Справа № 407/569/14-а
Суддя: Ястребова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабічева Л.П.
Суддя-доповідач - Ястребова Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
справа №407/569/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Ястребової
Л.В., суддів Ляшенка Д.В., Чумака С.Ю.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області на
постанову Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 28 лютого 2014 р. у справі №
407/569/14-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області про
визнання дій щодо відмови в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області з адміністративним
позовом до відповідача, в якому просить
визнати відмову Управління Пенсійного
фонду України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області за № 21/Т-2 від 30.01.2014 р. щодо
перерахунку та виплаті щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці відповідно до ч.3 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 07.07.2010 року; зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області здійснити
перерахунок та виплату щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці в розмірі 90% відповідно до
ст.129 та ч.3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010
року з 01 грудня 2013 року, виходячи з
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді в розмірі 19488
грн.00, на підставі довідки
Територіального управління Державної
судової Адміністрації у Луганській
області: № 5 від 13.01.2014 р., без обмеження
щомісячного довічного грошового
утримання максимальним розміром, з
урахуванням проведених виплат.

Постановою Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 28 лютого 2014 р. у справі №
407/569/14-а позов задоволено, а саме:
визнано відмову Управління Пенсійного
фонду України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області за № 21/Т-2 від 30.01.2014 р. про
відмову ОСОБА_2 в перерахунку та
виплати щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» від
07.07.2010 року; зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м. Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області здійснити ОСОБА_2 перерахунок
та виплату з 01 грудня 2013 року
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці в розмірі
90% відповідно до ст.129 та ч.3 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 07.07.2010 року, виходячи з
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді в розмірі 19488
грн.00, на підставі довідки
Територіального управління Державної
судової Адміністрації у Луганській
області № 5 від 13.01.2014 р., без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання
максимальним розміром, з урахуванням
проведених виплат.

З постановою суду першої інстанції не
погодився відповідач та звернувся з
апеляційною скаргою на неї, в якій
зазначено, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального та
процесуального права внаслідок чого
неправильно вирішив справу, вважає, що
постанова підлягає скасуванню.

Сторони до суду не з'явились, про час та
місце розгляду справи були
повідомленні належним чином.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції правильно встановив
правовідносини між сторонами по
справі, застосував відповідні норми
матеріального та процесуального права
та виходив з наступного.

Позивач у справі - ОСОБА_2 відповідно до
Постанови Верховної Ради України від 2
грудня 2010 року № 2762-VI «Про звільнення
суддів» звільнена з посади судді
Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області у зв'язку з поданням
заяви про відставку.

При виході у відставку, позивачці було
призначено щомісячне довічне грошове
утримання у розмірі 90% заробітної плати
судді працюючого на відповідній
посаді, у відповідності до ЗУ «Про
статус суддів». Позивач перебуває на
обліку в Управління Пенсійного фонду
України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області.

Згідно довідки Територіального
управління Державної судової
Адміністрації у Луганській області № 5
від 13.01.2014р. про суддівську винагороду
працюючого на відповідній посаді
судді, що подається для перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання непрацюючим суддею у
відставці станом за грудень 2013р.
складає 19488грн.00 коп.

Позивач 22.01.2014 року звернулася до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області із заявою
про перерахунок її грошового утримання
у зв'язку з підвищенням заробітної
плати судді, працюючого на відповідній
посаді, згідно довідки № 5 від 13.01.2014
року.

Листом від 30.01.2014 № 21/Т-2 відповідач
відмовив у перерахунку, посилаючись,
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» перерахунок раніше
призначеного щомісячного довічного
грошового утримання передбачено лише у
разі зміни розміру грошового утримання
діючих суддів Конституційного Суду
України.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч.4 ст.47 ЗУ " Про
судоустрій і статус суддів", згідно з
якою незалежність судді
забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді (пункти 7, 8).

Органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
та службові особи, а також фізичні і
юридичні особи та їх об'єднання
зобов'язані поважати незалежність
судді і не посягати на неї; при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу визначених
Конституцією України гарантій
незалежності судді (частини п'ята,
шоста статті 47 Закону).

Конституційний Суд України зазначав,
що невід'ємною складовою статусу
суддів є їх незалежність, яка
забезпечується, у тому числі,
гарантуванням фінансування та
належних умов для функціонування судів
і діяльності суддів, їх правового і
соціального захисту (підпункт 1.1 пункт 1
резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 1
грудня 2004 року № 19-рп/2004).

Про необхідність додержання
незалежності судових органів та суддів
наголошено у таких міжнародно-правових
актах, як Основні принципи
незалежності судових органів, схвалені
резолюціями Генеральної Асамблеї ООН
40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13
грудня 1985 року.

Процедури ефективного здійснення
Основних принципів незалежності
судових органів, затверджені 24 травня
1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і
Соціальної Ради ООН, Європейська
хартія про закон про статус" суддів від
10 липня 1998 року (далі - Хартія),
Рекомендація Комітету Міністрів Ради
Європи державам-членам щодо суддів:
незалежність, ефективність та
обов'язки від 17 листопада 2010 року № 12
(2010) та додаток до неї. У цьому додатку
визначено, що оплата праці суддів
повинна відповідати їх професії та
виконуваним обов'язкам; мають існувати
гарантії виплат у зв'язку з виходом на
пенсію, для захисту оплати праці суддів
від зменшення слід прийняти спеціальні
законодавчі положення (пункт 54 розділу
VI).

Хартією передбачено, що рівень
винагороди може залежати від стажу,
характеру обов'язків, виконання яких
доручається професійним суддям, і від
важливості покладених на них завдань
(пункт 6.2).

Виходячи з системного аналізу положень
Закону, це утримання є самостійною
гарантією незалежності судді та
складовою його правового статусу.

Щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці є належним
утриманням цього судді після
припинення виконання ним своїх
професійних обов'язків та особливою
нормою його соціального забезпечення.

Зазначене узгоджується з правовою
позицією Конституційного Суду України,
за якою щомісячне довічне грошове
утримання є гарантованою державою
щомісячною звільненою від сплати
податків грошовою виплатою, що слугує
забезпеченню належного утримання
судді, в тому числі після звільнення
від виконання обов'язків судді (абзац
п'ятий пункту 7 мотивувальної частини
Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-ш/2005;
абзац третій підпункту 3.3 пункту З
мотивувальної частини Рішення від 18
червня 2007 року № 4-рп/2007) (Рішення КСУ
від 4.12.2011р. №18-рп/2011).

Досліджуючи правове поняття "щомісячне
довічне грошове утримання судді",
Конституційний суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп вказав, що це
утримання є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу, а правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячного грошового утримання
діючого судді однакова, а самі ці
поняття однорідні та взаємопов'язані,
ідентичні, відрізняються лише за
способом фінансування: судді у
відставці цю виплату сплачує Пенсійний
фонд України за рахунок коштів
Державного бюджету України, діючому
судді виплачується виключно з
Державного бюджету України.

У цьому ж рішенні Конституційний суд
України вказує про неможливість
звуження змісту та об'єму гарантій
незалежності суддів, а відповідно,
матеріального та соціального
забезпечення.

Конституційний Суд України
неодноразово звертав увагу на
неконституційність обмеження розміру
довічного грошового утримання суддів і
означав, що встановлення максимального
розміру такого утримання звужує обсяг
існуючого права і водночас знижує
досягнутий рівень гарантій
суддівської незалежності,
підкреслював, що такі положення
приймалися Верховною Радою всупереч
вимогам частини третьої статті 22
Конституції України щодо
недопустимості звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод при
прийнятті нових законів або внесення
змін до чинних законів, а тому не
відповідали їй (були неконституційними
- (рішення КСУ від 18.06.2007 р., № 4-рп/2007, п.
7.5. рішення Конституційного суду
України від 22.05.2008 р. № 10-ш/2008).

З 03.08.2010 року набрав чинності Закон
України № 2453- VI "Про судоустрій і статус
суддів" від 07.07.2010 року.

Так, ч.3 ст. 138 ЗУ "Про судоустрій і
статус суддів" закріплювала положення,
згідно з яким щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює па
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Законом України від 08.07.2011 року № 3668-УІ "
Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" було внесено зміни до ЗУ "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010
року, зокрема, внесено зміни до ч.3 та 5
ст. 138 Закону і положення цих частин
викладено в іншій редакції.

З урахуванням внесених змін відповідно
до ч.3 ст. 138 ЗУ "Про судоустрій і статус
суддів", щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді
з якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Частина 5 ст. 138 Закону визначала, що
максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці не може перевищувати десяти
прожиткових мінімумів, установлених
для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№3-пр/2013 від 03.06.2013 року вищевказані
положення Закону визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), а саме: частина 3,
перше, друге, третє речення частини 5
ст. 138 Закону України "Про судоустрій і
статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-УІ у
редакції Закону України "Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від
08.07.2011 року № 3668- VI.

Частина 3 та відповідні положення
частини 5 ст. 138 ЗУ "Про судоустрій і
статус суддів" втратили чинність, як
такі, що є неконституційними, на
підставі Рішення Конституційного Суду
України №3-пр/2013 від 03.06.2013 року, тобто з
зазначеного часу ( з 03.06.2013 року) діє
первинна редакція статті.

Відповідно до ч.3 ст. 138 ЗУ "Про
судоустрій і статус суддів" у
первинній редакції, щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює па
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді.
Цією нормою не передбачалось обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання.

З 03.06.2013 року Конституційним судом
України підтверджено право на виплату
щомісячного довічного грошового
утримання у розмірі не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці.

Вказана довідка відповідає вимогам ч.3
ст.138 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів"
та містить передбачені ст.129 даного
Закону складові грошового утримання
судді, працюючого на відповідній
посаді.

З урахуванням викладеного
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дотримався норм
матеріального та процесуального права
під час вирішення справи, тобто
відсутні підстави для скасування або
зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області на постанову Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 28 лютого 2014 р. у справі №
407/569/14-а - залишити без задоволення.

Постанову Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 28 лютого 2014 р. у справі №
407/569/14-а- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів:
Л.В.Ястребова

Д.В.Ляшенко

С.Ю.Чумак