Справа № 813/1989/14
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/1989/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді
з участю секретаря судового засідання
з участю представника позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства
«Картонно-паперова компанія» до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
Приватне акціонерне товариство
«Картонно-паперова компанія» (далі -
ПрАТ «Картонно-паперова компанія»)
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (далі - ДПІ у
Личаківському районі м. Львова), в якому
просить визнати протиправними та
повідомлення-рішення відповідача від
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
за штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 13 889 грн та податкове
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 116 568 грн. В обґрунтування
позовних вимог посилається на
безпідставність та невідповідність
нормам чинного законодавства
висновків податкового органу,
викладених в акті перевірки від 04.02.2014
р. № 37/15-4/00278793, про безпідставне
завищення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість та завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту у зв'язку із відсутністю
поставок товарів (послуг) та укладення
угод без мети настання реальних
наслідків з Приватним підприємством
«Ворк Супорт» (далі - ПП «Ворк Супорт»).
Зазначає, під час перевірки ревізору
були надані усі документи, які
засвідчують реальність вчинені
господарських операцій щодо придбання
у ПП «Ворк Супорт» макулатури (договір,
товарні накладні, платіжні доручення
на оплату сировини, акти приймання
макулатури, товарно-транспортні
накладні). Придбана у ПП «Ворк Супорт»
макулатура була використана
підприємством у господарській
діяльності для виготовлення готової
картонної продукції, підтвердженням
чого є внутрішні документи
підприємства по оприбуткуванню
макулатури (звіти по витраті
матеріальні цінностей та рух по
карточці складського обліку
макулатури відповідної марки за
відповідні періоди). Посилання
ревізора на відсутність у ПП «Ворк
Супорт» технічних можливостей для
виконання поставки макулатури в силу
відсутності основних засобів та
робочого персоналу є безпідставними,
оскільки відсутні будь-які посилання в
акті перевірки на достовірну
інформацію, яка б засвідчувала такі
факти. Відсутність основних засобів та
робочого персоналу у постачальника
макулатури не є підставою вважати
господарські операції з таким
постачальником нетоварними. Зазначає,
що суми з податку на додану вартість,
підтверджені такими первинними
документами як договори, акти
прийому-передачі виконаних робіт,
податкові накладні, платіжні
доручення, товарно-транспортні
накладні, які відповідають вимогам до
первинних документів, встановлених
Законом України «Про бухгалтерський
облік», відтак формування
підприємством податкового кредиту за
господарськими операціями з ПП «Ворк
Супорт» є правомірним. Акт перевірки,
на підставі якого були прийняті
повідомлення-рішення, не містить
фактичного змісту допущених ПрАТ
«Картонно-паперова компанія» порушень,
а висновки відповідача про порушення
підприємством вимог податкового
законодавства є незрозумілими та
безпідставними, тому спірні податкові
повідомлення - рішення підлягають
визнанню протиправними та скасуванню.
Представник позивача Романів А.В. в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві. Просив
Представник відповідача Шиба А.І.,
повідомлений належним чином, в судове
засідання 03.04.2014 року не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив. В
судовому засіданні 27.03.2014 року надав
суду пояснення, зміст яких відповідає
письмовим запереченням та полягає в
нуступному. ДПІ у Личаківському районі
м. Львова проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ПрАТ
«Картонно-паперова компанія» з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок за листопад, грудень 2013 року. В
процесі проведення перевірки
податковим органом встановлено
порушення ПАТ «Картонно - паперова
компанія» вимог п.44.1 ст. 44, п. 186.1 ст. 186, п.
198,1 ст. 198, п.200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України. Порушення полягає в
тому, що позивачем завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту (р.19) декларації за грудень 2013
року на 116 568 грн, та завищено заявлену
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за грудень
2013 року на рахунок платника в банку на
суму 27 778 грн. За результатами перевірки
12.02.2014 року винесено податкове
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
застосовано штрафні (фінансові)
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 116568,00 грн. З врахуванням
наданих до перевірки документів
встановлено, що підприємство провело
документальне оформлення
господарських операцій з ПП «Ворк
Супорт», які фактично не здійснювались
та не мали реального товарного
характеру. Первинними документами
бухгалтерського та податкового органу
не підтверджено вартість
реалізованого ПП «Ворк Супорт» товару
(макулатури), віднесеного ПрАТ
«Картонно-паперова компанія» до складу
податкового кредиту, оскільки
податкові органи не змогли визначити
походження виробника ТМЦ (макулатури),
задіяного в ланцюгу поставки. Вважає
спірні податкові повідомлення -
рішення від 12.02.2014 року № /1893 та №
/1895 законними. Просив в
задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, дійшов висновку,
що позов підлягає до задоволення,
мотивуючи це наступним.

Позивач - ПрАТ «Картонно-паперова
компанія», зареєстроване як суб'єкт
підприємницької діяльності юридична
особа 13.12.2005 року за кодом
та перебуває на податковому обліку в
ДПІ у Личаківському районі м. Львова.

ПрАТ «Картонно-паперова компанія» є
платником ПДВ відповідно виданого ДПІ
у Личаківському районі Свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість від 19.10.2011 року № 200006633.

ДПІ у Личаківському районі м. Львова
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ПрАТ
«Картонно-паперова компанія» з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок за листопад, грудень 2013 року.

Результати перевірки оформлені актом
04.02.2014 р. № 37/15-4/00278793.

Як слідує з акту перевірки від 04.02.2014 р.
№ 37/15-4/00278793, податковим органом
встановлено порушення:

- п.44.1 ст. 44, п. 186.1 ст. 186, п. 198,1 ст. 198
Податкового кодексу України, яке
полягає в завищенні ПрАТ «Картонно -
паперова компанія» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту (р.19) декларації за грудень 2013
року на 116 568 грн;

- п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, яке полягає в завищенні ПрАТ
«Картонно - паперова компанія»
заявленої суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за грудень 2013 року на рахунок
платника в банку на суму 27 778 грн.

На підставі вказаного акту ДПІ у
Личаківському районі м. Львова 12.02.2014
року прийнято 2 податкових
повідомлення - рішення:

- №/1893, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 27778,00 грн та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у сумі 13889,00 грн;

- №/1895, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 116568,00 грн.

Позивач податкове
повідомлення-рішення від 12.02.2014 року
/1893 та №/1895 в
адміністративному порядку не
оскаржував.

Підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень стали
висновки податкового органу про
неправомірність включення до складу
податкового кредиту коштів по оплаті
придбаних позивачем ТМЦ від ПП «Ворк
Супорт», витрати по яких здійснено без
їх фактичного придбання.

В основу таких висновків контролюючого
органу покладено відомості, отримані
податковим органом під час перевірки
первинної документації щодо
господарських взаємовідносин позивача
з ПП «Ворк Супорт». На підставі аналізу
товарино-транспортних накладних та
договору купівлі-продажу податковий
орган встановив технічну неможливість
виконання ПП «Ворк Супорт»
господарської операцій з ПрАТ
«Картонно - паперова компанія» за
фактичних господарських ресурсів, а
саме: відсутність фізичних, технічних
та технологічних можливостей до
вчинення задекларованих господарських
операцій, відсутність штатних
працівників, укладених договорів
оренди складських приміщень,
транспортних засобів, для здійснення
перевезень, що зазначені в
товарно-транспортних накладних.
Податковий орган не може визначити
підприємство виробника ТМЦ, яке
задіяне в ланцюгу поставки, що в свою
чергу, не дає можливості визначити та
підтвердити суму проведених операцій.

Суд вважає такі висновки податкового
органу помилковими, мотивуючи це
наступним.

З 01 січня 2011 року відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні,
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України (далі - Податковий кодекс).

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту
14.1. статті 14 Податкового кодексу,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Правила формування податкового
кредиту визначені статтею 198
Податкового кодексу.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198
Податкового кодексу право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту відповідно до
пункту 198.2. цієї статті вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Відповідно до пункту 198.3. статті 198
Податкового кодексу податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
у необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, вказана норма Податкового
кодексу України пов'язує настання
права на податковий кредит з
призначенням придбаних або
виготовлених матеріальних та
нематеріальних активів (послуг) - для
використання таких у господарській
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. статті 198 Податкового
кодексу встановлено заборону
віднесення до податкового кредиту сум
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг,
які не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно підпункту 201.1. статті 201
Податкового кодексу платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну
з зазначеними в ній обов'язковими
реквізитами згідно переліку,
визначеного цим же підпунктом.

Згідно підпункту 201.10. статті 201
Податкового кодексу податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно зі статтею 200 Податкового
кодексу України (п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4)
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду; при позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом; при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду; якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.4 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Відповідно до позиції Верховного Суду
України, викладеній у постанові від
08.09.09 року по справі за позовом ВАТ
«Київхімволокно» до ДПІ у Деснянському
районі м. Києва про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення, про
необґрунтованість податкової вигоди
можуть свідчити доводи податкового
органу, зокрема про наявність таких
обставин:

неможливість фактичного здійснення
суб'єктом господарювання
господарських операцій урахуванням
часу, оперативності проведення
операцій, місцезнаходження майна,
віддаленості контрагентів один від
одного або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних; для
виробництва товарів, виконання робіт
або надання послуг;

виявлення ведення обліку для цілей
оподаткування тільки тих
господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного виду
діяльності також потрібно здійснення й
облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
І обсязі, зазначеному суб'єктом
господарювання у документах обліку;

відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
господарської, економічної діяльності
в разі відсутності управлінського або
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів.

З метою підтвердження чи спростування
права платника на податковий кредит
слід дослідити чи відбувались
господарські операції в дійсності, чи
лише їх сутність була відображена
платником у податковій звітності з
метою отримання права на податковий
кредит (на податкову вигоду).

Судом встановлено, що в листопаді та
грудні 2013 року ПрАТ «Картонно-паперова
компанія» мало правовідносини по
придбанню ТМЦ (макулатури) у ПП «Ворк
Супорт».

На підтвердження факту здійснення
господарських операцій з вказаним
контрагентом позивачем надано
наступні документи:

- договір № 15/05/13, укладений між ПрАТ
«Картонно-паперова компанія» та ПП
«Ворк Супорт», згідно пункту 1.1. якого
предметом договору є купівля-продаж
макулатури (т. 1 а.с. 34-35);

- видаткові накладні (т. 1 а.с. 38, 54, 58, 62, 70,
78, 84, 94, 98, 104, 116, 122, 130, 136, 144, 158, 168, 172, 178, 186,
196, 220, т.2 а.с. 1, 13);

- податкові накладні (т. 1 а.с. 39, 55, 59, 63, 71,
79, 85, 95, 99, 105, 117, 123, 131, 137, 145, 159, 169, 173, 179, 187,
197, 221, т.2 а.с. 2, 14).

Умовами договору передбачено, що
передача товару покупцю здійснюється
шляхом відвантаження товару зі складу
продавця на підставі накладних на
умовах ЕХW - склад продавця та DАР- склад
покупця (пп.3.1.1. п.3 договору).

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, поставка
макулатури здійснювалась силами ПП
«Ворк Супорт» на ПрАТ
«Картонно-паперова компанія».
Автомобіль з макулатурою заїжджав на
ваговий комплекс підприємства,
зважувався, згодом розвантажувався на
складі та повторно зважувався. Кожна
партія макулатури проходила
лабораторне обстеження на вологість та
засміченість. За результатами аналізу
визначалася вага макулатури.

Аналогічні покази дав допитаний в
судовому засіданні в якості свідка
комірник ПрАТ «КПК» ОСОБА_3

Озвучений порядок прийняття
макулатури відповідає порядку,
встановленому Положенням про
приймання макулатури на складі
підприємства, затвердженому 08.06.2010 року
(т.2. а.с.53).

На підтвердження доставки ТМЦ
(макулатури) ПП «Ворк Супорт»,
позивачем надано товарно-транспортні
накладні, в яких повністю відображена
інформація стосовно переміщення
вантажу від ПП «Ворк Супорт» до ПрАТ
«КПК» (т. 1 а.с. 41, 43, 45, 47, 49, 51, 53, 55, 57, 61, 65, 67,
69, 73, 75, 77, 81, 83, 87, 89, 91, 93, 97, 101, 103, 107, 109, 111,
113, 115, 119, 121, 125, 127, 129, 133, 135, 139, 141, 143, 147, 149,
151, 153, 155, 157, 161, 163, 165, 167, 171, 175, 177, 181, 183, 185,
189, 191, 193, 195, 199, 201, 203, 205, 207, 209, 211, 213, 215, 217,
219, 223, 225, 227, 229, 231, 233, 235, 237, 239, 241, 243, 245, 247,
т. 2 а.с. 4, 6, 8, 10, 12, 16, 18, 20, 22, 24).

Кожній товарно-транспортній накладній
відповідає акт приймання товару від ПП
«Ворк Супорт», в якому зазначено
найменування товару, його масу та
лабораторні показники (т. 1 а.с. 40, 42, 44, 46,
48, 50, 52, 54, 56, 60, 64, 66, 68, 72, 74, 76, 80, 82, 86, 88, 90, 92,
96, 100, 102, 106, 108, 110, 112, 114, 118, 120, 124, 126, 128, 132,
134, 138, 140, 142, 146, 148, 150, 152, 154, 156, 160, 162, 164, 166,
170, 174, 176, 180, 182, 184, 188, 190, 192, 194, 198, 200, 202, 204,
206, 208, 210, 212,214, 216, 218, 222, 224, 226, 228, 230, 232, 234,
236, 238, 240, 242, 244, 246, т.2 а.с. 3, 5, 7, 9, 11, 15, 17, 19,
21, 23).

Наявність на ПрАТ «КПК» ваг
(вимірювальної техніки) та лабораторії
з відповідним устаткуванням
підтверджується свідоцтвом про
повірку робочого засобу вимірювальної
техніки №4620 від 21.08.2014 року, актом №38072,
інвентаризаційним переліком основних
фондів лабораторії та вагової та
штатним розписом.

Позивач повністю розрахувався за
отримані ТМЦ зі своїм контрагентом, на
підтвердження чого долучив до
матеріалів справи завірені банком
платіжні доручення №№ 5109, 5242, 5290, 5305, 5345,
5379, 5398, 5490, 5545, 5573, 5600,5674, 5703, 5727, 5797, 5811, 5846,
5934, 5964, 6064, 6092, 6110, 6156, 6236, 6266, 6320, 6354, 6385, 6443,
557, 564, 574, 614, 627, (т. 1, а.с. 54 - 87).

Як було з'ясовано судом, предметом
договірних взаємовідносин між ПрАТ
«Картонно-паперова компанія» та ПП
«Ворк Супорт» була купівля-продаж
товарно-матеріальних цінностей, а саме
- макулатури.

Придбана у ПП «Ворк Супорт» макулатура
була використана ПрАТ
«Картонно-паперова компанія» у власній
господарській діяльності для
виготовлення готової картонної
продукції, на підтвердження чого
позивачем надано внутрішні документи
по оприбуткуванню макулатури, а саме: -
звіт по витраті матеріальних цінностей
за вересень-грудень 2013 року (т. 2 а.с. 25-28);
- відомість операцій по рахунку № 6310 213
ПП «Ворк Супорт» за період з 01.09.2013 року
по 31.12.2013 року (т. 2 а.с. 29-30); - рух по
картці складського обліку за період з
01.09.2013 року по 31.12.2013 року (т. 2 а.с. 31-51).

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-ХІV
(далі - Закон № 996-ХІV) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Згідно зі статтею 9 Закону № 996-ХІV
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно пунктів 2.1, 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 року № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.95 року
за № 168/704 (далі - Положення), первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)-
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення, які для надання їм
юридичної сили і доказовості повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі)
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до пунктів 2.15, п. 2.16
Положення, забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам.

Відповідно до статті 1 Закону № 996-ХІV
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХІV
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, а визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Всі представлені позивачем документи
відповідають вимогам, встановленим
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» до первинних документів, не
викликають у суду сумнівів щодо їх
достовірності та в сукупності з іншими
доказами підтверджують реальність
(товарність) здійснення господарської
операції ПрАТ «Картонно-паперова
компанія» з ПП «Ворк Супорт» по
придбанню ТМЦ (макулатури) та
використання їх в господарській
діяльності позивача.

На момент здійснення спірних
господарських операцій позивач та його
контрагент ПП «Ворк Супорт» були
зареєстровані в установленому законом
порядку як суб'єкти підприємницької
діяльності та платники податку на
додану вартість.

Статтею 36 Податкового кодексу
встановлено податковий обов'язок
платника податку, який полягає в
обчисленні, декларуванні та/або сплаті
суму податку та збору в порядку і
строки, визначені цим Кодексом,
законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.5 цієї статті
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків, крім
випадків, визначених цим Кодексом або
законами з питань митної справи.

Законодавством України не пов'язано
право покупця на податковий кредит з
підтвердженням сплати його
постачальниками податку на прибуток та
податку на додану вартість до бюджету.
Несплата податку продавцем, у тому
числі внаслідок ухилення від сплати, в
разі фактичного здійснення
господарської операції, не впливає на
формування податкового кредиту
покупця.

Статтею 61 Конституції України
встановлено, що юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, тому ПрАТ
«Картонно-паперова компанія» не може
нести відповідальність за можливі
порушення податкового законодавства
його контрагентами, коли він виконав
усі, передбачені законами вимоги, та
має усі документально підтверджені
розміри витрат та податкового кредиту.

Суд вважає за доцільне зазначити, що з
акту 04.02.2014 р. № 37/15-4/00278793 слідує, що
податковим органом під час перевірки
ПрАТ «Картонно-паперова компанія» за
результатами опрацювання податкових
періодів, починаючи з періоду
виникнення від'ємного значення, не
встановлено наявність розбіжностей у
податковій звітності (завищення
податкового кредиту заниження
податкових зобов'язань контрагентів)
(стор. акту 26, т.1 а.с.19). Крім цього,
податковим органом не надано доказів
на підтвердження доводів про
відсутність у ПП «Ворк Супорт»
фактичних господарських ресурсів для
вчинення задекларованих господарських
операцій .

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеній у
постанові від 31.01.2011р., якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Крім того, таке рішення касаційного
суду узгоджуються і з практикою
Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Встановлені судом фактичні обставини,
підтверджені письмовими доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
свідчать про правомірність віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту по податку на додану вартість
коштів по взаєморозрахунках з ПП «Ворк
Супорт».

Відповідно до вимог частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних
доказів правомірності прийняття
податкових повідомлень - рішень від
12.02.2014 року /1893 та №/1895.

Відповідно до частини третьої статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені
) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Перевіривши оскаржені податкові
повідомлення - рішення ДПІ у
Личаківському районі м. Львова від
12.02.2014 року /1893 та №/1895, суд
дійшов переконання, що вони прийняті
відповідачем без урахування вимог
Податкового кодексу України та з
порушенням передбачених статтею 2 КАС
України принципів, тому їх слід визнати
протиправним і скасувати.

Відповідно до частини першої статті 94
КАС України підлягають відшкодуванню з
Державного бюджету України понесені
позивачем судові витрати у вигляді
судового збору в розмірі 316 грн 47 к.,
сплаченого за платіжним дорученням № 85
від 25 лютого 2014 року.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Личаківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів
України у Львівській області від 12.02.2014
року № /1893.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Личаківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів
України у Львівській області від 12.02.2014
року № /1895.

Стягнути з Державного бюджету України
в користь Приватного акціонерного
товариства "Картонно-паперова
компанія" 316 (триста шістнадцять)
гривень 47 копійок судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови
відповідно до частини другої статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Хома О.П.

Повний текст постанови виготовлений 08
квітня 2014 року.