Справа № 802/364/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/364/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук К.О.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

02 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Білої Л.М. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Немирівському
районі Вінницької області на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом управління Пенсійного фонду
України у Тульчинському районі
Вінницької області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Немирівському
районі Вінницької області про
стягнення коштів , -

В С Т А Н О В И В :

до Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області з позовом про стягнення з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Немирівському
районі Вінницької області 1352,37 грн.

03 березня 2014 року Вінницький окружний
адміністративний суд задовольнив
позов частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просив скасувати рішення суду І
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання сторони не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомленні вчасно та
належним чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

За таких підстав колегія суддів,
керуючись положеннями статті 197 КАС
України, вважає, що справу можливо
розглянути в порядку письмового
провадження на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, без
фіксування судового засідання (частина
1 статті 41 КАС України).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено судом І інстанції, з
вересня 2013 року управлінням
Пенсійного фонду у Тульчинському
районі Вінницької області включено в
акти звірки видатки, пов'язані з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання всього на суму 1050,00 грн.

Також не враховано 300 грн. 00 коп. виплата
допомоги на поховання та 2 грн. 37 коп.
витрати на виплату та доставки пенсій.

Суд І інстанції, задовольняючи позов
частково, виходив з того, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами ПФУ відшкодувати останньому
витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків. Що
стосується частини позовних вимог, у
задоволенні яких суд І інстанції
відмовив, то вимоги органу Пенсійного
фонду щодо стягнення 302,37 гривень не
можуть бути задоволеними, оскільки
суду не надано жодних доказів на
підтвердження того, що смерть гр.
ОСОБА_2 сталася від нещасного випадку
або професійного захворювання.

Колегія суду погоджується з таким
висновком суд І інстанції з наступних
обставин.

Пенсійне забезпечення громадян
України відповідно до статті 10 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
здійснюється органами Пенсійного
Фонду України.

Стаття 81 вказаного Закону передбачає,
що призначення та виплата пенсій, в
тому числі пенсій по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

Відповідно до таблиць розбіжностей до
актів щомісячної звірки по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, сума виплаченої пенсії
по інвалідності громадянам України,
які отримали каліцтво на території
держав СНД, яка підлягає відшкодуванню
із вересня 2013 року по січень 2014 року
становить 1050 гривень, сума витрат на
виплату допомоги на поховання гр.
ОСОБА_2 становить 302,37 гривень.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому, право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
передбачено, що громадянам України
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Згідно із абзацом 2 пункту 3 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 3 цього пункту визначено, що вся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків.

Таким чином, обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
цьому Фонду соціального страхування
від нещасних випадків страхові платежі
підприємства, що ліквідувалися та на
яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Абзацом 7 пункту 3 Прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених
статтею 21 Закону України "Про охорону
праці", які ліквідуються.

Відтак, вимоги позивача в частині
стягнення на його користь 1050 гривень
невідшкодованої пенсії по
інвалідності громадянам України, які
отримали каліцтво на території держав
СНД, підлягають задоволенню.

Натомість, вимоги органу Пенсійного
фонду щодо стягнення 302,37 гривень не
можуть бути задоволеними, оскільки
суду не надано жодних доказів на
підтвердження того, що смерть гр.
ОСОБА_2 сталася від нещасного випадку
або професійного захворювання.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 липня 2001 року №826 "Про
затвердження порядку проведення
витрат на поховання у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання" та постановою Правління
Фонду від 06 березня 2006 року №13 "Про
витрати на поховання у разі смерті
застрахованої особи від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання"
передбачено, що витрати на поховання
проводяться у разі смерті потерпілого,
що настала за обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві.
Допомога на поховання відшкодовується
Фондом у випадку, якщо смерть настала
за наслідками отриманого нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, що
підтверджено висновками спеціальних
медичних закладів. Причинний зв'язок
встановлюється відповідно до
Інструкції "Про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням або
трудовим каліцтвом", яка затверджена
Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15 листопада 2005 року №606. В
інших випадках, відповідно до абз. 2
пункту 3 постанови Правління Фонду №13
"Про витрати на поховання у разі смерті
застрахованої особи від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання", сім'я
потерпілого, отримує допомогу на
поховання відповідно до Закону України
"Про пенсійне забезпечення". Сума
витрат на поховання у разі смерті
застрахованої особи від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, що підлягає
відшкодуванню Фондом, зменшується на
суму цієї допомоги на підставі довідки
органу Пенсійного фонду України.

Колегією суду враховано, що позивачем
не подано доказів, що смерть ОСОБА_2
настала за наслідками травми, яку він
отримав на виробництві, відсутні будь -
які довідки медичних закладів про
наявність причинного зв'язку між
смертю ОСОБА_2 та отриманим ним
каліцтвом.

З огляду на викладене, колегія суду
погоджується з висновком суду І
інстанції про часткове задоволення
адміністративного позову.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги відповідача та залишення в силі
постанови Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Немирівському
районі Вінницької області залишити
без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України та підлягає
касаційному оскарженню.

Ухвала суду складена в повному обсязі
04 квітня 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Біла Л.М.

Драчук Т. О.