом судового
розгляду, не позбавляє позивача права
на судовий захист його прав, свобод чи
інтересів, які, на думку останнього,
були порушені оскаржуваним актом.

Також, обґрунтовано відхилені судами
доводи щодо порушення відповідачем
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

Преамбулою Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що він визначає основні
засади організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Згідно ст.1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
виконавець - це суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору; виробник -
суб'єкт господарювання, який виробляє
або створює житлово-комунальні
послуги.

Пунктом 1 Положення про Національну
комісію, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики,
визначено, що НКРЕ є органом державного
регулювання діяльності в енергетиці,
який у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України,
актами та дорученнями Президента
України, актами Кабінету Міністрів
України, іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідач не є ні виконавцем, ні
виробником житлово-комунальних послуг
в розумінні Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», а є
незалежним позавідомчим постійно
діючим державним органом, а відтак
норми вказаного Закону не
застосовуються до спірних
правовідносин.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог щодо визнання нечинними
постанов НКРЕ від 23 квітня 2012 року №496
та №497, які прийняті відповідачем в
межах повноважень, на підставі та у
спосіб, передбачених чинним
законодавством України.

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 січня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
ухвалення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді