Справа № 816/931/14
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/931/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Мандрика Х.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Пирятинському районі
Полтавської області про визнання
протиправними рішень, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2014 року Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернулась до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Пирятинському районі Полтавської
області про визнання недійсними
рішень Управління Пенсійного фонду
України в Пирятинському районі
Полтавської області від 24 лютого 2014
року №74, №75, №76, №77, №78 про
застосування фінансових санкцій за
неподання розрахунку сум страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у
строки, визначені законодавством.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилалась на протиправність та
безпідставність вищевказаних рішень.
Таку позицію мотивувала тим, що
ст.ст.17,106 Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" від 07.09.2003 №1058- IV, на
підставі яких до позивача застосовано
оскаржувані рішення, на момент їх
прийняття втратили свою чинність
згідно Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", який набрав
чинності з 01 січня 2011 року. Згідно ст.58
Конституції України , закони та інші
нормативні акти не мають зворотної дії
в часі, крім випадків, коли вони
пом'якшують, або скасовують
відповідальність особи. Відтак,
оскільки оскаржувані рішення
відповідачем застосовані на підставі
норм, які не діяли на момент прийняття
цих рішень, як на думку позивача,
останні підлягають визнанню їх
недійсними.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, надала клопотання про
розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином про час та місце
розгляду справи. Надіслав письмові
заперечення, у яких просив провести
розгляд справи за його відсутності. У
письмових запереченнях посилався на
правомірність та обґрунтованість
оскаржуваних рішень. Наголошував, що
пунктом 7 Прикінцевих положень Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування " передбачено, що
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування фінансових санкцій. Крім
цього, абзацом шостим цього ж пункту
передбачено, що на період до повного
стягнення зазначеної вище
заборгованості за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності Закону №2464. Таким чином, до
позивача на підставі закону
застосовано оскаржувані фінансові
санкції.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи за даної явки і наявними у ній
матеріалами, оскільки вони повно та
всебічно висвітлюють обставини
спірних правовідносин.

Суд, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено,
що ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа
- підприємець 19.05.1994 року Пирятинською
районною державною адміністрацією
Полтавської області. (а.с.8-9)

ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній
системі оподаткування та є платником
єдиного податку. (а.с.7)

24 лютого 2014 року УПФУ в Пирятинському
районі було проведено позапланову
перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо
правильності нарахування, обчислення
та сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інших платежів,
контроль за нарахуванням та сплатою
яких покладено на Пенсійний фонд
України, інших платежів та подання
достовірних відомостей до органів
Пенсійного фонду, а також з питань
формування та подання відомостей про
застрахованих осіб органам Пенсійного
фонду України за період з 02.06.1994 року по
31.12.2010 року.

Результати вказаної перевірки
оформлені актом від 24.02.2014 року №17, у
висновках якого встановлено порушення
позивачем п.4 ч.2 ст.17 Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" від 07.09.2003 №1058- IV, тобто
неподання розрахунку сум страхових
внесків на обов'язкове державне
пенсійне страхування у строки,
визначені законодавством. (а.с.11-14)

На підставі означеного акту перевірки
позивачем 24 лютого 2014 року винесено
рішення №75, №76, №77,№78 , якими до ФОП
ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції в
загальній сумі 680 грн. за неподання
розрахунку сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у строки, визначені
законодавством, за 2006 -2009 роки. (а.с.15-18)

Не погоджуючись зі вказаними
рішеннями, позивач звернулась до суду з
вимогою про визнання їх недійсними.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи правову оцінку
оскаржуваним рішенням та перевіряючи
їх на предмет відповідності
вищезазначеним критеріям, суд
приходить до висновку про їх
необґрунтованість та протиправність,
виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувані рішення,
відповідач посилався як на правову
підставу їх винесення встановлені ним
у Акті перевірки порушення позивачем
п.4 ч.2 ст.17 Закону України "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" від 07.09.2003 №1058- IV, тобто
неподання розрахунку сум страхових
внесків на обов'язкове державне
пенсійне страхування у строки,
визначені законодавством.

Відносини, що виникали між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування до 01 січня 2011
року, регулювалися Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», яким
визначалися платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Відповідно до ст. 17 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», страхувальник
зобов'язаний подавати звітність
територіальним органам Пенсійного
фонду України у строки, в порядку та за
формою, встановленими Пенсійним фондом
України.

Пунктом 5 ч.9 ст.106 вищезазначеного
Закону передбачено, що за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ накладається штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Частинами 5 та 6 пункту 7 розділу VIII
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
визначено, що стягнення заборгованості
із сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 01 січня
2011 року, в тому числі страхових внесків,
строк сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Відповідно до частини 13 ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», про нарахування пені та
накладення штрафів, передбачених
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, посадові особи виконавчих
органів Пенсійного фонду в порядку,
встановленому правлінням Пенсійного
фонду, виносять рішення.

Тобто, виходячи із системного
аналізу вищевказаних норм
законодавства, застосування штрафних
санкцій до 01 січня 2011 року в частині
сплати сум штрафних санкцій,
нарахованих та/або не сплачених у
період до 01 січня 2011 року можливе лише у
разі винесення повноважним органом
відповідного рішення до 01 січня 2011
року.

Однак, до 01 січня 2011 року такі
санкції Пенсійним органом до позивача
не застосовувались, натомість
оскаржувані рішення винесені лише 24
лютого 2014 року.

Тому, суд дійшов висновку, що
органи Пенсійного фонду після 01 січня
2011 року наділені повноваженнями щодо
стягнення заборгованості зі сплати
відповідних штрафних санкцій
нарахованих та/або не сплачених у
період до 01 січня 2011 року, в тому числі
штрафних санкцій, строк сплати яких на
01 січня 2011 року не настав, за умови
винесення посадовою особою органу
Пенсійного фонду України рішення про
застосування таких штрафних санкцій до
01 січня 2011 року.

Посилання відповідача на п. 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» є
безпідставними, оскільки вказаною
нормою регулюються правовідносини
щодо стягнення саме заборгованості із
сплати страхових внесків та
нарахування у зв'язку з цим штрафних
санкцій, а в даних правовідносинах має
місце застосування фінансової санкції
за несвоєчасне подання відомостей за
2006-2009 роки, що не передбачено п. 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач неправомірно
застосував до позивача фінансові
санкції на підставі норм закону, які
втратили чинність з 01 січня 2011 року.

Зважаючи на те, що спірні рішення
про застосування фінансових санкцій є
правовими актами індивідуальної дії,
які відповідно до повноважень суду,
встановлених частиною 2 статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, визнаються судом
протиправними і скасовуються, суд
вважає за необхідне згідно з частиною 2
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України вийти за межі
позовних вимог і визнати протиправними
та скасувати рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Пирятинському районі Полтавської
області від 24 лютого 2014 року №74, №75, №76,
№77, №78 про застосування фінансових
санкцій за неподання розрахунку сум
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у строки, визначені
законодавством.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

У задоволенні вимоги ФОП ОСОБА_1 щодо
стягнення з Державного бюджету України
на її користь витрат на правову
допомогу в сумі 250 грн. суд вважає за
необхідне відмовити, оскільки
позивачем не надано належних та
достатніх доказів витрат на таку
допомогу.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Пирятинському районі
Полтавської області від 24 лютого 2014
року №74, №75, №76, №77, №78 про
застосування фінансових санкцій за
неподання розрахунку сум страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у
строки, визначені законодавством.
Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 витрати зі
сплати судового збору в сумі 73,08 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 07
квітня 2014 року.

Суддя
І.С. Шевяков