Справа № 2а-1187/10/0370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Справа № 9104/27283/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Рибачука А. І., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 26
травня 2010 року по справі №2а - 1187/10/0370 за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Континіум
- Трейд» до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області про скасування
рішення, -

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Континіум - Трейд»
звернулося до Волинського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції і просило скасувати рішення
відповідача про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 13 лютого 2010
року за №, яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції на суму 16 320 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01
лютого 2010 року відповідачем проведено
планову перевірку гіпермаркету «ТАМ
ТАМ», що належить позивачу, з питань
додержання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), вимог з
регулювання обігу готівки, наявності
торгових патентів та ліцензій. За
результатами перевірки 01 лютого 2010
року складено акт перевірки за №201608,
згідно якого в ході перевірки
встановлено порушення вимог Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» щодо
незабезпечення зберігання фіскальних
звітних чеків (Z - звітів) в КОРО від 01
серпня 2008 року за період з 28 серпня 2009
року по 13 жовтня 2009 року №1377. Згідно
результатів перевірки та на підставі
Акта перевірки відповідачем 13 лютого
2010 року прийнято оспорюване рішення
№. Вважає, що штрафну санкцію
застосовано безпідставно, оскільки
позивачем виконувалася вимога
стосовно щоденного роздрукування
фіскальних звітних чеків у тому числі
за вказаний в акті період: із 28 серпня
2009 року (№1330) по 13 жовтня 2009 року №1377).
На час перевірки звіти відклеїлися,
проте були пред'явлені перевіряючим.
Крім цього, відповідачем неправомірно
застосовано штрафну санкцію з
розрахунку суми передбаченої законом
штрафної санкції за кожен незбережений
Z - звіт, так як Закон України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» не передбачено застосування
штрафної санкції у такий спосіб.

Відповідач подав заперечення на
адміністративний позов, згідно змісту
якого відповідач вважає, що при
проведенні перевірки встановлено
порушення щодо незабезпечення
збереження в КОРО фіскальних звітних
чеків (Z - звітів) в кількості 47 штук за
№№1330-1377 за період із 28 серпня 2009 року
по 13 жовтня 2009 року, а також порушення
порядку ведення КОРО. Тому,
застосування до позивача спірним
рішенням в сумі 16 320 гривень є
правомірним, так як відповідає вимогам
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 26 травня 2010
року позовні вимоги задоволено
частково: скасовано рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 13 лютого 2010
року № в частині застосованої
штрафної (фінансової) санкції в сумі 15
980 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот
вісімдесят) гривень. В решті суми
штрафної (фінансової) санкції в розмірі
340 (триста сорок) гривень дане рішення
залишено без змін.

З таким судовим рішенням суду першої
інстанції не погодився відповідач і
оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Окрім цього, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилається на ті
обставини, що в ході перевірки було
виявлено порушення порядку ведення
КОРО від 24 грудня 2009 року, а також
встановлено не зберігання фіскальних
звітних чеків в КОРО від 01 серпня 2008
року за період із 28 серпня по 13 жовтня
2009 року в кількості 47 чеків. Так як
статтею 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» передбачено застосування
штрафної санкції за невиконання вимоги
саме щоденного друкування та
зберігання фіскального звітного чеку,
штрафні санкції до позивача
застосовано у відповідності до
законодавства.

Особа, яка подала апеляційну скаргу
(відповідач) та позивач в судове
засідання представників не направили,
хоча сторони належним чином та у
встановленому законом порядку були
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання у справі.

Також, від вказаних осіб відсутні
клопотання про розгляд справи за
участі їх представників.

У зв'язку з цим та у відповідності до ст.
197 Кодексу адміністративного
судочинства України справу розглянуто
в письмовому провадженні на підставі
наявних у справі доказів.

Вислухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до п. 4 ст. 17 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» у разі невиконання щоденного
друку фіскального звітного чеку або
його незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій до суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції в
розмірі двадцять неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.
Застосоване в тексті вказаної норми
Закону визначення «фіскальний звітний
чек» в однині жодним чином не свідчить
про необхідність застосування
штрафної санкції за кожен такий
незбережений Z - звіт, а лише визначає
суму штрафу за факт вчинення суб'єктом
господарювання порушення вимог даного
Закону, у зв'язку з чим за висновком
суду першої інстанції, сума санкцій не
залежить від кількості таких
фіскальних звітних чеків. Відповідно
сума штрафу за зафіксоване в акті
порушення повинна складати 340 гривень,
а не 16 320 гривень. Тобто, як вважає суд
першої інстанції, рішення відповідача
від 13 лютого 2010 року за № в
частині застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 15
980 гривень підлягає скасуванню як
неправомірне.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, а також вважає за
необхідне наголосити на наступному.

Як було встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи з 01
по 02 лютого 2010 року відповідачем
проведено перевірку Гіпермаркету «ТАМ
ТАМ», який є господарською одиницею
позивача і знаходиться по вул.
Соборності, 43 у м. Луцьку Волинської
області з питань дотримання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів
та ліцензій. За результатами перевірки
складено Акт (довідку) перевірки за
дотриманням суб'єктами господарювання
порядку ведення розрахунків за товари
(послуги) з регулювання обігу готівки,
наявності торгових патентів і ліцензій
за №201608, у якому викладені виявлені в
ході перевірки порушення. Зокрема,
згідно висновків відповідача в ході
перевірки виявлено: порушення порядку
ведення КОРО від 24 грудня 2009 року
№, №, №, №,
№, №, №, на титульній
сторінці якої відсутні записи про
початок використання; незабезпечення
зберігання фіскальних звітних чеків в
КОРО від 01 серпня 2008 року № - р/1 за
період із 28 серпня 2009 року №1330 по 13
жовтня 2009 року №1337 в кількості 47 таких
чеків. Тобто, згідно висновків
перевірки, позивачем порушено вимоги п.
9 ст. 3, ст. 8 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», п. п. 7.1, 7.3, 7.14 Порядку
реєстрації та ведення книги обліку
розрахункових операцій і
розрахункових книжок, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації від 01 грудня 2000 року №614.

На підставі висновків перевірки 13
лютого 2010 року відповідачем прийнято
рішення №, яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції на суму 16 320 гривень, з яких: 340
гривень - за порушення порядку
застосування КОРО до РРО та 15 980 гривень
- за незбереження 47 - ми фіскальних
звітних чеків.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач оскаржив його в
адміністративному порядку до
Державної податкової адміністрації у
Волинській області, яка у прийнятому
рішенні про результати розгляду
первинної скарги від 31 березня 2010 року
зазначила, що при розгляді матеріалів
перевірки зроблено арифметичну
помилку в підрахунку фіскальних
звітних чеків, які були відсутні і
фактично відсутні 48 звітних чеки, а не
47. У зв'язку з чим штрафна (фінансова)
санкція за незбереження Z - звітів
становить 16 320 гривень. Також, як
зазначено у прийнятому за результатами
розгляду скарги рішенні, при винесенні
спірного рішення не враховані
податкові роз'яснення щодо
застосування пунктів 5,6 статті 9 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», затвердженого
наказом ДПА України від 14 січня 2002 року
№20, згідно якого норма пункту 3 статті 17
цього Закону стосується суб'єктів
підприємницької діяльності, які
провадять діяльність з використанням
книг обліку розрахункових операцій та
розрахункових книжок у випадках,
визначених Законом. Тому, до позивача
зайво застосовані штрафні (фінансові)
санкції за порушення порядку ведення
КОРО в розмірі 340 гривень.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
наступного.

Відповідно до ст. 3 ч. 9 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Згідно пп. 7.5 Порядку реєстрації та
ведення книг обліку розрахункових
операцій і розрахункових книжок,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 01
грудня 2000 року №614 використання КОРО,
зареєстрованої на РРО, передбачає:
наявність КОРО на місці проведення
розрахунків, де встановлено РРО;
підклеювання фіскальних звітних чеків
на відповідних сторінках КОРО; щоденне
виконання записів про рух готівки та
суми розрахунків, при цьому дані за
сумами, отриманими від покупців
(клієнтів), та дані за сумами, виданими
покупцям (клієнтам), записуються
окремо; у разі виходу з ладу РРО чи
відключення електроенергії здійснення
записів за обліком розрахункових
квитанцій; ведення обліку ремонтів,
робіт з технічного обслуговування, а
також перевірок конструкції та
програмного забезпечення РРО у
відповідному розділі КОРО.

Пунктом 4 статті 17 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» у разі невиконання щоденного
друку фіскального звітного чеку або
його незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій до суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції в
розмірі двадцять неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Тобто, зазначені норми не містять
прямої вимоги про застосування
вказаної суми штрафу за кожен такий
випадок, а тлумачення і відповідно
застосування податковим органом
положень вказаної статті Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» щодо
застосування штрафних санкцій за кожен
випадок такого порушення із
визначенням загальної суми штрафних
санкцій, виходячи із кількості
випадків таких порушень, не відповідає
змісту цієї правової норми і порушує
права особи.

Тому, у даному випадку сума штрафу за
вказане в акті перевірки порушення
повинна становити 340 гривень.

У зв'язку з цим колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції прийшов до законного і
обґрунтованого висновку, що рішення
відповідача від 13 лютого 2010 року
№ в частині застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
в сумі 15 980 гривень підлягає скасуванню
як неправомірне.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно встановлені фактичні
обставини справи та визначено
відповідні їм правовідносини, а також
дано правильну оцінку наявним у
матеріалах справи доказам. Доводи
апеляційної скарги, які ґрунтуються на
висновках перевірки, не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, вирішуючи вимоги позивача,
суд першої інстанції прийняв рішення
щодо частини позовних вимог, і не
вирішив іншої частини вимог позивача,
хоча виклав висновок щодо цієї частини
вимог в мотивувальній частині.

Згідно ст. 161 ч. 1 п. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
під час прийняття постанови суд
вирішує питання чи належить
задовольнити позовні вимоги або
відмовити в їх задоволенні. Також,
відповідно до ст. 163 ч. 1 п. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
у резолютивній частині постанови
зазначається висновок суду про
задоволення адміністративного позову
або про відмову в його задоволенні
повністю чи частково.

Згідно ст. 201 ч. 1 п. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для зміни постанови суду
першої інстанції є вирішення не всіх
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції, вирішуючи даний спір,
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, проте не прийняв
рішення щодо частини позовних вимог,
зазначивши про залишення спірного
рішення в решті суми без змін. Тому,
постанову суду першої станції слід
змінити, виклавши у першому абзаці
резолютивної частини висновок щодо
частини позовних вимог, які до
задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області задовольнити
частково.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 26 травня 2010
року по справі №2а - 1187/10/0370 за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Континіум
- Трейд» до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області про скасування
рішення змінити.

У першому абзаці резолютивної частини
постанови речення «а в решті суми
штрафної (фінансової) санкції в
розмірі 340 (триста сорок) грн. дане
рішення залишити без змін» замінити,
зазначивши: «В задоволення решти
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Континіум - Трейд»
до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області про скасування рішення -
відмовити».

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення особам,
які беруть участь у справі, копії
постанови, і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
А. І. Рибачук

І. О. Яворський