Справа № К/9991/62148/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/62148/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 02 червня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Держкомзему у м.
Краматорськ Донецької області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 02 червня 2011
року залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року відмовлено в позові ОСОБА_4 до
Управління Держкомзему у м.
Краматорськ Донецької області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, на підставі договору
купівлі-продажу від 30.03.2006р., укладеного
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідченого
нотаріусом Другої Краматорської
державної нотаріальної контори,
зареєстрованого в реєстрі за №1003,
позивачу належить житловий будинок з
господарськими та побутовими
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

З метою присвоєння кадастрового номеру
на вищевказану земельну ділянку та на
підставі заяви позивача від 06.07.2010р.,
Краматорський міський відділ
Донецької регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру»
Державного комітету України із
земельних ресурсів виготовив технічну
документацію із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
вищевказаного житлового будинку з
господарськими спорудами.

29.07.2010р. позивач звернувся до
відповідача із заявою про присвоєння
кадастрового номеру земельній ділянці
по АДРЕСА_1 та надав технічну
документацію.

Листом відповідача від 26.08.2010р. №04-1389/1
позивач був повідомлений, що для
розгляду питання про присвоєння
кадастрового номеру земельній ділянці
управлінням направлено запит до
Головного управління Держкомзему у
Донецькій області.

Листом відповідача від 26.10.2010р. за №04-1673
позивачу відмовлено у присвоєнні
кадастрового номеру на земельну
ділянку по АДРЕСА_1, оскільки частина
зазначеної земельної ділянки
знаходиться на прибережній смузі річки
Казений Торець та належить до земель
водного фонду, у звязку з чим не може
бути передана у приватну власність.

30.12.2010р. Краматорський міський відділ
Донецької регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру»
Державного комітету України із
земельних ресурсів, який є розробником
технічної документації на спірну
земельну ділянку, звернувся до
відповідача з листом про присвоєння
кадастрового номеру земельній ділянці.

Листом №04-0030 від 11.01.2011р. відповідач
повернув технічну документацію її
розробнику для приведення результатів
кадастрової зйомки та технічної
документації у відповідність до
ліцензійних умов, затверджених наказом
Держкомзему №423 від 05.08.2009р.

Відмовляючи в позові, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, встановлений
чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів з огляду на їх
правомірність та обґрунтованість та
вбачає за доцільне зазначити про таке.

Згідно з п.2 ч.3 ст.325 Цивільного кодексу
України законом може бути встановлено
обмеження розміру земельної ділянки,
яка може бути у власності фізичної та
юридичної особи.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.58 Земельного
кодексу України до земель водного
фонду належать землі, зайняті
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих лісами.

Статтею 60 Земельного кодексу України
передбачено, що вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності у
межах водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною: для малих
річок, струмків і потічків, а також
ставків площею менш як 3 гектари - 25
метрів; для середніх річок, водосховищ
на них, водойм, а також ставків площею
понад 3 гектари - 50 метрів; для великих
річок, водосховищ на них та озер - 100
метрів.

При крутизні схилів більше трьох
градусів мінімальна ширина
прибережної захисної смуги
подвоюється.

Як підтверджується матеріалами справи,
р.Казенний Торець відноситься до
середніх річок.

Статтею 61 Земельного кодексу України
встановлено, що прибережні захисні
смуги є природоохоронною територією з
режимом обмеженої господарської
діяльності. У прибережних захисних
смугах уздовж річок, навколо водойм та
на островах забороняється у тому числі
розорювання земель (крім підготовки
ґрунту для залуження і залісення), а
також садівництво та городництво;
будівництво будь-яких споруд (крім
гідротехнічних, гідрометричних та
лінійних), у тому числі баз відпочинку,
дач, гаражів та стоянок автомобілів.
Об'єкти, що знаходяться у прибережній
захисній смузі, можуть
експлуатуватися, якщо при цьому не
порушується її режим. Не придатні для
експлуатації споруди, а також ті, що не
відповідають встановленим режимам
господарювання, підлягають винесенню з
прибережних захисних смуг.

Частиною 3 статті 84 Земельного кодексу
України передбачено, що до земель
комунальної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать у тому числі (п. «ґ») землі
водного фонду, крім випадків,
визначених цим Кодексом.

Статтею 88 Водного Кодексу України
передбачено, що прибережні захисні
смуги встановлюються на земельних
ділянках всіх категорій земель, крім
земель морського транспорту. Землі
прибережних захисних смуг перебувають
у державній та комунальній власності
та можуть надаватися в користування
лише для цілей, визначених цим
Кодексом. У межах існуючих населених
пунктів прибережна захисна смуга
встановлюється з урахуванням
містобудівної документації.

Тобто, прибережні захисні смуги є
землями водного фонду, які не можуть
передаватися територіальною громадою
у приватну власність.

Поряд з цим, попередній власник
будівлі по АДРЕСА_1 не набував права
власності на земельну ділянку, тому є
неправомірною вимога позивача
зобов'язати відповідача присвоїти
кадастровий номер земельній ділянці
загальною площею 0,0880 га.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій вірно
встановлені обставини справи, судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для їх скасування не
вбачається. Доводи касаційної скарги
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 02
червня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 31 серпня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: