Справа № К/9991/5539/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/5539/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С. В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Придніпровській залізниці на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 05
листопада 2009 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 06 жовтня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Придніпровській
залізниці про визнання незаконною
бездіяльності,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Придніпровській залізниці про
визнання незаконною бездіяльності по
невиданню наказу про встановлення
розміру компенсації за роботу в умовах
режимних обмежень з 20.07.2001 року,
стягнення 195,50 грн. з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, моральної шкоди 5600
грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 05 листопада 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 06 жовтня 2010
року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Лінійного управління на
Придніпровський залізниці Управління
МВС України на транспорті щодо
невидання наказу про допуск ОСОБА_2 з
20.07.2001 року до роботи з держаною
таємницею.

Визнано протиправною бездіяльність
Лінійного управління на
Придніпровський залізниці Управління
МВС України на транспорті щодо
невидання наказу про встановлення
ОСОБА_2 з 20.07.2001 року щомісячної
надбавки за роботу в умовах режимних
обмежень в розмірі 15 % від посадового
окладу.

Стягнуто з Лінійного управління на
Придніпровський залізниці Управління
МВС України на транспорті на користь
ОСОБА_2 суму невиплаченої надбавки за
роботу в умовах режимних обмежень в
розмірі 195,50 грн.

В іншій частині позовних вимог у позові
відмовлено.

У касаційній скарзі Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Придніпровській залізниці,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначені судові
рішення та ухвалити нове судове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 згідно наказу
начальника Управління МВС України на
транспорті на Придніпровській
залізниці № 52 о/с від 23.07.2001 року був
призначений з 20.07.2001 року на посаду
старшого оперуповноваженого з
особливо важливих справ спеціального
відділення державної служби боротьби з
економічною злочинністю Управління
МВС України на транспорті на
Придніпровській залізниці, йому було
встановлено наступні суми грошового
утримання : посадовий оклад у розмірі 130
грн., оклад за спеціальне звання - 125
грн., надбавка за вислугу років у
розмірі 25% .

З 20.07.2001 року по 29.04.2002 року працював
старшим оперуповноваженим з особливо
важливих справ спеціального
відділення при ДСБЕЗ Управління МВС
України на Придніпровській залізниці.

Згідно з функціональними обов'язками,
яки затверджені керівником
відповідача, він працював з
відомостями у сфері охорони
правопорядку, яки мали обмежений
порядок розкриття, відносились до
державної таємниці.

Відповідно до пункту 5 Положення про
види, розміри і порядок надання
компенсації громадянам у зв'язку з
роботою, яка передбачає доступ до
державної таємницітакими, що постійно
працюють з відомостями, що становлять
державну таємницю № 414 від 15.06.1994 року,
вважаються особи, які за своїми
функціональними обов'язками або на час
виконання робіт згідно з укладеними
договорами займаються розробленням,
виготовленням, обліком, зберіганням,
використанням документів, виробів та
інших матеріальних носіїв державної
таємниці, приймають рішення з цих
питань або здійснюють постійний
контроль за станом захисту державної
таємниці

Згідно з пунктом 2 Положеня № 414 особам,
які працюють в умовах режимних
обмежень, установлюється надбавка до
посадових окладів (тарифних ставок)
залежно від ступеня секретності
інформації: відомості та їх носії, що
мають ступінь секретності "особливої
важливості", - 20 відсотків; відомості та
їх носії, що мають ступінь секретності
"цілком таємно", - 15 відсотків; відомості
та їх носії, що мають ступінь
секретності "таємно", - 10 відсотків.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачу під час
проходження служби на посаді старшого
оперуповноваженого відділення
державної служби боротьби з
економічною злочинністю
Євпаторійського міського відділу ГУ
МВС України в АРК на попередньому місці
служби була встановлена надбавка до
посадового окладу за роботу у мовах
режимних обмежень у розмір 15% , наданий
допуск к роботі з цілком таємними
документами.

Відповідач, не надавши позивачу допуск
на роботу з державною таємницею та не
встановивши йому компенсацію за роботу
в умовах режимних обмежень, при
фактичному виконанні їм обов'язків, яки
передбачали роботу з державною
таємницею, діяв з порушенням вимог
чинного законодавства, зокрема Закону
України "Про державну таємницю" та
Положення № 414.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку, що
бездіяльність відповідача по
невиданню наказу про допуск ОСОБА_2 до
державній таємниці та по
невстановленню йому 15% компенсації за
роботу в умовах режимних обмежень з
20.02.2001 року с неправомірною, та
задовольнили позов в цій частині
позовних вимог.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права.

Постановлені у справі судові є
законними та обґрунтованими, і
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Придніпровській залізниці залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 05 листопада 2009 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06 жовтня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Придніпровській залізниці про
визнання незаконною бездіяльності -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф.Загородній