Справа № 2а-22544/11
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року №
124564/12Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Судової-Хомюк Н.М.

суддів:
Гуляка В.В. та Глушко І.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 02.11.2011р. у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м.Тернополі про
стягнення недоплаченого щомісячного
підвищення до пенсії дитині війни, -

В С Т А Н О В И В:

20.09.2011р. позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, у якому
просив зобов'язати відповідача
провести перерахунок та виплатити
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період останніх
шести місяців по день винесення
постанови суду включно. Обґрунтовуючи
свої позовні вимоги, позивач
посилається на те, що у зв'язку з
визнанням Конституційним судом
України такими, що не відповідають
Конституції України відповідних
положень Закону України «Про Державний
бюджет України» на 2007, 2008 роки, якими
була зупинена дія положень чинного
законодавства України, на підставі
якого було нараховано пенсію,
відповідач зобов'язаний був здійснити
перерахування пенсії, тобто привести у
відповідність з рішенням
Конституційного суду України розмір
виплат пенсії з врахуванням права на
надбавку як дитині війни.

Оскаржуваною постановою позов
задоволено частково. Зобов'язано
відповідача провести нарахування та
виплату з 20.03.2011 року по 22.07.2011 року,
позивачу щомісячної надбавки до
пенсії, як дитині війни у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком на
підставі положень ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», з
урахуванням виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову по справі про відмову в
позові.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що судом не взято до уваги, що п. 3 ч.
1 етапі 72 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058 від 09.07.2003 року
зазначено, що джерелами формування
коштів Пенсійного фонду є кошти
державною бюджету та цільових фондів
що перераховуються до Пенсійного
фонду. Відповідно до статті 73 цього ж
Закону кошти Пенсійного фонду
використовуються на виплату пенсій,
передбачених цим Законом: надання
соціальних послуг, передбачених цим
Законом. Статтею 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», якою
передбачено, що фінансування витрат,
пов'язаних із застосуванням цього
Закону здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету, який
затверджується Верховною Радою
України, не проаналізовано закони про
Державний бюджет України на відповідні
роки, в яких визначено розміри видатків
для проведення виплат дітям війни.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що позивач належить до
категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітей війни, а тому має право
на встановлене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії, оскільки дія
статті не зупинялась, а тому вимоги є
підставними, з врахуванням рішення
Конституційного суду України від
22.05.2008р.

Безспірно встановлено, що позивач є
дитиною війни та відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» (у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) мав право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

Щодо позовних вимог щодо здійснення
позивачу нарахування та виплати
недоплаченого підвищення до пенсії за
період з 20.03.2011 року, колегія суддів
зазначає, що відповідно до положень
Закону України «Про державний бюджет
України на 2011рік» нарахування та
виплата у 2011 році позивачу підвищення
до пенсії або щомісячного грошового
довічного утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Законом України від 14.06.2011р. «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011рік»
внесено зміни до Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та делеговано КМ
України визначення порядку та розмірів
виплат підвищення до пенсії дітям
війни. Постановою КМ України від
06.07.2011р. № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», яка
набрала чинності 23.07.2011р., обмежено
виплату спірного підвищення до пенсії
дітям війни до набрання нею законної
сили.

За таких умов виплата спірного
підвищення за період з 20.03.2011 р. по
22.07.2011 р. повинна здійснюватися в
розмірах, передбачених ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі відповідача, а
також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМУ № 1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами лише
цього Закону, чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 02.11.2011 року
у справі № 2а-22544/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : Судова-Хомюк Н.М.
Судді :Гуляк В.В. Глушко І.В.