Справа № 826/1828/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20 березня 2014 року 16 год. 00
хв. № 826/1828/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Данилишина В.М.,
суддів Качура І.А., Келеберди В.І.,
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом управління
Північно-Кримського каналу до
Державної реєстраційної служби
України, державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни та
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України про
визнання протиправним рішення
відповідача та зобов'язання його
вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 11 лютого 2014 року надійшов
позов управління Північно-Кримського
каналу (далі - позивач) до Державної
реєстраційної служби України (далі -
відповідач-1) про визнання протиправним
рішення відповідача-1 від 06 жовтня 2013
року № 6454037 (далі - оскаржуване рішення)
та зобов'язання його здійснити
реєстрацію похідного права від права
власності земельної ділянки,
кадастровий номер :01:004:0054 (далі -
земельна ділянка).

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначив, що
оскаржуване рішення суперечить
положенням законодавства та порушує
права і законні інтереси позивача.

Ухвалою суду від 13 лютого 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, у якій
призначено попереднє судове засідання,
та, згідно зі ст. 52 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), до участі у справі
як співвідповідачів залучено
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонську Ірину Володимирівну (далі -
відповідач-2) та державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України (далі -
відповідач-3).

До суду 03 березня 2014 року через
канцелярію від представника позивача
надійшла письмова заява про зміну
позовних вимог, яку судом, відповідно
до ч. 1 ст. 137 КАС України, прийнято до
розгляду та долучено до матеріалів
справи для врахування при прийнятті у
справі судового рішення по суті.

Ухвалою суду від 03 березня 2014 року
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до розгляду у
судовому засіданні колегією суддів.

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримала позов
та просила задовольнити його повністю.

Представники відповідачів у судові
засідання не прибули, хоча про дати, час
та місце судового розгляду справи
відповідачі повідомлені належним
чином. Поряд з цим, до суду через
канцелярію 28 лютого 2014 року від
представника відповідача-1 та 04 березня
2014 року від відповідача-2 надійшли
письмові заперечення проти позову, які
судом також долучено до матеріалів
справи для врахування при прийнятті у
справі судового рішення по суті. При
цьому, у відповідному запереченні
відповідачем-2 заявлено клопотання про
розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 12 березня 2014 року судом,
згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України,
прийнято рішення про подальший розгляд
та вирішення справи у порядку
письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26 вересня 2013 року звернувся до
органу державної реєстрації прав із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень щодо іншого речового права.
До вказаної заяви представником
позивача додано: довідку з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України; свідоцтво про
державну реєстрацію юридичної особи;
виписку з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців; положення про
позивача; витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку; копії виписок із рішень.

За результатами розгляду вказаних
заяви та документів, 06 жовтня 2013 року
відповідачем-2 прийнято оскаржуване
рішення, яким відмовлено позивачу у
державній реєстрації іншого речового
права, а саме права постійного
користування земельною ділянкою.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 19,
п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" (далі -
Закон), обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

У державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Зі змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що його прийнято у зв'язку з
тим, що подані документи не
відповідають вимогам, встановленим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 16 Закону, разом
із заявою про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень у паперовій формі
подаються оригінали документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, їх копії,
засвідчені в установленому порядку.

Відповідно до п. 4 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 (далі - Порядок № 703),
документи, що подаються для проведення
державної реєстрації прав, взяття на
облік безхазяйного нерухомого майна,
повинні відповідати вимогам, що
встановлені законом, цим Порядком та
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до
оформлення документів", відмітку про
засвідчення копії документа складають
зі слів "Згідно з оригіналом", назви
посади, особистого підпису особи, яка
засвідчує копію, її ініціалів та
прізвища, дати засвідчення копії і
проставляють нижче реквізиту "підпис".

Разом з тим, як з'ясовано судом у ході
розгляду справи та не спростовано
представниками позивача, документи, у
тому числі виписка з рішення від 28
грудня 2012 року № 256 та витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку від 24 вересня 2013
року № НВ-013, не відповідають ДСТУ
4163-2003 "Вимоги до оформлення документів".
Крім того, до заяви не додано копію
довіреності, у зв'язку з чим неможливо
встановити повноваження особи, яка
звернулась до органу державної
реєстрації прав із заявою в інтересах
позивача.

Відповідно до п. 9 Порядку № 703, заявник
під час подання заяви про державну
реєстрацію пред'являє органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
документ, що посвідчує його особу.

Документом, що посвідчує особу, є
паспорт громадянина України, посвідка
на проживання особи, яка мешкає в
Україні, національний, дипломатичний
чи службовий паспорт іноземця або
документ, що його заміняє.

У разі подання заяви уповноваженою
особою така особа пред'являє органові
державної реєстрації прав,
нотаріусові, крім документа, що
зазначений в абзаці другому або
третьому цього пункту, документ, що
підтверджує її повноваження.

Таким чином, із системного аналізу
викладених положень та обставин суд
прийшов до висновку про відсутність
відстав для визнання протиправним
оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що у задоволенні основної
вимоги відмовляється, за переконанням
суду, також відсутні підстави для
задоволення похідної від неї вимоги
про зобов'язання відповідача-1 вчинити
зазначені дії.

До того ж, проведення державної
реєстрації прав майно є дискреційними
повноваженнями позивача, а тому у суду
відсутні правові підстави для
зобов'язання відповідача-1 вчинити
зазначені дії.

Так, згідно з Рекомендацією Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80) 2 "Щодо
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень",
прийнятою Комітетом Міністрів 11
березня 1980 року на 316-му засіданні
заступників міністрів, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Під дискреційними повноваженням
розуміють таке повноваження, яке надає
певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
визначених законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення.

Крім того, як зазначено у письмових
запереченнях відповідач-1 проти позову,
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень здійснюється державним
реєстратором відповідного органу
державної реєстрації прав.

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов управління Північно-Кримського
каналу до Державної реєстраційної
служби України, державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни та
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єктів владних повноважень та
відсутністю з їх сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 128, 158-163, 167
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову управління Північно-Кримського
каналу.

Копії постанови направити сторонам
(вручити їх уповноваженим
представникам) у порядку та строки,
встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
В.М. Данилишин

Суддя
І.А.
Качур

Суддя
В.І.
Келеберда