Справа № 826/17792/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
приватного підприємства «Українська
служба безпеки» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
грудня 2013 року у справі за позовом
приватного підприємства «Українська
служба безпеки» до Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача від
30.10.2013р. №/4870.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами відповідача
проведено позапланову документальну
невиїзну перевірку позивача з питань
фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП «Флагман-1» (), їх реальності та повноти
відображення в обліку за період з
01.09.2012р. по 31.03.2012р.

Результати перевірки відображено в
акті перевірки від 26.09.2013
№1064/26-51-2201/37116353, в якому контролюючим
органом встановлено порушення
позивачем вимог п.185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3,
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України
та заниження суми податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до
бюджету, у розмірі 787 395 грн. за період
вересень 2012 року на суму 119 400 грн.,
жовтень 2012 року на суму 121 560 грн.,
листопад 2012 року 125 910 грн., грудень 2012
року на суму 96 405 грн., січень 2013 року на
суму 104 670 грн., лютий 2013 року на суму 106 440
грн., березень 2013 року на суму 113 010 грн.

На підставі вказаного акта перевірки
відповідачем 30.10.2013р. прийнято
податкове повідомлення - рішення
№/4870, яким платнику податків
збільшено розмір грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах) на суму 1 181 092,50 грн.,
в тому числі основний платіж - 787 395 грн.
та штрафні (фінансові) санкції - 393 697,50
грн.

Вважаючи вказане податкове
повідомлення-рішення протиправним,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
господарські операції позивача з ПП
«Флагман-1» в період, що перевірявся, не
мали реального характеру.

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені позивачем суми бюджетного
відшкодування за період, що
перевірявся, за висновками
контролюючого органу не підлягають
відшкодуванню, оскільки договір,
укладений ТОВ «Українська служба
безпеки» з його контрагентом ПП
«Флагман-1» є таким, що укладений без
мети настання реальних наслідків.

До таких висновків контролюючий орган
прийшов на підставі акта про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП «Флагман-1» щодо
підтвердження господарських відносин
з контрагентами-покупцями та
постачальниками за період з 01.01.2012 по
31.12.12 та акта про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
«Флагман-1» щодо підтвердження
господарських відносин з
контрагентами-покупцями та
постачальниками за період з 01.01.2013 по
31.12.13, в яких встановлено відсутність
господарських можливостей для
здійснення підприємницької
діяльності.

Колегія суддів звертає увагу, що
наслідки в податковому обліку платника
податків створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (Замовник) та ПП «Флагман-1»
(Охорона) укладено договір №12/010912-Ох
про надання послуг з охорони об'єкта
від 01.09.2012р., відповідно до умов якого
Замовник доручає, а Охорона
зобов'язується за плату забезпечити
субпідрядне (через замовника)
здійснення охоронної діяльності на
об'єктах.

Згідно п. 1.3 Договору характер охорони
об'єкту: охоронна діяльність та
контроль за територією в приміщенні
об'єкту.

Відповідно до п. 1.4 Договору система
охорони об'єкту, розташування постів та
їх необхідної кількості визначається
охороною і узгоджується з замовником.

На виконання умов договору ПП
«Флагман-1» виписано податкові
накладні та акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг).

Оплата за придбані послуги здійснена
шляхом безготівкового розрахунку, що
підтверджується банківськими
виписками.

Обґрунтовуючи реальність здійснення
господарських операцій з ПП
«Флагман-1», позивач вказує, що вказаний
вище договір з ПП «Флагман-1» був
укладений з метою виконання договірних
зобов'язань позивача перед ТОВ
«ФОЗЗІ-ФУД» від 01.08.2011 року №
№10/01082011-ОХ.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
серпня 2011 року між позивачем
(Виконавець) та ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД»
(Замовник) (центральна регіональне
управління мережі «Сільпо») укладено
договір про надання охоронних послуг
№10/01082011-ОХ, відповідно до умов якого
виконавець за завданням замовника
приймає на себе обов'язок з надання
послуг охорони об'єкта, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
належно надані послуги за цим
договором.

На виконання умов договору виписані
акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг).

Оплата підтверджується виписками
банку.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини справи на підставі наведених
норм законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що надані
позивачем первинні документи
підтверджують реальне здійснення
господарських операцій між позивачем
та ПП «Флагман-1» у спірний період та
наявність господарської мети при їх
здійсненні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що право
позивача на отримання податкового
кредиту не підтверджене належними
доказами, а тому висновок відповідача
про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України
внаслідок завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
не відповідає дійсним обставинам
справи.

Посилання суду першої інстанції на
відсутність у ПП «Флагман-1»
працівників протягом терміну дії
договору №12/010912-Ох про надання послуг з
охорони об'єкта від 01.09.2012р.
спростовується наступним.

Судом апеляційної інстанції було
зобов'язано позивача надати суду
докази надання послуг з охорони по
договору №12/010912-Ох від 01.09.2012р. саме
працівниками ПП «Флагман-1».

ПП «Українська служба безпеки» надано
лист від 06.03.2014 за підписом директора ПП
«Флагман-1», з якого вбачається, що ПП
«Флагман-1» з метою забезпечення
виконання договору №12/010912-Ох від
01.09.2012р. впродовж дії вказаного
договору на підставі цивільно-правових
угод було залучено для виконання своїх
договірних зобов'язань, пов'язаних з
охороною відповідних об'єктів, понад 252
фізичні особи.

Посилання податкового органу на
податкову звітність ПП «Флагман-1» за 1
квартал 2013 року(а.с. 244, том 2), з якої
вбачається, що на вказаному
підприємстві працює 1 особа та
зазначення, що за період з 1 кварталу 2012
р. по 4 квартал 2012 р., 2 та 3 квартали 2013
року податкова звітність ПП «Флагман-1»
не подавалась не спростовує доводи
контрагента позивача щодо залучення до
надання охоронних послуг фізичних осіб
за цивільно-правовими договорами
протягом періоду дії договору
(вересень 2012 по вересень 2013 року).

Колегія суддів критично оцінює
посилання відповідача на акти про
неможливість проведення зустрічної
звірки ПП «Фагман-1» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період, що перевірявся,
оскільки визначальним фактором права
платника на формування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість є фактична оплата ним сум
такого податку контрагенту у
попередніх податкових періодах, яка
позивачем здійснена, що не
заперечується відповідачем, та
підтвердження первинними документами.

Крім цього, необхідно зазначити, що і
практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав
проти України»).

Враховуючи те, що виконання
дослідженими в судовому засіданні
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, які були
надані відповідачу до перевірки,
доведеність зв'язку придбаних послуг з
власною діяльністю позивача, суд
приходить до висновку про
безпідставність тверджень відповідача
про неправомірне формування
податкового кредиту за наслідками
таких операцій та зазначає, що
формальна невідповідність первинних
документів встановленим вимогам не
може свідчити про безтоварний характер
господарських операцій.

Відтак, виходячи з встановлених судом
обставин та наведених вище норм
законодавства у їх сукупності, суд
приходить до висновку про доведеність
наявності сукупності умов, обставин та
підстав, з якими наведені вище норми
законодавства пов'язують можливість
правомірного формування спірних сум
податкових вигод та, відповідно, про
наявність у позивача підстав для їх
формування.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що операції позивача з ПП
«Флагман-21» мали реальний характер,
оскільки підтверджуються необхідними
документами.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими порушенням вимог ст. 201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені де складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Проаналізувавши встановлені фактичні
обставини справи на підставі наведених
норм законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що надані
позивачем первинні документи
підтверджують реальне здійснення
господарських операцій між позивачем
та ПП «Флагман-1» у спірний період та
наявність господарської мети при їх
здійсненні.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що право
позивача на отримання податкового
кредиту підтверджене належними
доказами, а тому висновок відповідача
про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України
внаслідок завищення від'ємного
значення з податку на додану вартість
не відповідає дійсним обставинам
справи.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи
органу державної податкової служби не
свідчать про наявність обставин, які
унеможливлюють підтвердження права на
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість позивачу та формування
валових витрат, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішенні прийняті податковим органом
без достатніх підстав.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої та
дають підстави вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального та
права, які регулюють спірні
правовідносини, та процесуального
права.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, оскаржувану постанову належить
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача витрат зі сплати судового
збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Українська служба
безпеки» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 грудня 2013 року
скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов приватного
підприємства «Українська служба
безпеки» задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 30.10.2013р.
№/4870.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
«Українська служба безпеки» (м. Київ,
вул. Урлівська, 15, кв. 136, )
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 3352,81 грн. (три тисячі триста
п'ятдесят дві грн. 81 коп).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді О.О.
Беспалов О.А. Губська

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Беспалов О.О.

Губська О.А.