Справа № 820/5427/14
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 р.
№ 820/5427/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Заічко О.В.,

при секретарі судового засідання
Демченко В.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Загребельного Г.С.,

відповідача - Дитиненко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Строительная
компания Интеграл" до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Строительная
компания Интеграл" з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просить суд визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення відповідача
№ від 14.03.14 року та № від
14.03.14 року.

Позивач вважає, що вказані рішення були
прийняті відповідачем з порушенням
вимог діючого законодавства України, є
протиправними та підлягають
скасуванню. В обґрунтування позовних
вимог зазначив, що ДПІ допущені грубі
порушення Податкового кодексу України
при визначенні донарахованих сум за
наслідками перевірки, оскільки
висновки акту перевірки, стосовно
підприємства позивача, зроблені з
перевищенням повноважень, а винесені
на підставі цих висновків спірні
податкові повідомлення-рішення є
незаконнимиа та необ'єктивними, а
також такими, що підлягають скасуванню.
Позивач також зазначив, що посилання
відповідача на акт перевірки,
складений ДПІ у Московському районі
м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області стосовно контрагента позивача,
вважає не правомірними з огляду на те,
що нормами діючого законодавства
України не передбачена можливість
посилання ДПІ в ході проведення
перевірки суб'єкта подарювання на акти
перевірок інших суб'єктів
господарювання. Позивач також
зазначив, що господарські операції
підтверджуються первинними
документами, що відповідають вимогам
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
та п.2.1, 2.2., 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом міністерства фінансів Украйни
від 24 травня 1995р. №88, підписані
сторонами та скріплені печатками у
відповідності до вимог п.2.4. Положення
№88.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги і доводи
заявленого позову, просив суд прийняти
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Відповідач, Державна податкова
інспекція у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, з
поданим позовом не погодився.

У судовому засіданні та поданих до суду
письмових запереченнях (а.с. 153-161)
представник відповідача проти позову
заперечував, посилаючись на те, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 14.03.2014 року
№ та № від 14.03.2014 р.
прийняті ДПІ на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України; суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток та податку на додану вартість,
визначені у податкових
повідомленнях-рішеннях, є
обґрунтованими.

В обґрунтування заперечень проти
позову відповідач зазначив, що в ході
перевірки ТОВ "Строительная компанія
Интеграл" виявлені порушення
податкового законодавства, які знайшли
своє відображення в акті перевірки за
№ 431/20-31-22-01-07 від 28.02.2014 року, на підставі
якого податковим органом винесені
податкові повідомлення рішення за
№ від 14.03.2014 року на загальну суму
209411,00 грн., та за № від 14.03.2014 р. на
загальну суму 192658,00 грн. Крім того,
відповідач зазначив, що від ДПІ у
Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів в Харківській області
надійшов лист- відповідь від 11.02.2014 року
№ 573/7/20-34-22-02-11, яким надано акт від
14.06.2012р. №1062/2220/34955829 «Про результати
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Харківська віконна
компанія», код в , з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2009р. по 01.06.2012р. Зазначене
товариство мало господарські
взаємовідносини з позивачем: згідно з
договорами підряду між ТОВ «Харківська
віконна компанія» та ТОВ «Строительная
компания Интеграл» від 04.11.2011р. № 04.11,
від 07.11.2011р. № 07.11, від 08.11.2011р. № 08.11, але
у податкового органу відсутня
інформація про те, що ТОВ «Харківська
віконна компанія» має право залучати
до виконання робіт третіх осіб.

Відповідач зазначає, що в ході
перевірки встановлено, що акти
приймання виконаних будівельних робіт
за листопад 2011 року (типова форма №
КБ-2в), виписаних ТОВ «Харківська
віконна компанія» на адресу ТОВ
«Строительная компания Интеграл» від
21.11.2011р. № 1, від 23.11.2011р. № 1, від 28.11.2011р.
№ 1, підписані виключно замовником - ТОВ
«Строительная компания Интеграл» та
підрядником - ТОВ «Харківська віконна
компанія». Між тим, згідно з даними акту
від 14.06.2012р. №1062/2220/34955829 «Про результати
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Харківська віконна
компанія» код в СДРПОУ 34955829, з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2009р. по 01.06.2012р.», відсутня
інформація щодо наявності у ТОВ
«Харківська віконна компанія»
ліцензії на проведення будівельних
робіт та дозволу на проведення
будівельних робіт. Отже, наявність у
підприємства ТОВ «Строительная
компания Интеграл» вище перелічених
документів є обов'язковою обставиною
для визначення правильності
формування податкового кредиту, але не
вичерпною. Право на податковий кредит у
ТОВ «Строительная компания Интеграл»
не виникає, оскільки при цьому не
дотримано обов'язкових умов для
виникнення такого права - виникнення
об'єкту оподаткування, що передбачено
вимогами п.185.1 ст.185, п.187.1 ст. 187, п.188.1
ст.188 Податкового кодексу України.

За таких обставин відповідач вважає
вимоги позову необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають,
тому що є підстави вважати, що ТОВ
«Строительная компания Интеграл» не
мало можливості здійснювати операції з
придбання будівельних робіт у вище
зазначеного підрядника.

В обґрунтування своєї позиції, зокрема,
представник відповідача у судовому
засіданні зазначила, що податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично здійсненим
і підтвердженим належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. Натомість, в ході
дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
позивача, на підставі яких ним були
сформовані дані податкового обліку, з
урахуванням акту перевірки його
контрагента, не підтверджено факту
реального вчинення господарських
операцій по придбанню товару, а також
їх зв'язок з господарською діяльністю
позивача, тому висновки, викладені в
акті перевірки № 431/20-31-22-01-07 від 28.02.2014
року про відсутність об'єкту
оподаткування та заниження належних до
сплати в бюджет податків, є
обґрунтованими.

Оскільки матеріали справи містять
докази, які в своїй сукупності повно та
всебічно висвітлюють обставини
спірних правовідносин, а завданням
адміністративного судочинства України
згідно з ч.1 ст.2 КАС України є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, і неухильне дотримання
судом вимог даної норми процесуального
закону є обов'язковими в кожній
адміністративній справі, то спір
підлягає вирішенню на підставі наявних
у справі документів.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти нього, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з таких
підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом
встановлено, що фахівцями ДПІ у
Київському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області було
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«СК Интеграл» з питань дотримання
вимог даткового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 р. по
31.12.2012 р. За результатами проведеної
перевірки було складено акт перевірки
від 28.02.2014 за №431 /20-31 -22-01 -07/31940212. (а.с.
12-47).

З висновків акту перевірки вбачається,
що податковим органом встановлено
порушення позивачем: п. 138.1, п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено полаток на
прибуток всього у сумі 192658 грн., у т.ч. у 4
кварталі 2011 року на суму 192658 грн.; п. 198.3
ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
доадну вартість у сумі 167529 грн., у тому
числі по періодах: у листопаді 2011 року в
сумі 167529 грн.

Крім того, в акті перевірки
перевіряючими встановлена відсутність
факту реального вчинення ТОВ "СК
Интеграл" у перевіряємому періоді
господарських операцій з придбання
будівельних робіт у ТОВ «Харківська
віконна компанія» (а.с. 33).

За наслідками проведеної перевірки та
складеного акту перевірки були
винесені податкові повідомлення -
рішення за № від 14.03.2014 р. на
загальну суму 209411, 00 грн., та за №
від 14.03.2014 р. на загальну суму 192658, 00 грн.

Як встановлено під час розгляду справи,
підставою для зазначених висновків
податкового органу став акт ДПІ у
Московському районі м. Харкова від
14.06.2012р. №1062/2220/34955829 «Про результати
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Харківська віконна
компанія», з питань дотримання вимог
податкового, валютного та ншого
законодавства за період з 01.04.2009р. по
01.06.2012р.», яким встановлені порушення
ст. 44, п.85.2 ст.85 ПКУ, та п. 135.2 ст. 135 , п. 138.2
ст.138, ст.ст.187,188, п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, оскільки дані
податкової звітності документально не
підтверджені.

Судом з'ясовано, що в ході перевірки
встановлено, що згідно даних
бухгалтерського обліку по рахунку 631
«Розрахунки з постачальниками» ТОВ
«Строительная компания Интеграл»
отримало від ТОВ «Харківська віконна
компанія» будівельних робіт на суму
837645 грн., ПДВ 20% 167529,00 грн., всього 1005174
грн.

Проведені операції між ТОВ
«Строительная компания Интеграл» та
ТОВ «Харківська віконна компанія» у
бухгалтерському обліку відображено
бухгалтерськими проводками: Дебет 644
«Податковий кредит», Дебет 23
«Виробництво», Кредит 631 «Розрахунки з
постачальниками»; Дебет 903
«Собівартість реалізованих робіт»,
Кредит 23 «Виробництво».

Вищезазначені податкові накладні на
загальну суму 1005174 грн., в тому числі ПДВ
167529 грн., включені до реєстру отриманих
податкових накладних за листопад 2011
року. Згідно з додатком 5 (рядок 26) до
податкової декларації по податку на
додану вартість за листопад 2011 року,
поданим до ДПІ у Київського району м.
Харкова під № від 21.12.2011р., ТОВ
«Строительная компания Интеграл»
віднесено до складу податкового
кредиту суму ПДВ у розмірі 167 529 грн. по
контрагенту ТОВ «Харківська віконна
компанія», індивідуальний податковий
номер 40.

Сума податку на додану вартість за
зазначеними податковими накладними
включена до податкового кредиту в
листопаді 2011 року в розмірі 167529 грн. та
відповідає даним податкової
декларації з податку на додану
вартість за листопад 2011 року.

Вартість будівельних робіт, отриманих
від ТОВ «Харківська віконна компанія»
на суму 837645 грн., включена до складу
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування, в Декларації з
податку на прибуток за 4 квартал 2011
року.

Перевіряючи правомірність
висновків, викладених податковим
органом в акті перевірки, та прийнятті
спірних податкових повідомлень-рішень,
судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у ході розгляду справи
позивач, ТОВ «Строительная компания
Интеграл» (Замовник), уклав договір
підряду від 04.11.2011р. № 04.11 з ТОВ
«Харківська віконна компанія»
(Підрядник) на виконання робіт по
капітальному ремонту приміщень
учбового корпусу по вул. Пушкінська, 27,
в м.Харкові (а.с. 54-55).

Згідно з п.2 договору підряду від
04.11.2011р. № 04.11 ціна договору складалася
із сукупності всіх видів робіт,
відповідно до договірної ціни та
складає 279283,00 грн., ПДВ 20% - 55856,60 грн.,
всього 335139,60 грн.

На виконання умов договору, ТОВ
«Харківська віконна компанія»
виписано в адресу ТОВ «Строительная
компания Интеграл» наступні документи:
акт від 21.11.2011р. № 1 приймання виконаних
будівельних робіт за листопад 2011 року
(типова форма № КБ-2в) на суму 279283,00 грн.,
ПДВ 20% 55856,60 грн., всього 335139,60 грн.;
податкова накладна від 21.11.2011р. № 57, на
суму 279283,00 грн., ПДВ 20% 55856,60 грн., всього
335139,60 грн.

Розрахунки між ТОВ «Строительная
компания Интеграл» та ТОВ «Харківська
віконна компанія» по вищезазначеному
договору проведено у безготівковій
формі, згідно платіжного доручення №120
від 21.11.2011р. на суму 335139,60 грн.

З матеріалами справи судом
встановлено, що ТОВ «Строительная
компания Интеграл» (Замовник) уклало
договір підряду від 07.11.2011р. № 07.11 з ТОВ
«Харківська віконна компанія»
(Підрядник) на виконання робіт по
капітальному ремонту приміщень
учбового корпусу по вул. Пушкінська, 27,
в м. Харкові (а.с. 68-69).

Згідно з п.2 договору підряду від
07.11.2011р. № 07.11 ціна договору складалася
із сукупності всіх видів робіт,
відповідно до договірної ціни та
складає 297810 грн., ПДВ 20% 59562 грн., всього
357372 грн.

На виконання умов зазначеного
договору, ТОВ «Харківська віконна
компанія» виписано в адресу ТОВ
«Строительная компания Интеграл»
наступні документи: акт від 23.11.2011р. № 1
приймання виконаних будівельних робіт
за листопад 2011 року (типова форма №
КБ-2в) на суму 297 810 грн., ПДВ 20% 59 562 грн.,
всього 357 372 грн.; податкова накладна від
23.11.2011р. № 67, на суму 297 810 грн., ПДВ 20% 59 562
грн., всього 357 372 грн.

Розрахунки між ТОВ «Строительная
компания Интеграл» та ТОВ «Харківська
віконна компанія» по вищезазначеному
договору проведено у безготівковій
формі, а саме, згідно платіжного
доручення №121 від 23.11.2011р. на суму 357372
грн.

Судом встановлено, що ТОВ
«Строительная компания Интеграл»
(Замовник) уклало договір підряду від
08.11.2011р. № 08.11 з ТОВ «Харківська віконна
компанія» (Підрядник) на виконання
робіт по капітальному ремонту
приміщень учбового корпусу по вул.
Пушкінська, 27, в м. Харкові (а.с. 86-87).
Згідно з п.2 договору підряду від
08.11.2011р. № 08.11 ціна договору складається
із сукупності всіх видів робіт,
відповідно до договірної ціни та
складає 260552 грн., ПДВ 20% 52110,40 грн., всього
312662,40 грн.

На виконання умов цього договору, ТОВ
«Харківська віконна компанія»
виписано в адресу ТОВ «Строительная
компания Интеграл» наступні документи:
акт від 25.11.2011р. № 1 приймання виконаних
будівельних робіт за листопад 2011 року
(типова форма № КБ-2в) на суму 260 552 грн.,
ПДВ 20% 52 110,40 грн., всього 312 662,40 грн.;
податкова накладна від 25.11.2011р. № 73, на
суму 260 552 грн., ПДВ 20% 52 110,40 грн., всього 312
662,40 грн.

Розрахунки між ТОВ «Строительная
компания Интеграл» та ТОВ «Харківська
віконна компанія» по вищезазначеному
договору проведено у безготівковій
формі, а саме: платіжним дорученням №122
від 25.11.2011р. на суму 312662,40 грн.

Таким чином, ТОВ «Строительная
компания Интеграл» отримано від ТОВ
«Харківська віконна компанія»
будівельних робіт на суму 837645,00 грн.,
ПДВ 20% 167529,00 грн., всього 1005174,00 грн.

Вищезазначені податкові накладні на
загальну суму 1005174 грн., в тому числі ПДВ
167529 грн., включені до реєстру отриманих
податкових накладних за листопад 2011
року. Згідно з додатком 5 (рядок 26) до
податкової декларації по податку на
додану вартість за листопад 2011 року,
поданим до ДПІ у Київського району м.
Харкова під № від 21.12.2011р., ТОВ
«Строительная компания Интеграл»
віднесено до складу податкового
кредиту суму ПДВ у розмірі 167529 грн. по
контрагенту ТОВ «Харківська віконна
компанія», індивідуальний податковий
номер 40.

Сума податку на додану вартість за
зазначеними податковими накладними
включена до податкового кредиту в
листопаді 2011 року в розмірі 167529 грн. та
відповідає даним податкової
декларації з податку на додану
вартість за листопад 2011 року.

Вартість будівельних робіт, отриманих
від ТОВ «Харківська віконна компанія»
на суму 837645 грн. включена до складу
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування, в Декларації з
податку на прибуток за 4 квартал 2011
року.

Судом з'ясовано, що також не
заперечується сторонами по справі,
акти приймання виконаних будівельних
робіт за листопад 2011 року (типова форма
№ КБ-2в), виписаних ТОВ «Харківська
віконна компанія» на адресу ТОВ
«Строительная компания Интеграл» від
21.11.2011р. № 1, від 23.11.2011р. № 1, від 25.11.2011р.
№ 1, підписані виключно замовником - ТОВ
«Строительная компания Интеграл» та
підрядником - ТОВ «Харківська віконна
компанія».

Згідно з актами приймання виконаних
будівельних робіт за листопад 2011 року
(типова форма № КБ- 2в), виписаних ТОВ
«Харківська віконна компанія» на
адресу ТОВ «Строительная компания
Интеграл» заробітна плата у складі
вартості робіт складає 84717 грн., в тому
числі: згідно з актом від 21.11.2011р. № 1 в
сумі 38902 грн.; згідно з актом від 23.11.2011р.
№ 1 в сумі 40648 грн.; згідно з актом від
28.11.2011р. № 1 в сумі 5167 грн.

При вирішенні даного спору судом взято
до уваги наступне.

Порядок визначення доходів та їх склад
визначено приписами статті 135
Податкового кодексу України.

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового
кодексу України, доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Згідно з пп.135.4.1 п.135.4 ст.135 Податкового
кодексу України, дохід від операційної
діяльності визнається в розмірі
договірної (контрактної) вартості, але
не менше ніж сума компенсації, отримана
в будь-якій формі, в тому числі при
зменшенні зобов'язань, та включає,
зокрема, дохід від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, у тому
числі винагороди комісіонера
(повіреного, агента тощо); особливості
визначення доходів від реалізації
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг для окремих категорій платників
податків або доходів від окремих
операцій встановлюються положеннями
цього розділу.

Пунктом 135.2 ст.135 Податкового кодексу
України встановлено, що доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Питання віднесення витрат до витрат,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, склад витрат та
порядок їх визнання визначено
ст.ст.138-148 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати операційної
діяльності включають, зокрема,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 138.4 ст.138 Податкового кодексу
України передбачено, що витрати, які
формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Порядок формування податкового
кредиту встановлено Податковим
кодексом України, за визначенням
п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 якого податковим
кредитом є сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду.

Суд зазначає, що з 01.01.2011 року порядок
обчислення і сплати податку на додану
вартість платниками податку
визначений ПК України.

Відповідно до підпункту а) пункту 198.1
статті 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України вважається дата тієї
події, що відбулася раніше,: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

За приписами п.198.4 ст.198 Податкового
кодексу України якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Вимоги до податкової накладної
встановлено п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" обов'язковим видом
обліку, який ведеться підприємством, є
бухгалтерський облік, на даних якого
ґрунтуються фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу
України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно з п.44.6 ст.44 Податкового кодексу
України у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам органу державної податкової
служби, які проводять перевірку,
документи (незалежно від причин такого
ненадання, крім випадків виїмки
документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Отже, первинні документи, що фіксують
здійснення господарських операцій, є
основою для податкового обліку.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 ПК
України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця; податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс) (пункти 201.6, 201.7 статті 201 ПК
України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Виходячи із системного аналізу
вищезазначених норм права, суд дійшов
висновку, що для отримання права на
податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник податку на додану вартість
повинен отримати податкові накладні,
видані на реально отриманий товар
(роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідач зазначає, що згідно з даними
АІС «Податковий блок», ТОВ «Харківська
віконна компанія» подала до ДПІ у
Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів в Харківській області
декларації з податку на прибуток за 2-3
квартали 2011 року та 2-4 квартали 2011 року.
Згідно з даними декларацій, прямі
витрати на оплату праці у складі
собівартості реалізованих товарів
(робіт, послуг) у 4 кварталі 2011 року
відсутні.

Відповідач в акті перевірки та його
представник у судовому засіданні
зазначили, що згідно договорів підряду
між ТОВ «Харківська віконна компанія»
та ТОВ «Строительная компания
Интеграл» від 04.11.2011р. № 04.11, від 07.11.2011р.
№ 07.11, від 08.11.2011р. № 08.11, у податкового
органу відсутня інформація про те, що
ТОВ «Харківська віконна компанія» має
право залучати до виконання робіт
третіх осіб.

Таким чином, в ході перевірки
встановлено, що акти приймання
виконаних будівельних робіт за
листопад 2011 року (типова форма № КБ-2в),
виписаних ТОВ «Харківська віконна
компанія» на адресу ТОВ «Строительная
компания Интеграл» від 21.11.2011р. № 1, від
23.11.2011р. № 1, від 28.11.2011р. № 1, підписані
виключно замовником - ТОВ
«Строительная компания Интеграл» та
підрядником - ТОВ «Харківська віконна
компанія».

Згідно з даними акту від 14.06.2012р. №
1062/2220/34955829 «Про результати
позапланової виїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Харківська віконна
компанія» код в , з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2009р. по 01.06.2012р.», відсутня
інформація щодо наявності у ТОВ
«Харківська віконна компанія»
ліцензії на право проведення
будівельних робіт та дозволу на
початок проведення будівельних робіт.

Відповідач зазначає, що наявність у
підприємства ТОВ «Строительная
компания Интеграл» вище перелічених
документів є обов'язковою обставиною
для визначення правильності
формування витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, в
Деклараціях з податку на прибуток, але
не вичерпною. Право на витрати, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, у ТОВ «Строительная
компания Интеграл» не виникає,
оскільки при цьому не дотримано
обов'язкових умов для виникнення
такого права - виникнення об'єкту
оподаткування, що передбачено вимогами
п.135.1, п.135.2 ст.135, п.138.1, п.138.2 ст.138, п.185.1
ст.185, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188 Податкового
кодексу України № 2755-УІ від 2 грудня 2010
року.

Між тим, під час судового розгляду до
матеріалів справи позивачем надані
копії ліцензій на проведення
будівельних робіт, виданих ТОВ
«Строительная компанія Интеграл» та
ТОВ «Харківська віконна компанія» (а.с.
48-53). З виданої ліцензії контрагенту
позивача вбачається, що термін її дії з
29.06.2010 року по 29 серпня 2012 року.

Отже, на момент укладання договорів
підряду з товариством позивача - у
листопаді 2011 року ТОВ «Харківська
віконна компанія» мало право на
проведення будівельних робіт та
дозволу на початок проведення
будівельних робіт, оскільки мало
відповідну ліцензію. Таким чином,
висновки податкового органу не
знаходять свого підтвердження при
розгляді справи.

Під час судового розгляду судом
з'ясовано, що податковим органом не
виявлено будь-яких порушень у
формуванні позивачем податкового
кредиту або податкових зобов'язань з
ПДВ, не наведено жодних доводів та не
подано будь-яких доказів, які б могли
свідчити про наявність обставин, що
виключають обґрунтованість заявленої
позивачем податкової вигоди,
як-безтоварний та/або фіктивний
характер здійснених операцій.

Суд вважає необґрунтованими дані
доводи податкового органу, виходячи з
наступного.

У відповідності до пункту 201.10 статті 200
ПК України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Разом з цим суд зазначає, що податкова
накладна, як підстава для нарахування
податкового кредиту, має бути складена
за наслідками реального виконання
господарської операції, інакше такий
документ не може мати сили первинного
документа у розумінні ст.1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
підтверджувати факт здійснення
господарської операції навіть за
наявності у такого документа усіх
формальних реквізитів.

Виходячи із системного аналізу
вказаних норм, суд зазначає, що доходи,
витрати та податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та податком на
додану вартість відповідно має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, що стала
підставою для формування податкового
обліку платника податку.

ТОВ "СК Интеграл" включено до складу
податкового кредиту податкові
накладні, отримані від ТОВ "Харківська
віконна компанія".

Згідно з пунктом 2 „Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за №
168/704 (із змінами і доповненнями) (далі -
Положення) первинні документі - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні, документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо.

Документ має бути підписаний особисто,
а підпис може бути скріплений печаткою.
Електронний підпис накладається
відповідно до законодавства про
електронні документи та електронний
документообіг. Використання при
оформленні первинних документів
факсимільного відтворення підпису
допускається у порядку, встановленому
законом іншими актами цивільного
законодавства (підпункт 2.5 пункту 2
Положення).

Відповідно до підпункту 2.13 пункту 2
Положення керівник підприємства,
установи забезпечує фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій, що були проведені, у
первинних документах та виконання
всіма підрозділами, службами і
працівниками правомірних вимог
головного бухгалтера щодо порядку
оформлення та подання для обліку
відомостей і документів.

Керівником підприємства, установи
затверджується перелік осіб, які мають
право давати дозвіл (підписувати
первинні документи) на здійснення
господарської операції, пов'язаної з
відпуском (витрачанням) грошових
коштів і документів,
товарно-матеріальних цінностей,
нематеріальних активів; та іншого
майна.

Первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників (підпункт 2.15 пункту 2
Положення).

Забороняється приймати до виконання
первинні, документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам, -
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення (підпункт 2.16 пункту 2
Положення).

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

За приписами пунктів 201.14, 201.15
статті 201 ПК України платники податку
зобов'язані вести окремий облік
операцій з постачання та придбання
товарів/послуг, які підлягають
оподаткуванню, а також які не є
об'єктами оподаткування та звільнені
від оподаткування згідно з цим
розділом.

Зведені результати такого обліку
відображаються в податкових
деклараціях, форма яких встановлюється
у порядку, передбаченому статтею 46
цього Кодексу. Платник податку веде
реєстр виданих та отриманих податкових
накладних в електронному вигляді, у
якому зазначаються порядковий номер
податкової накладної, дата її виписки
(отримання), загальна сума постачання
та сума нарахованого податку, а також
реєстраційний номер платника податку -
продавця, який видав податкову
накладну такому платнику податку.
Форма і порядок заповнення реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних встановлюються відповідно
до вимог розділу II цього Кодексу.

Платники податку щомісяця в терміни, що
передбачені для подання податкової
звітності (календарний місяць), у тому
числі для яких цим розділом
встановлено звітний податковий період
- квартал, подають органу державної
податкової служби копії записів у
реєстрах виданих та отриманих
податкових накладних за такий період в
електронному вигляді.

Отже, зазначеними нормами Податкового
кодексу України передбачено, що в
реєстрі виданих та отриманих
податкових накладних відображується,
зокрема, й дата отримання платником
податків відповідної податкової
накладної.

Крім цього, наказом Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010р. №1002 "Про затвердження форми
Реєстру виданих та отриманих
податкових накладних та Порядку його
ведення" (зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 29.12.2010 у
за № 1402/18697) затверджено форму Реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних, в якій передбачено, що в
реєстрі відображається дата виписки та
дата отримання податкових накладних в
окремих рядках реєстру.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПКУ
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом
цього Кодексу.

Суд зазначає, що податковим органом під
час здійснення висновків перевірки не
враховано, що ТОВ "СК Интеграл" має
фізичні, технічні та технологічні
можливості, щодо здійснення виробничої
діяльності та використання придбаних
робіт у ТОВ «Харківська віконна
компанія», зокрема: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, приміщень тощо, можливість
здійснення операцій з відповідною
кількістю певного товару у відповідні
строки.

Судовим розглядом з'ясовано, що у
підприємства позивача була потреба в
укладенні згаданих правочинів, яка
обумовлювалась необхідністю виконання
умов договору підряду №52 від 11.08.2011р. по
капітальному ремонту приміщень
учбового корпусу по вул. Пушкінська, 27,
в м. Харкові, укладеного ТОВ
«Строительная компания Интеграл» з
Національним фармацевтичним
університетом, де ТОВ «Строительная
компания Интеграл» - Підрядник, а
Національний фармацевтичний
університет - Замовник.

В подальшому придбані послуги було
позивачем передано (реалізовано) НФаУ,
а саме: відповідно до актів приймання
виконаних будівельних робіт за
листопад 2011 року №7 від 10.11.2011р. на суму
279 283 грн., ПДВ 20% 55 856,60 грн., всього 335 139,60
грн., №8 від 16.11.2011р. на суму 297 810 грн., ПДВ
20% 59 562 грн., всього 357 372 грн., №9 від
21.11.2011р. на суму 260 552 грн., ПДВ 20% 52 110,40
грн., всього 312 662,40 грн., податкової
накладної №3 від 18.11.2011р. на суму 279 283
грн., ПДВ 20% 55 856,60 грн., всього 335 139,60 грн.,
№4 від 22.11.2011р. на суму 297 810 грн., ПДВ 20% 59
562 грн., всього 357 372 грн., №5 від 24.11.2011р.
на суму 260 552 грн., ПДВ 20% 52 110,40 грн.,
всього 312 662,40 грн., на загальну суму 837
645,00 грн., ПДВ 20% 167 529,00 грн., всього 1 005 174,00
грн.

ДПІ проігноровано той факт, що на
момент укладення договорів, здійснення
господарських операцій операцій та
оформлення податкових накладних в
установленому порядку - сторони мали
правоздатність і дієздатність
юридичних осіб.

Від імені сторін правочини було
укладено повноважними особами, а саме:
з боку позивача - генеральним
директором Казанцевим Олександром
Семеновичем, зі сторони контрагента -
Гукасовим Дмитром Володимировичем.

Суд зазначає, що чинним законодавством
України на учасників цивільно-правових
відносин, які є платниками податків, не
покладено обов'язку та не визначено
право перевірки відповідності
законодавству статусу контрагентів, в
т.ч. перебування за місцезнаходженням,
та дотримання ними вимог податкового
законодавства. Кожен платник податку
несе самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів. Статтею 198
ПК України не встановлено обмежень по
включенню до складу податкового
кредиту сум ПДВ по товарах, послугах
отриманих від продавця, в разі
порушення ним умов податкового
законодавства, за умови, що такий
продавець зареєстрований платником
податку на додану вартість, за
наявності належним чином оформлених
податкових накладних, та за наявності
фактичного здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг).

З досліджених в судовому засіданні
письмових доказів, пояснень
представників сторін судом
встановлено відсутність порушень в
діях позивача при формуванні
податкового кредиту з ПДВ за листопад
2011 року по взаємовідносинам з ТОВ
"Харківська віконна компанія".

У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт
донарахування податку на додану
вартість, суд приходить до висновку про
відсутність підстав застосування
штрафної (фінансової) санкції на
підставі п.123.1 та п. 123.2 ст. 123
Податкового кодексу України.

З приводу судження суб'єкта владних
повноважень про відсутність факту
реального вчинення господарських
операцій у ТОВ "СК Интеграл " по
укладеним договорам підряду з ТОВ
"Харківська віконна компанія" суд
відзначає, що належними та допустимими
в розумінні ст.124 Конституції України,
ст.70 КАС України доказами факту
вчинення платником податків правочину
або факту відображення в обліку
показників господарських операцій, які
в дійсності не відбулись, можуть бути
або обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи
відповідачем не подано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків або за викладеними в
акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним.

Суд також відмічає, що в силу положень
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" позивач та його
контрагент є окремими суб'єктами права
зі статусом юридичної особи, а відтак
за змістом Податкового кодексу України
позивач та контрагенти позивача є
окремими платниками податку на додану
вартість. За таких обставин, межі
юридичної відповідальності кожного
платника ПДВ, яка (слід розуміти
-відповідальність) відповідно до ст.61
Конституції України має
індивідуальний характер, поширюються
на діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником. Притягнення суб'єкта права
до юридичної відповідальності за
діяння, що було вчинено іншою особою,
згідно з законом є неможливим.

Слушність наведеного висновку
окружного адміністративного суду
підтверджується правозастосовчою
практикою Європейського Суду з прав
людини (рішення від 22.01.2009р. у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03), а також правозастосовчою
практикою Верховного Суду України
(постанова від 09.09.2008р. у справі
№21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у справі
№ 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у
справі за позовом ЗАТ "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, постанова від
31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма
"ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень), врахування якої
при відправленні правосуддя є
обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС
України.

З наявних у справі документів слідує,
що придбані за укладеними угодами
підрядні роботи були використані
позивачем у господарській діяльності.
Суб'єкт владних повноважень ані в ході
проведення перевірки, ані в ході
розгляду справи судом не подав жодних
доказів на підтвердження факту
відсутності у позивача об'єктивної
потреби в укладанні спірних
правочинів, відсутності факту
отримання послуг (робіт) за укладеними
договорами та відсутності факту
подальшого використання придбаних
послуг в межах господарської
діяльності.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом встановлено, що під час розгляду
справи відповідачем за правилами ч.2
ст.71 КАС України не спростовано
достовірності відомостей первинних та
розрахункових документів, поданих
платником податків на підтвердження
факту реальності здійснення
господарських операцій за укладеним
договором № 81 від 08.11.2011 року,
відповідачем не доведено неможливості
проведення господарських операцій з
урахуванням фізичних характеристик
товару, просторових та часових
факторів, економічних чинників, не
подано доказів відсутності руху
активів у процесі здійснення
господарської операції, доказів
відсутності зміни активів, зобов'язань
чи власного капіталу сторін спірних
правочинів, доказів отримання майнової
вигоди чи права на таку вигоду
будь-кого з учасників операції
виключно шляхом зменшення бази
оподаткування з певного податку та/або
отримання коштів із Державного бюджету
за одночасної відсутності об'єктивної
можливості отримати майнову вигоду від
цієї операції в інший спосіб, доказів
отримання позивачем товарів (робіт,
послуг) від іншої особи ніж сторона за
правочином. Доказів того, що у спірних
правовідносинах позивач та його
контрагенти є пов'язаними особами, були
обізнані з обставинами організації
господарської діяльності один одного,
діяли взаємоузгоджено та зловмисно,
маючи на меті завдати шкоди інтересам
Держави, мали інший матеріальний
інтерес, ніж виконання зобов'язань за
спірними правочинами, вчинені
правочини об'єктивно не були потрібні
для організації господарської
діяльності позивача, господарські
операції за спірними правочинами були
відображені лише в документообігу, а
фактично не відбулись і не спричинили
змін у структурі і складі активів
сторін спірних правочинів, відповідач
до суду не подав.

З огляду на положення ст.71 КАС України
та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4
Податкового кодексу України, котрими
встановлена презумпція правомірності
рішень платника податків, суд доходить
висновку, що поданих суб'єктом владних
повноважень доказів є явно недостатньо
для висновку про правомірність
винесених спірних податкових
повідомлень - рішень, а витребування
судом додаткових доказів (з приводу
обставин не досліджених податковим
органом при проведенні перевірки, не
відображених в акті перевірки та не
покладених в основу спірного рішення
на момент його винесення) матиме
наслідком підміну мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних рішень.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Серед критеріїв оцінювання судом
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, є принцип законності, що
закріплений у ч.2 ст.19 Конституції
України, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України,

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оскільки судовим розглядом
встановлено факт порушення спірними
податковими повідомленнями-рішеннями
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у сфері публічно-правових
відносин, то позовні вимоги підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 159, 160-
163, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Строительная компания Интеграл" до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити у
повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
14.03.2014 року № , № , винесені
відносно Товариства з обмеженою
відповідальністю "Строительная
компания Интеграл".

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови виготовлено 08
квітня 2014 року.

Суддя
Заічко О.В.