Справа № 824/1580/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/1580/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Лелюка О.П.,
розглянувши в порядку письмового
провадження справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
м.Чернівцях до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Чернівці про
стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівцях звернулось до суду з
позовом до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Чернівці про
стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог
управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівцях зазначало, що з грудня 2013
року по лютий 2014 року для відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Чернівці було
сформовано списки осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на загальну суму, що
підлягає відшкодуванню в розмірі 27788,83
грн. До заліку та відшкодування
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Чернівці взято
за грудень 2013 року та січень-лютий 2014
року 26618,04 грн. Таким чином,
відповідачем не прийнято до заліку та
відшкодування всього 1170,69 грн. Причиною
відмови є отримання трудового каліцтва
даними потерпілими на території СНД,
тобто за межами держави України.

Позивач не погоджується із зазначеним
вище та вказує, що відповідно до
частини другої статті 2 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР про відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання,
пов'язаних з виконанням ними трудових
обов'язків, мають право на забезпечення
по страхуванню від нещасного випадку
відповідно до цього Закону.

Частиною четвертою статті 26 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування передбачено,
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

У зв'язку з цим управління Пенсійного
фонду України в м.Чернівцях звернулось
до суду з даним позовом, в якому просить
суд стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Чернівці кошти
в сумі 1170,69 грн.

Відповідач подав заперечення на
адміністративний позов, в яких
зазначив, що згідно статті 10 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
пенсійне забезпечення громадян
проводиться органами Пенсійного Фонду
України, а статтею 81 цього ж Закону
передбачено, що призначення пенсій і
оформлення документів для цих виплат
проводиться органами Пенсійного Фонду
України.

Правове регулювання питань
відшкодування шкоди потерпілим, які
отримали каліцтво за межами України і
переїхали в Україну на постійне місце
проживання, і не є застрахованими в
Україні, здійснюється у відповідності
до міжнародних угод.

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про міжнародні договори», норми
міжнародних Угод мають вищу юридичну
силу перед нормами національного
законодавства.

Зокрема, з цього питання діє Угода про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я, які
пов'язані з виконанням трудових
обов'язків від 09 вересня 1994 року,
ратифікованою Верховною Радою України,
де зазначено що відшкодування
потерпілому шкоди, вчиненої внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
здійснюється стороною тієї держави, де
стався страховий випадок. Тому Фонд
здійснює виплати тільки тим особам, які
отримали травму на підприємствах
України.

Крім цього, відповідач зазначив, що в
бюджеті Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та профзахворювань України не
закладені кошти на фінансування
витрат, пов'язаних з проведенням
страхових виплат потерпілим, які
отримали каліцтво за межами України.

Позивач, належним чином повідомлений
про дату, час та місце судового
розгляду, в судове засідання не
з'явився. Разом з цим подав клопотання
про розгляд справи у його відсутність в
порядку письмового провадження.

Відповідач про дату, час та місце
проведення розгляду справи також був
належним чином повідомлений, в судове
засідання не з'явився. Однак від нього
до суду надійшло клопотання про
розгляд справи у його відсутність в
порядку письмового провадження.

Враховуючи викладене та на підставі
частини четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд визнає за можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
всебічно та повно з'ясувавши всі
обставини справи, об'єктивно оцінивши
докази, що мають юридичне значення для
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачем в
період з грудня 2013 року по лютий 2014 року
були підготовлені для відповідача
списки осіб, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за грудень 2013 року та
січень-лютий 2014 року.

Позивачем направлені акти щомісячних
звірок витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за грудень 2013 року та
січень-лютий 2014 року, які підписані
позивачем та відповідачем.

Відповідно до розрахунків коштів,
неприйнятих до відшкодування
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Чернівці,
відповідачем не прийнято до
відшкодування кошти в сумі 1170,69 грн, що
складають розмір пенсії та витрати на
її виплату і доставку за указаний вище
період по трьом особам, яким призначено
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання: ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Причиною відмови відповідач називає
отримання трудового каліцтва даними
потерпілими на території СНД, тобто за
межами держави України.

До вказаних правовідносин суд
застосовує такі положення закону та
робить висновки по суті спору.

Частиною четвертою статті 26 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування передбачено,
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 Прикінцевих положень
Закону України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом у
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною другою статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
визначено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату
пенсій, по яким виник спір.

За змістом частини другої статті 2
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків, також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Згідно з абзацу 3 пункту 3 розділу XI
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» встановлено, що уся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3 розділу
XI Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України «Про охорону праці», які
ліквідуються.

Згідно із статті 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі такої виплати органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Згідно із пунктом 4 частини третьої
статті 129 Конституції України однією із
основних засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд вважає
заявлені управлінням Пенсійного фонду
України в м.Чернівцях позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н ОВ И В :

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в м. Чернівцях
до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Чернівці про стягнення коштів
задовольнити повністю.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Чернівці кошти
в сумі 1170 (одна тисяча сто сімдесят) грн
69 коп. на користь управління Пенсійного
фонду України в м. Чернівцях (р/р9540
в ПАТ «Державний ощадний банк», МФО 356334,
).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Лелюк