Справа № 2а-6501/10/1570
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/64498/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Бившевої Л.І.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрКава» на ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2012 року
та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011 року
по справі № 2а-6501/10/1570 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрКава» до
Державної податкової інспекції у місті
Іллічівську Одеської області
Державної податкової служби про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «УкрКава» звернулось
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Іллічівську Одеської області
Державної податкової служби про
скасування податкового
повідомлення-рішення №/0 від
21.05.2010 року.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02.10.2012 року у даній справі у
задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить рішення судів попередніх
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким повністю задовольнити
позовні вимоги. В обґрунтування
касаційної скарги скаржник
посилається на порушення судами норм
матеріального права та прийняття
судових рішень без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податковим органом
була проведена документальна невиїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрКава» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунку платника у
банку за липень 2009 року, яка виникла за
рахунок від'ємного значення з ПДВ, яке
декларувалось в період травень,
червень 2009 року.

За результатами вказаної перевірки
податковим органом прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення за
порушення позивачем вимог п. 1.3, п. 1.7 та
п.1.8 ст.1, пп. 7.2.4 п.7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4
ст.7, ст. 9 п. 10.1 ст.10 Закону України від
03.04.1997 року №168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
в задоволенні позову, виходили із того,
що позивачем неправомірно завищено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з контрагентами, тому
спірне податкове повідомлення-рішення
прийнято податковим органом
правомірно.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що вказані
висновки судів не можна вважати такими,
що зроблені на підставі повно та
всебічно досліджених встановлених
фактичних обставин справи.

Підпунктом 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
визначено, що у разі, коли за
результатами звітного періоду сума,
визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї
статті, має від'ємне значення, така сума
підлягає відшкодуванню платнику
податку з Державного бюджету України
протягом місяця, наступного після
подачі декларації. Підставою для
отримання відшкодування є дані тільки
податкової декларації за звітний
період.

Відповідно до підпункту 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
зазначеного Закону суми податку, що
підлягають сплаті до бюджету або
відшкодуванню з бюджету, визначаються
як різниця між загальною сумою
податкових зобов'язань, що виникли у
зв'язку з будь-якою поставкою товарів
(робіт, послуг) протягом звітного
періоду, та сумою податкового кредиту
звітного періоду.

Підпунктом 7.4.1 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Цим Законом або іншими законодавчими
актами з питань оподаткування не
передбачені вимоги щодо здійснення
відшкодування сум податку на додану
вартість платникові податку після
сплати відповідних сум податків до
бюджету його контрагентами.

Закон № 168/97-ВР не пов'язує право
платника податку на податковий кредит
з проведенням будь-яких зустрічних
перевірок, та не ставить право платника
податку на бюджетне відшкодування в
залежність від сплати податку іншими
учасниками по всьому ланцюгу
товарообігу.

Чинне законодавство не встановлює
обов'язок покупця сплачувати ПДВ
повторно ще й до бюджету в разі, коли
такий податок не буде сплачений
продавцем або іншою особою, з
врахуванням суми податку, отриманого
від покупця у складі ціни товару.

ПДВ, яке включене до ціни товару, є
податковим зобов'язанням продавця
товару, і саме продавець несе обов'язок
по сплаті цього податку до бюджету.

Таким чином, з урахуванням вимог п. 1.3
ст. 1 та ст. 7 Закону № 168/97-ВР, покупець
сплачує суму ПДВ у ціні товару
безпосередньо продавцю, тому не може в
подальшому у будь-якому вигляді
впливати на надходження чи на
ненадходження цих сум ПДВ до
Державного бюджету.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень і
способом, передбаченими Конституцією і
законами України.

Відповідно до ст.61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер. Тому позивач,
який не наділений правом встановлювати
ознаки фіктивності операцій свого
контрагента з іншими контрагентами, не
може нести відповідальність за їх
можливі протиправні дії.

Враховуючи специфіку спірних
правовідносин, судам необхідно
дослідити фактичні обставини справи
саме в контексті викладеного
застосування норм чинного
законодавства.

Відповідно до п. 2 ст. 227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала та постанова у справі
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «УкрКава»
задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02.10.2012 року
та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011 року
по справі № 2а-6501/10/1570 скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБившева Л.І. підписКарась О.В.