Справа № 821/817/14
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 р. 11 год.35 хв.м. ХерсонСправа
№ 821/817/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Гричановська А.В.,

за участю:

представника позивача - Заремби М.В.,

представника відповідача - Попелишка
Є.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товаристваз обмеженою
відповідальністю "ВВВВ"

до Каховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ВВВВ" (далі - позивач,
ТОВ) звернулось до суду із
адміністративним позовом до
Каховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області (далі - відповідач, ДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
24.09.2013р. № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість на 55449,0 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
зазначив, що висновки відповідача про
порушення п. 44.1 ст.44, п. 186.1 ст. 186, п. 198.1,
п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України є неправомірними та
необґрунтованими, оскільки
підприємством у відповідності до вимог
чинного законодавства та на підставі
належним чином оформлених первинних
бухгалтерських документів сформований
податковий кредит у квітні 2013р. Також,
позивач звертає увагу на те, що
податковим органом зроблено
помилковий висновок про безтоварність
угод, укладених між ним та його
контрагентом ПВКП "Сіолл" і
неправомірно зменшено від'ємне
значення суми ПДВ за квітень 2013р. на
55449,0 грн. За таких обставин позивач
просить скасувати спірне ППР.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечив проти позову, суду
пояснив, що під час проведення
перевірки позивача ДПІ використала акт
Білгород-Дністровської ОДПІ Одеської
області від 01.06.2013р. № 1487 відповідно до
якого не підтверджено реальність
здійснення господарських операцій
ПВКП "Сіолл" за квітень 2013р. з
контрагентами - постачальниками та
контрагентами - покупцями. Також
відмітив, що ПВКП "Сіолл" не знаходиться
за місцезнаходженням, що унеможливлює
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій, а тому вважає
неправомірним формування позивачем
податкового кредиту за вказаними
господарськими операціями.

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши письмові докази,
суд встановив наступні обставини.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ВВВВ" зареєстроване
виконавчим комітетом Каховської
міської ради 07.10.2009 року, перебуває на
податковому обліку у Каховській ОДПІ
із 08.10.2009р. та зареєстрований платником
ПДВ із 22.10.2009р.

02.09.2013р. посадовими особами Каховської
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Херсонській області проведено
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
"ВВВВ" з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість щодо підтвердження
правомірності формування податкового
кредиту від ПВКП "Сіолл" за період з
01.04.2013р. по 30.04.2013р.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 02.09.2013 №
244/22/36719773 (надалі - Акт № 244).

У ході перевірки посадовими особами
Каховської ОДПІ встановлено порушення
п. 44.1 ст.44, п. 186.1 ст. 186, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України в
результаті чого була завищена сума
від'ємного значення податку на додану
вартість в розмірі 55449,0 грн.

Під час проведення перевірки Каховська
ОДПІ встановила, що придбання товару
ТОВ "ВВВВ" у постачальника ПВКП "Сіолл"
не підтверджується оскільки як
вбачається з інформаційних баз даних
Білгород - Дністровської ОДПІ у
постачальника ПВКП "Сіолл" відсутні
земельні ділянки, транспортні засоби,
згідно даних звітності за ф. І-ДФ
кількість працюючих - 2 чол., головний
бухгалтер відсутній, ПВКП "Сіолл" та
його посадові особи за юридичною та
фактичною адресою відсутні. Ненадання
ПВКП "Сіолл" первинних бухгалтерських
документів, які б підтверджували факт
отримання товару та подальшого його
продажу - не підтверджує реального
характеру проведених операцій.

На запити № 2807/10/15-305 від 17.06.2013р. та №
3604/10/22-2 від 19.08.2013р. Каховської ОДПІ ТОВ
"ВВВВ" не надані в повному обсязі до
перевірки первинні документи
(довіреності по яким отримувався товар,
акти прийому - передачі).

В результаті вищезазначеного, ДПІ
приходить до висновку про "... завищення
ТОВ "ВВВВ" податкового кредиту у сумі
55449,0 грн., у зв'язку із включненням до
податкового кредиту сум ПДВ,
сформованого по відносинам із ПВКП
"Сіолл", по якому прописаний акт від
01.06.2013р. № 1487 про неможливість
проведення зустрічної звірки ПВКП
"Сіолл", що свідчить про відсутність
фактів реального вчинення
господарських операцій та відповідно і
господарські операції з їх продажу
покупцям у відповідних звітних
періодах, фактично не відбувались ..."
(ст. 11 акту № 244).

На підставі висновків Акта № 244
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення 24.09.2013р. № ,
яким позивачу зменшено від'ємне
значення суми ПДВ за квітень 2013р. на
55449, 0 грн.

Суд не погоджується із такими
висновками ДПІ з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.04.2013 року між
ТОВ "ВВВВ" (далі - покупець) та ПВКП
"СІОЛЛ" (далі - постачальник) укладено
договір поставки № 23/04-1. Предметом
даного договору є те, що постачальник
зобов'язується поставити в обумовлені
договором строки олію соняшникову
нерафіновану наливом першого сорту
надалі "Продукція", а покупець
зобов'язується прийняти продукцію і
оплатити Постачальнику її вартість.

На виконання умов даного договору ПВКП
"Сіолл" поставлено товар (олію
соняшникову нерафіновану наливом
першого сорту), що підтверджується
наданими суду доказами, а саме:
видатковою накладною від 26.04.2013р. №
РН-0000310 на суму 332693,40 в тому числі ПДВ
55448,90 грн.

Розрахунки між позивачем та ПВКП
"СІОЛЛ" проводились у безготівковій
формі, що підтверджується наданими
суду платіжними дорученнями від
14.05.2013р. № 656 на суму 66538,68 грн., від
13.05.2013р. № 628 на суму 266154,72 грн.

Доставка товару здійснювалась за
рахунок продавця, що підтверджується
товарно - транспортною накладною серії
01АА від 26.04.2013р.

Придбаний товар оприбуткований на
склад та використаний у власній
господарській діяльності позивача
(олія перероблена на власних
потужностях - рафінована та
дезодорована), що підтверджується
наданою суду бухгалтерською довідкою
про рух товару та коштів у квітні 2013р. у
якій відображено оприбуткування
товару на склад, списання його у
виробництво, надходження готової
продукції.

На підтвердження наявності у
власності виробничих будівель позивач
надав суду копію свідоцтва про право
власності на нерухоме майно (комплекс
виробничих будівель), який знаходиться
за адресою м. Каховка, вул. Південна,1 "г"
та план земельної ділянки під
виробничими потужностями ТОВ "ВВВВ".

Наявність у позивача виробничих
потужностей і персоналу для переробки
олії соняшникової та необхідних умов
для її зберігання податковим органом
визнається, що підтверджено
представником ДПІ у судовому
засіданні.

Суд зазначає, що позивачем надано
первинні документи, які підтверджують
факт здійснення господарських
операцій щодо купівлі товару (олії
соняшникової) та подальшого його
використання у власній господарській
діяльності.

Представник ДПІ у судовому засіданні
підтвердив, що у податкового органу
відсутні зауваження до первинних
бухгалтерських документів позивача
щодо його господарської операції із
ПВКП "Сіолл".

Враховуючи, що позивачем, як доказ
здійснення господарської операції,
були надані суду належним чином
засвідчені копії первинних документів,
які відповідно до вимог статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" фіксують факт
здійснення господарської операції та
подальшої її реалізації, суд вважає
висновок контролюючого органу про
неможливість підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом безпідставним.

Щодо встановлення контролюючим
органом порушень п.п. 198.1 ст. 198, п. 198.6 ст.
198 Податкового кодексу України, суд
зазначає наступне.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно якої право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України на час вчинення спірних
операцій та видачі податкової
накладної).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України (далі - ПКУ)
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.6 статті 198 ПКУ
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу. У разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної. Платники
податку, що застосовували касовий
метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку. Для
банківських установ при одержанні ними
права власності на заставне майно з
метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

Таким чином, виникнення права
платника податку на податковий кредит
є наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Суду відповідачем не надано доказів
того, що на момент складання податкових
накладних контрагент позивача не був
зареєстрований як платник ПДВ, а тому
не мав права видавати податкові
накладні.

Враховуючи, те що позивачем, як доказ
здійснення господарської операції,
були надані суду належним чином
засвідчені копії первинних документів,
які відповідно до вимог статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" фіксують факт
здійснення господарської операції, суд
вважає висновок відповідача щодо
порушень податкового законодавства п.
198.1 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, безпідставним.

Суд також звертає увагу відповідача, що
податковим законодавством України не
передбачено колективної
відповідальності різних та не
пов'язаних між собою СПД за несплату
податків і зборів. За положеннями
Податкового кодексу України така
відповідальність має виключно
індивідуальний характер. Через це суд
вважає неправомірним перенесення
такої відповідальності постачальника
на податковий кредит позивача.

Такої позиції дотримується і Верховний
Суд України. У своєму рішенні від 31.01.2011
р. у справі № 21-47а10 Верховний Суд
України зазначив: "якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту".

Крім того, рішення Верховного Суду
України узгоджується з практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії"
Європейський Суд з прав людини у своєму
рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
своїх зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Аналогічна позиція викладена і у
рішенні Європейського Суду з прав
людини "Інтерсплав проти України (заява
№ 803/02).

Відповідно до ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Згідно ст.8 КАС України суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" рішення Європейського Суду з
прав людини застосовується в Україні
як джерело права.

Статтями 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості. Суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про те, що податкове
повідомлення-рішення від 24.09.2013р. №
прийнято відповідачем
безпідставно, а тому підлягає
скасуванню.

Керуючись статтями 159-163, 254 КАС
України, суд -

постановив:

Задовольнити повністю позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВВВВ" до Каховської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від
24.09.2013р. № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість на 55449,0 грн.

Стягнути із державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВВВВ" понесені
судові витрати по сплаті судового
збору у сумі 182,7 грн. згідно платіжного
доручення № 311 від 05.03.2014р.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 07 квітня 2014 р.

Суддя
Морська Г.М.

кат. 8.3.3