Справа № 810/1747/14
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року 810/1747/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Волков А.С.,

при секретарі судового засідання Сюр
В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київторгфрукт"

до Київської митниці
Міндоходів

про визнання протиправними та
скасування рішень та зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київторгфрукт" з
позовом до Київської митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування:

рішення від 05.03.2014 № 125130012/2014/110005/2 щодо
коригування митної вартості товарів;

рішення про відмову в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення,
оформлене карткою відмови від 05.03.2014 №
12513002/2014/00005.

Позивач також просив суд зобов'язати
відповідача визначити митну вартість
товару за ціною договору (контракту)
товарів, які імпортуються відповідно
до декларації митної вартості від
03.03.2014 № 125130012/2014/403479.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що при митному оформленні
товару, який ввозився на територію
України, визначив його митну вартість
за основним методом - ціною договору
(контракту), заявив цей показник у
деклараціях митної вартості, до яких
додав документи, що її підтверджують
згідно з переліком, визначеним Митним
кодексом України. Однак, на думку
позивача, орган доходів і зборів
безпідставно не погодився із заявленою
декларантом митною вартістю товару,
визначеною за ціною договору
(контракту), та незаконно прийняв
рішення про коригування митної
вартості товару із застосуванням
резервного методу та про відмову у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів.

Як стверджував позивач, він не
погодився з рішенням митного органу
про коригування заявленої митної
вартості товару, але з метою випуску
задекларованого товару у вільний обіг
подав до митного органу нову митну
декларацію, в якій скоригував митну
вартість товару з урахуванням рішення
митного органу, сплатив митні платежі
та перерахував на депозитний рахунок
державного казначейства різницю між
сумою митних платежів (гарантійне
зобов'язання), обчисленою згідно з
митною вартістю товару, визначеною
декларантом, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товару, визначеною митним органом. У
подальшому позивач скористався
наданим законом правом і звернувся до
суду з даним позовом, в якому просить
визнати протиправним та скасувати
рішення митного органу про коригування
митної вартості, про відмову у
прийнятті митної декларації
(оформленої карткою відмови).

Відповідач - Київська митниця
Міндоходів позову не визнала. В
обґрунтування заперечень проти позову
відповідач зазначив, що під час митного
оформлення задекларованого товару
спрацювала автоматизована система
аналізу та управління ризиками за
напрямом митної вартості, яка показала,
що аналогічний товар розмитнювався у
попередні періоди за більшою вартістю,
ніж заявлена позивачем, тому у митного
органу виникли обґрунтовані сумніви з
приводу правильності визначення
декларантом митної вартості товару. Як
стверджував відповідач, надані
позивачем документи виявились
недостатніми для визнання заявленої
позивачем митної вартості за основним
методом, тому митний орган законно та
обґрунтовано прийняв рішення про
коригування митної вартості, підстави
для його скасування відсутні.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Представник органу доходів і зборів у
судовому засіданні підтримав
заперечення проти позову, просив суд у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши представлені
сторонами документи та інші зібрані по
справі матеріали, суд дійшов висновку,
що позов підлягає задоволенню з таких
підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Київторгфрукт" є
юридичною особою, що зареєстрована
25.11.2010 Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією Київської
області.

Позивач здійснює господарську
діяльність у сфері оптової торгівлі
фруктами й овочами.

У березні 2014 року позивач здійснював
ввезення на територію України товару
(бананів свіжих зелених (Musa saplentum) сорту
"Cavendish"урожаю 2013 року), придбаних у фірми
Bronton Trade LLP (Сполучене Королівство) на
підставі контракту від 01.11.2013 № 11/13,
рахунку-фактури (комерційного інвойсу)
від 25.01.2014 № F-001-001-000000891, митне
оформлення яких здійснювалось через
Київську митницю Міндоходів.

Так, з метою митного оформлення
імпортованого товару позивач подав до
Київської митниці Міндоходів митну
декларацію (МД) від 03.03.2014 № 125130012/2014/403479,
в якій задекларував товар (банани свіжі
зелені (Musasaplentum) сорту "Cavendish" врожаю 2013
року), заявив його вартість у загальній
сумі113160,00 USD, що в національній валюті
України за офіційним курсом НБУ на дату
митного оформлення (курс USD: 9,69)
становить 1519624,40 грн., та визначив код
товару згідно з УКТЗЕД.

До вказаної митної декларації позивач
також додав пакет документів
(перелічені у графі 44 МД), що необхідний
для розмитнення товару, а саме:

картку обліку особи, яка здійснює
операції з товарами від 31.01.2014 №
125/2012/0001364 (код 1602); міжнародні
автомобільні накладні (CMR) від 28.02.2014
№№501050, 501051, 501052, 501053, 501054, 501055, 501056, 501057,
501058, 501049 (код 2730); коносамент від 25.01.2014 №
MAEU 951334464 (код 2761); документ на
підтвердження вартості перевезення
товару від 27.01.2014 № F-001-000000891 (код 3007);
виписку з банківської документації від
27.02.2014 № б/н (код 3011); прейскурант
(прайс-лист) виробника від 25.01.2014 № б/н
(код 3014); висновок про вартісні
характеристики товару від 28.02.2014 № ГО-897
(код 3016); рахунок-фактуру (комерційний
інвойс) від 25.01.2014 № 001-001-000000891 (код 3105);
зовнішньоекономічний контракт від
01.11.2013 № 11/13 (код 4100); доповнення до
зовнішньоекономічного контракту від
01.06.2013 № 6 (код 4103); доповнення до
зовнішньоекономічного контракту від
02.07.2012 № 3 (код 4103); договір о
купівлі-продажу бананів від 01.01.2014 № 06/02
(код 4206); інформацію про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару від 25.01.2014 № 2761 (код 5501);
інформацію про позитивні результати
здійснення фітосанітарного контролю
товару від 25.01.2014 № 2761 (код 5503);
інформацію про позитивні результати
здійснення радіологічного контролю
товару від 25.01.2014 № 2761 (код 5504);
інформацію про проходження товару
загальної форми від 06.02.2014 №
P (код 7011); екологічну
декларацію від 19.02.2014 № 1402 (код 9000); лист
відправника від 25.01.2014 № б/н; акт
фізичного огляду від 03.03.2014 № б/н; копію
митної декларації країни-відправника
від 20.01.2014 № 028-2014-40-00046286 (код 9610).

В наданих декларантом документах не
було виявлено розбіжностей, ознак
підробки або відсутності певних
відомостей, що не дозволяли б
встановити та перевірити числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Як вже зазначалось, згідно з даними
вказаної митної декларації контрактна
вартість товарів становила 113160,00 USD на
умовах поставки FOB (згідно з умовами
Інкотермс це означає, що продавець
виконав постачання, коли товар
перейшов через поручні судна в
названому порту відвантаження). З
урахуванням додаткових складових
(транспортних витрат) задекларована
митна вартість товару становила 156672,00
USD за 230400 кг (0,68 USD за 1 кг).

5 березня 2014 року інспектор органу
доходів і зборів, який здійснював митні
процедури, з метою перевірки
відомостей про заявлену митну вартість
задекларованого товару витребував від
декларанта додаткові документи, а саме:
рахунки про сплату платежів третім
особам на користь продавця; відповідну
бухгалтерську документацію; довідкову
інформацію щодо вартості у
країні-експортерів товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товаром.

Як встановлено судом, приводом для
витребування від декларанта
додаткових документів стала та
обставина, що під час митного
оформлення спрацювала автоматизована
система аналізу та управління ризиками
за напрямом митної вартості, яка видала
відомості про те, що у попередні
періоди такий же товар розмитнювався
за більшою митною вартістю, ніж
задекларував позивач.

5 березня 2014 року Київська митниця
Міндоходів прийняла рішення від 05.03.2014
№ 125130012/2014/110005/2 щодо коригування митної
вартості товарів, згідно з яким
вартість задекларованого товару була
визначена за резервним методом у сумі
255744,00 USD за 230400 кг (1,11 USD за 1 кг).

Як убачається з рішення, орган доходів
і зборів зазначив, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, оскільки
декларантом не подано додаткові
документи для підтвердження митної
вартості; методи визначення митної
вартості за ціною контракту не
застосовуються у зв'язку з
невиконанням позивачем вимог Митного
кодексу України; методи визначення на
основі віднімання або додавання
вартості не застосовуються, оскільки
відсутня інформація щодо ціни
складових для визначення, тому був
використаний резервний метод на основі
наявної у митному органі інформації.

Оскільки позивач відмовився надати
додаткові документи, посадовою особою
органу доходів і зборів прийнято
рішення про відмову у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення,
оформлене карткою від 05.03.2014 №
12513002/2014/00005.

5 березня 2014 року позивач подав до
Київської митниці Міндоходів нову
митну декларацію № 125130012/2014/403655, в якій
відкоригував митну вартість товару з
урахуванням рішення митного органу
щодо коригування митної вартості,
сплатив до державного бюджету всі
митні платежі, у тому числі й різницю
між сумою митних платежів, обчисленою
згідно з митною вартістю товарів,
визначеною декларантом, та сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
митним органом - 192677,21 грн. (дані
обставини не заперечувались сторонами
та підтверджуються відповідними
відмітками на митній декларації).

У зв'язку з цим уповноваженою особою
Київської митниці Міндоходів прийнято
рішення про завершення митного
оформлення товару позивача, пропуск
його на митну територію України та
випуск у вільний обіг шляхом
проставляння відповідного штампу на
митній декларації від 05.03.2014 №
125130012/2014/403655.

У подальшому позивач, не погоджуючись з
рішеннями митного органу щодо
коригування митної вартості, рішеннями
про відмову у прийнятті митної
декларації (карткою відмови), звернувся
до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів регулюються
положеннями Митного кодексу України
від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності
з 01.06.2012, а також положеннями
Податкового кодексу України та інших
законів України з питань
оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання органами доходів
і зборів мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
органу доходів і зборів декларантом
або уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання органом доходів і зборів від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 МК України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Кодекс містить
вичерпний перелік документів, що
подається декларантом митному органу
для підтвердження заявленої митної
вартості товарів та обраного методу її
визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
органами доходів і зборів мінімуму
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення
змін до Закону України "Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур", якими
запроваджено стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
кодексу України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості. Контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України орган
доходів і зборів під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
Митного кодексу України орган доходів
і зборів може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 Митного кодексу
України надає підстави для висновку
про те, що орган доходів і зборів при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

Орган доходів і зборів має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, що пов'язують з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють органу доходів
і зборів законно здійснити визначений
законом мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур встановлено стандартне
правило, що на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства. У випадках, коли
окремі підтверджуючі документи не
можуть бути представлені разом з
декларацією на товари з причин, які
визнані митною службою обґрунтованими,
вона дозволяє подачу таких документів
протягом визначеного періоду часу.

Згідно з частиною третьою статті 54
Митного кодексу України за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

В силу приписів частини третьої статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено).

У даній справі судом встановлено, що
приводом для витребування митним
органом додаткових документів стало
те, що під час митного оформлення
спрацювала автоматизована система
аналізу та управління ризиками за
напрямом митної вартості, яка показала,
що у попередні періоди подібний товар
розмитнювався за більшою митною
вартістю, ніж задекларував позивач.

Відповідач під час розгляду справи не
повідомив суду жодних обставин та не
надав доказів на підтвердження того, що
позивач в декларації митної вартості
зазначив не всі документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товару, вніс до декларації
недостовірні або неточні відомості,
або що надані митному органу документи
містили розбіжності.

В даній справі судом також не
встановлено існування яких-небудь
обмежень для визначення митної
вартості задекларованого товару за
ціною договору, наведених у статті 58
Митного кодексу України.

Дійсно, відповідно до статті 361 Митного
кодексу України з метою запобігання,
прогнозування і виявлення порушень
законодавства України з питань
державної митної справи органи доходів
і зборів застосовують систему
управління ризиками для визначення
товарів, транспортних засобів,
документів і осіб, які підлягають
митному контролю, форм митного
контролю, що застосовуються до таких
товарів, транспортних засобів,
документів і осіб, а також обсягу
митного контролю. При цьому, управління
ризиками - робота органів доходів і
зборів з аналізу ризиків, виявлення та
оцінки ризиків, розроблення та
практичної реалізації заходів,
спрямованих на мінімізацію ризиків,
оцінки ефективності та контролю
застосування цих заходів. Цілями
застосування системи управління
ризиками є, зокрема: запобігання,
прогнозування і виявлення порушень
законодавства України з питань
державної митної справи; забезпечення
більш ефективного використання
наявних у органів доходів і зборів
ресурсів та зосередження їх уваги на
окремих згрупованих об'єктах аналізу
ризику, щодо яких є потреба у
застосуванні окремих форм митного
контролю або їх сукупності, а також у
підвищенні ефективності митного
контролю (областях ризику); прискорення
митного оформлення товарів, що
переміщуються через митний кордон
України.

Суд зазначає, що орган доходів і зборів
при здійсненні митного контролю, у тому
числі й з питань контролю правильності
визначення митної вартості, має діяти у
спосіб, визначений Митним кодексом
України, а відомості, які містяться в
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками, мають лише
допоміжний інформаційний характер при
прийнятті органом доходів і зборів
відповідних рішень.

Та обставина, що в автоматизованій
системі аналізу та управління ризиками
є інформація про те, що подібний товар у
попередні періоди розмитнювався за
вартістю більшою, ніж задекларована
декларантом, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
органом доходів і зборів контролю
митної вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо). Суд зазначає, що
автоматизована система аналізу та
управління ризиками з об'єктивних
причин не може містити усієї
інформації, що стосується суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності,
товарів і умов їх продажу, тому такі
дані не можуть мати більше значення,
ніж надані декларантом первинні
документи про товар.

Сама по собі різниця між вартістю
товару, задекларованого особою та
вартістю подібних (аналогічних)
товарів, що розмитнювались цією ж чи
іншими особами у попередніх періодах,
ще не свідчить про наявність порушень з
боку декларанта і не є підставою для
автоматичного збільшення митної
вартості товарів до показників
автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками.

Таким чином, суд констатує, що орган
доходів і зборів неправомірно відмовив
позивачу у визнанні задекларованої ним
митної вартості товару за основним
методом, визначив митну вартість за
резервним методом. У контексті
термінології, що використовується у
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, це означає, що
рішення відповідача про коригування
заявленої митної вартості товарів є
протиправним.

Із змісту статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
випливає, що в разі задоволення позову
про визнання протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень чи його
окремих положень суд повинен зазначити
про це в судовому рішенні та одночасно
застосувати один із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача: про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Аналіз положень статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
надає підстави для висновку, що
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень є юридичною
оцінкою цього рішення, а скасування або
визнання нечинним цього рішення -
способом захисту порушеного права.

Крім того, перелік способів захисту
порушеного права, що наведений у цій
статті, не є вичерпним і надає суду
право прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень. При цьому, належним
способом захисту порушеного права є
лише такий спосіб, який відповідає
вимогам матеріального закону і
призводить до поновлення прав позивача
до такого стану, що існував до
порушення права, а якщо відновлення
такого стану є неможливим - компенсує
позивачу шкоду, завдану неправомірним
рішенням.

По відношенню до рішень суб'єктів
владних повноважень, які є актами
індивідуальної дії, спосіб захисту
порушеного права у контексті
можливості відновлення прав позивача
залежить від того, чи є таке рішення
діючим (чинним) і таким, що підлягає
виконанню, або рішення є таким, що
вичерпало свою дію (адміністративний
акт є припиненим).

З точки зору дії в часі адміністративні
акти діють від моменту набрання ними
чинності до їх припинення, а саме:
закінчення строку, на який було
прийнято акт; припинення дії акта в
зв'язку з виконанням його приписів;
прийняття нового адміністративного
акта з даного питання; відміни,
скасування або визнання недійсним
(Битяк Ю.П. Адміністративне право
України: Підручник. - К.: "Юрінком Інтер",
2005).

У чинному законодавстві України не
існує єдиних підходів щодо
термінології для визначення
механізмів і способів припинення
адміністративних актів, не визначено й
правових наслідків, які виникають у
зв'язку із застосуванням тієї чи іншої
юридичної конструкції.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у постанові від 20.05.2013 № 78 "Про
судове рішення в адміністративній
справі" зробив спробу розмежувати такі
способи захисту права як скасування
рішення суб'єкта владних повноважень
або визнання його нечинним, а також
зазначив, що скасування акта суб'єкта
владних повноважень застосовується
тоді, коли спірний акт не породжує
жодних правових наслідків від моменту
прийняття такого акта.

Однак, наука адміністративного права
виходить з того, що адміністративний
акт, який виконано, не може бути
відкликано, визнано недійсним або
скасовано, якщо його виконання
призвело до невідворотних правових
наслідків (Тимощук В.П. Адміністративні
акти: процедура прийняття та
припинення дії: Монографія. - К.:
"Конус-Ю", 2010. - 296 с.)

Аналогічна правова позиція розкрита в
рішенні Конституційного Суду України
від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009 за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), в якому
Конституційний Суд України постановив,
що ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Рішення відповідача про коригування
заявленої митної вартості товарів, а
також інше рішення, що оспорюється в
даній справі - про відмову в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів (картка
відмови), є адміністративними актами
індивідуальної дії, що вичерпали свою
дію (є припиненими), тому не можуть бути
скасованими.

Так, рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів стосувалось
первинної митної декларації і фактично
було виконаним позивачем у момент
подання нової митної декларації, в якій
позивач скоригував митну вартість
товару з урахуванням рішення митного
органу та сплатив усі належні митні
платежі, у тому числі й різницю між
сумою митних платежів, обчисленою
згідно з митною вартістю товару,
визначеною декларантом, та сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товару, визначеною
митним органом.

Рішення відповідача про відмову в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску товару
(картка відмови) також вичерпало свою
дію, адже на підставі нової митної
декларації митний орган прийняв
позитивне для позивача рішення про
завершення митного оформлення товару
позивача, пропуск його на митну
територію України та випуск у вільний
обіг. Як вже зазначалось судом, таке
рішення було прийнято посадовою особою
органу доходів і зборів шляхом
проставляння відповідного штампу на
новій митній декларації.

В даній справі позивач в якості
самостійних позовних вимог просив суд
визнати протиправними та скасувати
рішення щодо коригування митної
вартості товарів та рішення про
відмову в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товару.

Як вже зазначалось, визнання рішення
протиправним не утворює спосіб
захисту, а є лише юридичною оцінкою
оскаржуваного рішення. Проте суд
вважає за необхідне відобразити цей
висновок не тільки в мотивувальній
частині постанови, але й в
резолютивній.

Застосування судом «скасування» як
способу захисту порушеного права,
означало б повернення правовідносин до
стану, який існував до моменту
порушення права, тобто до процедури
декларування та митного контролю, що в
принципі є неможливим. Таким чином,
обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права є помилковим і не
відповідає меті - захисту права
позивача, а тому в цій частині позов
задоволенню не підлягає.

Під час судового розгляду встановлено,
що в дійсності позивач не намагається
повернутися до стадії митного
оформлення товару, а лише зарахувати
надлишково сплачені до Державного
бюджету України кошти у рахунок
майбутніх платежів.

Таким чином, вимоги про визнання судом
протиправними рішень щодо коригування
заявленої митної вартості товарів та
щодо відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товару, не є самостійними
позовними вимогами, однак утворюють
підставу для повернення зайво
сплачених під час митного оформлення
коштів або їх зарахування у рахунок
майбутніх платежів, тому факт
протиправності прийнятих рішень
підлягає відображенню в резолютивній
частині постанови.

З приводу вимоги про зобов'язання
відповідача визначити митну вартість
товару за ціною договору (контракту)
товарів, які імпортуються відповідно
до декларації митної вартості від
03.03.2014 № 125130012/2014/403479 суд зазначає
наступне.

Під час судового засідання представник
позивача заявив усне клопотання про
відмову від позову в цій частині.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 157 Кодексу адміністративного
судочинства України суд закриває
провадження у справі якщо позивач
відмовився від адміністративного
позову і відмову прийнято судом.

Суд, заслухавши позивача, встановивши
наявність у представника відповідних
повноважень, з'ясувавши, що відмова від
позову не суперечить закону і не
порушує нічиїх прав, свобод чи
інтересів, відмову позивача від позову
прийняв, заяву позивача задовольнив.

За наведених обставин позов є таким, що
підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України Якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивач за подання позовної заяви
сплатив судовий збір, доказів
понесення інших судових витрат суду не
надав. Таким чином, витрати по сплаті
судового збору підлягають присудженню
з Державного бюджету України на
користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними рішення
Київської митниці Міндоходів:

від 05.03.2014 № 125130012/2014/110005/2 щодо
коригування митної вартості товарів;

про відмову в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення,
оформлене карткою відмови від 05.03.2014 №
12513002/2014/00005.

У задоволенні позовних вимог про
скасування вказаних рішень, -
відмовити.

У частині позовних вимог про
зобов'язання Київську митницю
Міндоходів визначити митну вартість
товару за ціною договору (контракту)
товарів, які імпортуються відповідно
до декларації митної вартості від
03.03.2014 № 125130012/2014/403479, - провадження у
справі закрити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Київторгфрукт"
судові витрати у сумі 385 (триста
вісімдесят п'ять) гривень 36 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - "08" квітня 2014 р.