Справа № 825/1011/14
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1011/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді
- Д'якова В.І.,

за участю секретаря -
Федорок К.М.,

позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідачів
- Дідика В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Північного територіального
квартирно-експлуатаційного
управління,
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернігова про визнання протиправними
дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Північного територіального
квартирно-експлуатаційного управління
(далі - ПТКЕУ),
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернігова (далі - КЕВ м. Чернігова), в
якому, з урахуванням уточнення, просить
суд: визнати протиправними дії ПТКЕУ
щодо нарахування та виплати йому
одноразової грошової допомоги при
звільненні, передбаченої статтею 15
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», без урахування
щомісячної додаткової грошової
винагороди, передбаченої постановою
Кабінету Міністрів України від 22
вересня 2010 року №889 «Питання грошового
забезпечення окремих категорій
військовослужбовців Збройних Сил,
Державної прикордонної служби,
внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ та осіб
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту
Міністерства надзвичайних ситуацій»
та зобов'язати ПТКЕУ здійснити
перерахунок, а КЕВ м. Чернігова виплату
ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги
при звільненні, з урахуванням
додаткової щомісячної грошової
винагороди, передбаченої постановою
Кабінету Міністрів України від 22
вересня 2010 року №889 «Питання грошового
забезпечення окремих категорій
військовослужбовців Збройних Сил,
Державної прикордонної служби,
внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ та осіб
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту
Міністерства надзвичайних ситуацій»
та яка на час звільнення позивача
складала 60%.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що він проходив
військову службу на посаді начальника
житлового відділу ПТКЕУ. Відповідно до
наказу першого заступника Міністра
оброни України від 31.01.2014 №10 позивач
був звільнений з військової служби у
запас відповідно до пункту «г» частини
6 статті 26 (у зв'язку із скороченням
штатів або проведенням організаційних
заходів) Закону України «Про
військовий обов'язок і військову
службу». Згідно наказу начальника
ПТКЕУ від 07 березня 2014 року №57 з 07
березня 2014 року ОСОБА_1 виключений зі
списків особового складу ПТКЕУ. За
вказаним наказом позивачу була
виплачена одноразова грошова допомога
при звільненні, передбачена наказом
Міністра оборони України від 11.06.2008 №260,
в розмірі 50% місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби, за 26
календарних років, в сумі 55939,00 грн.
Проте, позивач вважає неправомірним
виплату йому вихідної допомоги, без
урахування щомісячної додаткової
грошової винагороди, передбаченої
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 вересня 2010 року №889 «Питання
грошового забезпечення окремих
категорій військовослужбовців
Збройних Сил, Державної прикордонної
служби, внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ та осіб
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту
Міністерства надзвичайних ситуацій».
Тому, позивач звернувся до суду за
захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив суд їх
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідачів в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовним вимог,
посилаючись на те, що на виконання
постанови Кабінету Міністрів України
від 22 вересня 2010 року №889 Міністром
оборони України видано наказ від 15
листопада 2010 року № 595 «Про
затвердження Інструкції про розміри і
порядок виплати щомісячної додаткової
грошової винагороди
військовослужбовцям Збройних Сил
України». Відповідно до вказаної
Інструкції, щомісячна додаткова
грошова винагорода, яка передбачена
наказом №595, має тимчасовий характер,
її виплата не є щомісячною, а розмір не
фіксований, тому вона не може бути
включена в розмір грошової допомоги
при звільненні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до наказу першого
заступника Міністра оброни України від
31.01.2014 №10 позивач був звільнений з
військової служби у запас відповідно
до пункту «г» частини 6 статті 26 (у
зв'язку із скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів)
Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу» від 25
березня 1992 року № 2232-ХІІ

Згідно наказу тво. начальника ПТКЕУ від
07 березня 2014 року №57 з 07 березня 2014 року
ОСОБА_1 був виключений зі списків
особового складу ПТКЕУ (а.с.9).

Відповідно до наказу тво. начальника
ПТКЕУ від 07 березня 2014 року №57 позивачу
виплачена одноразова грошова допомога
при звільненні за 26 календарних років.

Проте, позивач, не погодившись з
розміром виплаченої одноразової
грошової допомоги при звільненні,
звернувся із позовом до суду. При цьому,
вважає неправомірним не включення в
розмір грошової допомоги при
звільненні, щомісячної додаткової
грошової винагороди, передбаченої
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання
грошового забезпечення окремих
категорій військовослужбовців
Збройних Сил, Державної прикордонної
служби, внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ та осіб
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту
Міністерства надзвичайних ситуацій»,
зі змінами, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 13
березня 2013 року №161.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

Закон України «Про військовий
обов'язок і військову службу» здійснює
правове регулювання відносин між
державою і громадянами України у
зв'язку з виконанням ними
конституційного обов'язку щодо захисту
Вітчизни.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України
«Про військовий обов'язок і військову
службу» порядок проходження
громадянами України військової служби,
їх права та обов'язки визначаються цим
Законом, відповідними положеннями про
проходження військової служби
громадянами України, які
затверджуються Президентом України, та
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.40 Закону України «Про
військовий обов'язок і військову
службу» гарантії правового і
соціального захисту громадян України,
які виконують конституційний обов'язок
щодо захисту Вітчизни, забезпечуються
відповідно до законів України «Про
Збройні Сили України», «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», «Про державні гарантії
соціального захисту
військовослужбовців», які
звільняються із служби у зв'язку з
реформуванням Збройних Сил України, та
членів їхніх сімей» та іншими законами.

Відповідно до п. 2 ст.15 Закону України
«Про соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової
військової служби, які звільняються зі
служби за станом здоров'я, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби. У разі
звільнення з військової служби за
віком, у зв'язку із скороченням штатів
або проведенням організаційних
заходів, закінченням строку контракту,
у зв'язку з безпосереднім
підпорядкуванням близькій особі,
систематичним невиконанням умов
контракту командуванням одноразова
грошова допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби
виплачується за наявності вислуги 10
років і більше.

Вказані положення закріплені в п. 38.1
наказу Міністра оборони України від
11.06.2008 №260 «Про затвердження Інструкції
про порядок виплати грошового
забезпечення військовослужбовцям
Збройних Сил України та деяким іншим
особам».

Згідно п.1 ст.9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» держава гарантує
військовослужбовцям достатнє
матеріальне, грошове та інші види
забезпечення в обсязі, що відповідає
умовам військової служби, стимулює
закріплення кваліфікованих військових
кадрів. Відповідно до п.2 ст.9 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» до складу грошового
забезпечення входять: посадовий оклад,
оклад за військовим званням; щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(підвищення посадового окладу,
надбавки, доплати, винагороди, які
мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового
забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у
розмірах, що встановлюються Кабінетом
Міністрів України, та повинно
забезпечувати достатні матеріальні
умови для комплектування Збройних Сил
України, інших утворених відповідно до
законів України військових формувань
та правоохоронних органів
кваліфікованим особовим складом,
враховувати характер, умови служби,
стимулювати досягнення високих
результатів у службовій діяльності
(пункт 4 статті 9 Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено
з військової служби у запас на підставі
пункту «г» частини 6 статті 26 Закону
України «Про військовий обов'язок і
військову службу» (у зв'язку із
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів - у разі
неможливості використання на службі).
На момент звільнення позивача,
відповідно до Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», позивач набув право на
отримання одноразової грошової
допомоги при звільненні в розмірі 50
відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.09.2010 №889, зі змінами, відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 13 березня 2013 року №161, закріплено
питання грошового забезпечення
окремих категорій військовослужбовців
Збройних Сил, Державної прикордонної
служби, внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ та осіб
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту
Державної служби з надзвичайних
ситуацій. Так, відповідно до п. 2 ч.1
вказаної постанови установлено
щомісячну додаткову грошову
винагороду військовослужбовцям
Збройних Сил (крім тих, що зазначені у
підпункті 1 цього пункту, та
військовослужбовців строкової
військової служби): з 1 квітня 2013 року - у
розмірі, що не перевищує 20 відсотків
місячного грошового забезпечення; з 1
вересня 2013 року - у розмірі, що не
перевищує 40 відсотків місячного
грошового забезпечення; з 1 січня 2014
року - у розмірі, що не перевищує 60
відсотків місячного грошового
забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у
розмірі, що не перевищує 80 відсотків
місячного грошового забезпечення; з 1
липня 2014 року - у розмірі, що не
перевищує місячне грошове
забезпечення.

Відповідно до довідки КЕВ м. Чернігова
№707 від 24.03.2014 ОСОБА_1 отримував
щомісячну додаткову грошову
винагороду з 01.04.2013 в розмірі 20 %, з
01.09.2013 - 40 %, а з 01.01.2014 - 60 % (а.с.11).

Таким чином, можна прийти до висновку,
що виплата щомісячної додаткової
грошової винагороди носить постійних
характер та має фіксований розмір, що
передбачений постановою Кабінету
Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Суд не приймає посилання представника
відповідачів на те, що відповідно до
положень Інструкції про порядок
виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних сил
України та деяким іншим особам,
затвердженої наказом Міністерства
оборони України №260 від 11.06.2008, до
складу одноразової грошової допомоги
не включаються одноразові види
грошового забезпечення, а також
винагороди та морське грошове
забезпечення, оскільки виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд приходить до
висновку, що при визначенні розміру
одноразової грошової допомоги,
застосуванню підлягає Закон України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», а не Інструкція про порядок
виплати грошового забезпечення
військовослужбовцям Збройних сил
України та деяким іншим особам, яка
звужує поняття грошового забезпечення
та суперечить вимогам Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей».

Суд не приймає посилання представника
відповідачів на положення Інструкції
про розміри і порядок виплати
щомісячної додаткової грошової
винагороди військовослужбовцям
Збройних Сил України, затверджену
наказом Міністра оборони України №595
від 15.11.2010, оскільки вказаною
Інструкцією врегульовано склад
грошового забезпечення з якого
обчислюються одноразові додаткові
види грошового забезпечення, а не склад
одноразової грошової допомоги при
звільненні.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку про
протиправність дій ПТКЕУ щодо
нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової
допомоги при звільненні, без
урахування щомісячної додаткової
грошової винагороди.

Разом з тим, оскільки ПТКЕУ перебуває
на фінансовому забезпеченні в КЕВ
м. Чернігова, суд вважає за
необхідне зобов'язати ПТКЕУ здійснити
перерахунок, а КЕВ м. Чернігова
виплату позивачу одноразової грошової
допомоги при звільненні, з урахуванням
додаткової щомісячної грошової
винагороди, передбаченої постановою
Кабінету Міністрів України від 22
вересня 2010 року №889, яка на час
звільнення ОСОБА_1 складала 60%.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті
71 цього Кодексу в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачі, як суб'єкти владних
повноважень, не довели правомірність
своїх дій.

Таким чином, виходячи з заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, а
тому підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
69, 70, 71, 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Північного
територіального
квартирно-експлуатаційного управління
щодо нарахування та виплати
підполковнику ОСОБА_1 одноразової
грошової допомоги при звільненні,
передбаченої статтею 15 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», без урахування щомісячної
додаткової грошової винагороди,
передбаченої постановою Кабінету
Міністрів України від 22 вересня 2010 року
№889 «Питання грошового забезпечення
окремих категорій військовослужбовців
Збройних Сил, Державної прикордонної
служби, внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ та осіб
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту
Міністерства надзвичайних ситуацій».

Зобов'язати Північне територіальне
квартирно-експлуатаційне управління
здійснити перерахунок, а
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Чернігова виплату підполковнику
ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги
при звільненні, з урахуванням
додаткової щомісячної грошової
винагороди, передбаченої постановою
Кабінету Міністрів України від 22
вересня 2010 року №889 «Питання грошового
забезпечення окремих категорій
військовослужбовців Збройних Сил,
Державної прикордонної служби,
внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ та осіб
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту
Міністерства надзвичайних ситуацій»,
яка на час звільнення ОСОБА_1 складала
60%.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
В.І. Д'яков

З оригіналом згідно.

Суддя
В.І. Д'яков