Справа № 804/2655/14
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
27 березня 2014 р. Справа № 804/2655/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Горбалінського В.В.
при секретарі судового засідання -
представника позивача - Гудименко О.М.
представника позивача - Тєнєньова О.М.
представника відповідача - Хоміч Ю.Г.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Техномаркет
Електрик» до державної податкової
інспекції у Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -
17.02.2014 року Дніпропетровським окружним
адміністративним судом відкрито
провадження у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Техномаркет
Електрик» до державної податкової
інспекції у Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що державною
податковою інспекцією у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська на підставі
висновків, викладених у акті перевірки
№ 169/122-1/32193040 від 05.08.2013 року, винесено
податкові повідомлення - рішення №№
зазначеними рішеннями не погоджується,
вважає їх безпідставним,
необґрунтованим та таким, що
підлягають скасуванню, оскільки
здійснював господарську діяльність у
відповідності до вимог податкового
Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та надали суду
пояснення відповідно до обставин,
викладених у позовній заяві.
Представник відповідача проти позову
заперечував та зазначив, що податкові
повідомлення-рішення винесені у
відповідності до вимог чинного
законодавства та ґрунтуються на
висновках, викладених в акті перевірки
№ 169/122-1/32193040 від 05.08.2013 року. Відповідно
до яких в ході перевірки не
підтверджено фактичне здійснення
господарських операцій позивача з
контрагентами ТОВ «Дніпро-Упаковка» та
ТОВ «Укрспецпроект-ДФ», оскільки
відсутні товарно-транспортні накладні.
Враховуючи викладене, відповідач
вважає, що висновки податкового органу
є обґрунтованими та правомірними, а
тому податкові повідомлення-рішення
скасуванню не підлягає.
Суд, заслухавши пояснення осіб, що
беруть участь у справі, дослідивши
письмові докази, зазначає наступне.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Техномаркет
Електрик» зареєстроване як юридична
особа 02.12.2002 року виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради та
перебуває на податковому обліку в
державній податковій інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
На підставі наказу від 17.07.2013 року № 42
працівниками податкового органу в
період з 18.07.2013 року по 24.07.2013 року
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Техномаркет
Електрик» з питань дотримання вимог
податкового законодавства та іншого
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Дніпро-Упаковка» за період з 01.05.2012
року по 30.09.2012 року, ТОВ
«Укрспецпроект-ДФ» за період 01.09.2011
року по 31.10.2012 року. За результатами
якої 05.08.2013 року складено акт №
Відповідно до висновків, викладених в
акті перевірки, встановлені наступні
порушення вимог податкового
- п.п. 135.5.4 п.135.5 ст. 135, п.п. 138.1.1 п.138.1,
п.138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, ТОВ
«Техномаркет Електрик» занижено
податок на прибуток всього у сумі 114 606
грн. у т.ч. по декларації за ІІІ квартал
2011р. - 38 105 грн., за ІV квартал 2011р. - 68 339
грн., за ІІ квартал 2012 р. - 1 865 грн., за ІІІ
квартал 2012р. - 6 297 грн.;
- пп. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.200.1 ст. 200
Податкового кодексу України, ТОВ
«Техномаркет Електрик» занижено
податок на додану вартість всього у
сумі 45 606 грн., в т.ч. по декларації з
податку на додану вартість за вересень
2011 року у сумі 15 061 грн., за жовтень 2011
року сумі 27 011 грн., за травень 2012 року у
сумі 583 грн., за червень 2012 року у сумі 224
грн., за липень 2012 року у сумі 1 890 грн.,
за серпень 2012 року у сумі 145 грн., та за
травень 2012 року у сумі 692 грн., що
призвело до заниження податку на
додану вартість всього у сумі 45 606 грн.,
в т.ч. по декларації з податку на додану
вартість 2011 року у сумі 15 061 грн., за
жовтень 2011 року у сумі 27 011 грн., за
травень 2012 року у сумі 583 грн., за
червень 2012 року у сумі 224 грн., за липень
2012 року у сумі 1 890 грн., за серпень 2012
року у сумі 145 грн. та за вересень 2012
року у сумі 692 грн.
На підставі вищевикладених висновків,
податковим органом 28.08.2013 року прийнято
податкові повідомлення-рішення №
від'ємного значення податку на додану
яким позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 116 646,50
грн., в т.ч. за основним платежем в
розмірі 114 606 грн. та штрафними
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 3 408,75 грн., в т.ч. за
основним платежем 2 727 грн. та за
штрафними санкціями - 681,75 грн.
Не погоджуючись з вищевказаними
висновками акту перевірки та
винесеними на його підставі
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивачем оскаржено їх в
адміністративному порядку.
Рішеннями Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 12.11.2013 року № 3805/10/04-36-10-04-09
та Міністерства доходів з зборів
України від 23.01.2014 року № 1195/6/9999/00115
податкові повідомлення-рішення
залишено без змін.

Вирішуючи правомірність визначеного
податковим органом ТОВ «Техномаркет
Електрик» грошового зобов'язання з
податку на додану вартість та податку
на прибуток, а також з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, правомірності
формування витрат та податкового
кредиту для цілей визначення об'єкта
оподаткування суд зазначає, що йому
належить з'ясувати, зокрема, такі
обставини, як: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Вказана позиція викладена в Листах
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 № 742/11/13-11 та від 01.11.2011 року
№1936/11/13-11.

Зокрема, у листі Вищого
адміністративного суду України від 2
червня 2011 року № 742/11/13-11 «Щодо
однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України» проаналізовано
відповідні законодавчі норми та
наголошено на тому, що для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
документи. Також у листі визначено
приблизний перелік обставин, які
можуть указувати на відсутність
відповідної господарської операції.

Відповідно до зазначеного Листа,
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.
Навіть наявність у покупця належно
оформлених документів, необхідних для
віднесення певних сум до податкового
кредиту, зокрема виданих продавцями
податкових накладних, не є безумовною
підставою формування податкового
кредиту, якщо реальність здійснених
господарських операцій ставиться під
сумнів.

З акту перевірки та матеріалів справи
вбачається, що фактичною підставою для
винесення оспорюваних рішень стали
наступні обставини.

До державної податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська надійшли з державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська акт від
22.02.2013 року № 716/226/37211231 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Дніпро-Упаковка» щодо
документального підтвердження
господарських відносин, із платниками
податків їх реальності та повноти
відображення в обліку за грудень 2011
року, січень 2012 року, травень-жовтень 2012
року» та акт від 15.02.2013 року № 653/226/37620704
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ
«Укрспецпроект-ДФ», щодо
документального підтвердження
господарських відносин, із платниками
податків їх реальності та повноти
відображення в обліку за період
вересень 2011 року, жовтень 2011 року,
листопад 2011 року, грудень 2011 року,
січень 2012 року, лютий 2012 року».

При цьому з пояснень представника
відповідача та заперечень на позовну
заяву судом встановлено, що єдиною
підставою щодо формування висновків
податкового органу про не реальність
вчинення господарських операцій по
ланцюгу постачання ТОВ
«Дніпро-Упаковка» та ТОВ
«Укрспецпроект-ДФ» до ТОВ «Техномаркет
Електрик» стали вище перелічені акти
перевірок вказаних контрагентів та
факт ненадання підприємством до
перевірки товарно-транспортних
накладних на підтвердження
переміщення товару.

Досліджуючи надані до суду первинні
документи судом встановлено наступне.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ
«Укрспецпроект-ДФ».

02.08.2011 року між позивачем (покупець) та
ТОВ «Укрспецпроект-ДФ» (постачальник)
укладено договір постачання № 080204, за
умовами якого постачальник
зобов'язувався поставити та передати у
власність покупцеві продукцію, ціна й
кількість якої визначається в
специфікаціях, що є невід'ємною
частиною цього договору.

На підтвердження факту виконання умов
вказаного договору позивачем надано:
специфікації № 1 від 02.08.2011 року, № 2 від
01.09.2011 року, № 3 від 03.10.2011 року,
відповідно до яких ТОВ
«Укрспецпроект-ДФ» поставило на адресу
позивача комплектуючі до
електрообладнання. Також позивачем
надано: рахунок № 0901-02 від 01.09.2011 року на
суму 90 367,91 грн., видаткову накладну №
0901-01 від 01.09.2011 року, податкову накладну
№ 1 від 01.09.2011 року на загальну суму з
ПДВ - 90 367,91 грн., товарно-транспортну
накладну № РН 0901-01 про перевезення
вказаного товару автомобілем ЗАЗ 110557
держ.номер НОМЕР_1, рахунок № 1003-14 від
03.10.2011 року на суму 162 068,65 грн.,
видаткову накладну № 1003-16 від 03.10.2011
року, податкову накладну № 11 від 03.10.2011
року на загальну суму з ПДВ - 162 068,65 грн.,
товарно-транспортну накладну № РН 1003-16
про перевезення вказаного товару
автомобілем ЗАЗ 110557 держ.номер НОМЕР_1,
банківські виписки про оплату товару.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ
«Дніпро-Упаковка».

23.03.2012 року між позивачем (покупець) та
ТОВ «Дніпро-Упаковка» (постачальник)
укладено договір постачання № 2303, за
умовами якого постачальник
зобов'язувався поставити та передати у
власність покупцеві гофропродукцію
(товар), ціна й кількість якої
визначається в специфікаціях
(накладних).

На підтвердження факту виконання умов
вказаного договору позивачем надано:
рахунки-фактури № СФ-000129 від 25.04.2012 року
на суму з ПДВ - 3 500 грн., № СФ-000162 від
30.05.2012 року на суму 3 553,06 грн., № СФ-000165
від 31.05.2012 року на суму 1 290 грн., № СФ-000218
від 18.07.2012 року на суму 12 207,32 грн., №
СФ-000279 від 24.09.2012 року на суму 4 148,74 грн.,
видаткові накладні № РН-0000199 від 10.05.2012
року, № РН-0000227 від 06.06.2012 року, № РН-0000284
від 26.07.2012 року, № РН-0000294 від 01.08.2012 року,
№ РН-0000347 від 28.09.2012 року, податкові
накладні № 36 від 30.05.2012 року на загальну
суму з ПДВ - 3 500 грн., № 1 від 01.06.2012 року
на загальну суму з ПДВ - 1 290 грн., № 6 від
06.06.2012 року на загальну суму з ПДВ - 53,06
грн., № 40 від 27.07.2012 року на загальну
суму з ПДВ - 2 358,28 грн., № 36 від 26.07.2012
року на загальну суму з ПДВ - 3 311,72 грн.,
№ 25 від 18.07.2012 року на загальну суму з
ПДВ - 5 670 грн., № 2 від 01.08.2012 року на
загальну суму з ПДВ - 867,32 грн., № 31 від
26.09.2012 року на загальну суму з ПДВ - 1 752
грн., № 32 від 28.09.2012 року на загальну
суму з ПДВ - 2 396,74 грн., платіжні
доручення № 531 від 30.05.2012 року на суму 3
500 грн., № 540 від 31.05.2012 року на суму 1 290
грн., № 651 від 05.07.2012 року на суму 53,06 грн.,
№ 716 від 18.07.2012 року на суму 5 670 грн., № 755
від 27.07.2012 року на суму 5 670 грн., № 945 від
26.09.2012 року на суму 2 619,32 грн., № 960 від
01.10.2012 року на суму 1 752 грн., № 985 від
08.10.2012 року на суму 644,74 грн. На
підтвердження транспортування надано
товарно-транспортні, відповідно до
яких перевезення товару здійснювалось
автомобілем ЗАЗ 110557 держ.номер НОМЕР_1.

Згідно листа Державтоінспекції ГУ МВС
України в Дніпропетровській області
від 26.03.2014 року автомобіль ЗАЗ 110557
держ.номер НОМЕР_1 зареєстровано за
ОСОБА_5, який є директором ТОВ
«Техномаркет Електрик». Таким чином,
враховуючи технічні характеристики
вказаного автомобіля, суд вважає що
позивач мав можливість перевозити
придбаний у ТОВ «Укрспецпроект-ДФ» та
ТОВ «Дніпро-Упаковка» товар власними
силами. Отже, доводи відповідача про не
підтвердження факту транспортування
отриманого від вказаних контрагентів
товарів спростовується матеріалами
справи.

Позивачем надано до суду як первинні
бухгалтерські документи так і всі інші
документи, якими оформлені дані
операції, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій
щодо придбання товарно-матеріальних
цінностей у вказаних контрагентів. При
цьому, суд звертає увагу на те, що
податковий орган ані в Акті перевірки,
ані в ході судового розгляду не ставив
під сумнів достовірність даних, які
містять вказані первинні
бухгалтерські документи, а також не
зазначав про невідповідність
первинних бухгалтерських документів
вимогам чинного податкового
законодавства, зокрема, відсутності у
них обов'язкових реквізитів.

Податковим органом не надано суду
доказів щодо наявності дефектів у
правовому статусі контрагентів
позивача, зокрема відсутності
реєстрації їх як платників податку на
додану вартість або припинення як
юридичних осіб на час укладання та
виконання угод.

Також суд звертає увагу, що
представником позивача в судовому
засідання було зазначено, що з
придбаних компонентів виготовлялась
продукція, зразки якої зазначено в
буклеті товарів, який долучений до
матеріалів справи.

Наявність продукції та
товарно-матеріальних цінностей
підтверджується долученими до
матеріалів справи фотокартками та
виписками по 25 рахунку, в якому
відображено наявність на складі ТМЦ.

Пов'язуючи господарську діяльність
позивача із придбаними товарами у
вищеназваних контрагентів у суду не
виникає сумнівів щодо їх використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Склад витрат та порядок їх визначення
передбачені статтею 138 Податкового
кодексу України. Вказаною статтею
встановлено наступне.

Витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності та інших витрат, визначених
згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5,
138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу (пункт 138.1.).

Витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інших витрат, які
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (підпункт 138.1.1).

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (пункт 138.2.).

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (пункт
138.4).

Згідно статті 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатись зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Порядок формування податкового
кредиту визначений статтею 198
Податкового кодексу України. Вказаною
статтею встановлено наступне.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення, зокрема, операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг ( пункт
198.1.).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2.).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3.).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (пункт 198.6.).

Суд звертає увагу, що відповідно до
Акту перевірки відповідач дійшов
висновку про безтоварність укладених
між позивачем та ТОВ
«Укрспецпроект-ДФ», ТОВ
«Дніпро-Упаковка» правочинів на
підставі розгляду матеріалів
перевірок, які здійснені іншим
податковим органом, в яких
досліджувались господарські
взаємовідносини ТОВ
«Укрспецпроект-ДФ» та ТОВ
«Дніпро-Упаковка». Проте, оцінюватись
при дослідженні господарської
операції повинні відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Отже, з огляду на вказане, висновок
відповідача про безтоварність
укладених між позивачем і ТОВ
«Укрспецпроект-ДФ» та ТОВ
«Дніпро-Упаковка» правочинів, а також
про відсутність реального здійснення
господарських операцій є
безпідставним і необґрунтованим,
оскільки реальність господарських
операцій по укладеним правочинам
підтверджена відповідними первинними
документами. Всі первинні документи
відповідають вимогам законодавства
щодо їх оформлення.

Таким чином, відповідач прийшов
помилкового висновку про завищення
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість та про
заниження податку на прибуток
приватних підприємств за наслідками
укладених правочинів з ТОВ
«Укрспецпроект-ДФ» та ТОВ
«Дніпро-Упаковка».

Вказане призвело до неправомірного
визначення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість та з податку на прибуток
приватних підприємств та накладення
штрафних санкцій в розмірі 25 відсотків
суми визначеного контролюючим органом
податкового зобов'язання.

За таких умов, суд вважає податкові
повідомлення - рішення 28.08.2013 року №№
, та № протиправними і
таким, що підлягають скасуванню.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів. Суд
дійшов висновку, що поданих позивачем
доказів достатньо для встановлення
обставин справи та для ухвалення
судового рішення.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, полягає в наступному: суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги позивача є обґрунтованими, а
тому позовна заява підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа) якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень.

Так як, в матеріалах справи містяться
докази понесених позивачем судових
витрат у розмірі 325,87 грн. сплаченого
судового збору, суд вважає за необхідне
стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Техномаркет
Електрик» судові витрати у розмірі 325,87
грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, -

П О С Т А Н О В
И В :

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Техномаркет Електрик» до державної
податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати
податкові повідомлення-рішення від
28.08.2013 року № , № , №
винесені Державною податковою
інспекцією у Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Техномаркет
Електрик» судові витрати у розмірі 325,87
грн.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Текст постанови у повному обсязі
виготовлений 01.04.2014 року.

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 01.04.2014
року Суддя З оригіналом згідно
Помічник суддіВ.В. Горбалінський В.В.
Горбалінський А.О. Кошля