Справа № 826/16127/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Карпушової О.В.,

при секретарі - Січкаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вірол-Груп» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05 листопада 2013
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Вірол-Груп» до
державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вірол-Груп»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень від 23.05.2013 р. № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 листопада 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального права, та ухвалити
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Від директора ТОВ «Вірол-Груп»
надійшло клопотання про оголошення
перерви в судовому засіданні в зв'язку
із знаходженням його у відпустці.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а вказана директором ТОВ
«Вірол-Груп» причина неприбуття в
судове засідання не є поважною і, крім
того, особиста участь сторін в судовому
засіданні - не обов'язкова, колегія
суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС
України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
державною податковою інспекцією у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача ТОВ
«Вірол-Груп» щодо дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства при проведені
господарських операцій з контрагентом
ТОВ БГ «Вертикаль» за період з 01.06.2010 р.
по 30.09.2012 р.

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем було складено Акт
перевірки від 29.04.2013 року № 48/1630/36404976, в
якому зроблено висновок про порушення
позивачем вимог п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п.п.
134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 та п. 138.4 ст. 138
Податкового кодексу України, щодо
заниження податку на прибуток за 2011 рік
на загальну суму 87 117 грн., в т.ч. по
періодах: II квартал 2011 року на суму 22
337,00 грн., II - III квартали 2011 року на суму 46
185,00 грн., II - IV квартали 2011 року на суму 87
117,00 грн., а також п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1
ст. 200 Податкового кодексу України, щодо
завищення податкового кредиту в 2011
році на загальну суму 75 755 грн. в т.ч. по
періодах: травень 2011 року на 144 640 грн.,
червень 2011 року на 4 960 грн., липень 2011
року на 56 331 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість в
2011 році на загальну суму 75 755 грн., в т.ч.
по періодах: червень 2011 р. на суму 19 424
грн., липень 2011 р. на суму 56 331 грн.

На підставі висновків вказаного Акту
перевірки державною податковою
інспекцією у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 23.05.2013 р. №
, яким позивачу донараховано суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток у загальному розмірі 87 117 грн.,
в т.ч. за основним платежем - 87 117
грн., та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 0,00 грн. та № , яким
позивачу донараховано суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у загальному розмірі 89 839 грн.,
з яких: за основним платежем 75 755 грн., та
за штрафними (фінансовими) санкціями 14
084 грн.

Не погодившись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
своє рішення тим, що контрагент
фактично не мав можливості виконувати
взяті на себе зобов'язання в розрізі
правовідносин з позивачем, а
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, довів правомірність
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з вказаним
рішенням суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу).

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Крім цього, відповідно до
підпункту «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з
безпосереднім придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що умовою для
виникнення у платника податку права на
формування податкового кредиту є
придбання платником податків товарів
(послуг) для використання їх в своїй
господарській діяльності. Підставою
для виникнення такого права є
податкова накладна, виписана
контрагентом платника податків, який
зареєстрований як платник податку на
додану вартість.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що
судам належить звертати особливу увагу
на дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як то: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
між позивачем та ТОВ БГ «Вертикаль»
було укладено договір поставки
обладнання № 020503 від 02.05.2011 р.

На підтвердження виконання вказаного
договору з ТОВ БГ «Вертикаль»
позивачем надано до суду наступні
первинні та розрахункові документи:
рахунок-фактуру, видаткові та
податкові накладні та банківські
виписки по рахунку.

Крім того, між позивачем та ТОВ БГ
«Вертикаль» був укладений договір
виконання будівельно-монтажних робіт
№ 240501 від 24.05.2011 р.

На підтвердження виконання даного
договору з ТОВ БГ «Вертикаль»
позивачем надано до суду специфікацію,
рахунок-фактуру, податкову накладну;
акт здачі-прийняття робіт; банківську
виписку по рахунку.

01.06.2011 р. між позивачем та ТОВ БГ
«Вертикаль» також було укладено
договір поставки обладнання № 227.

На підтвердження виконання договору з
ТОВ БГ «Вертикаль» позивачем надано до
суду наступні первинні та розрахункові
документи: видаткову накладну,
довіреність, податкову накладну,
банківська виписку по рахунку.

Проте, позивачем ні до перевірки, ні до
матеріалів справи не було надано
передбачених чинним законодавством
документів (доказів) на підтвердження
фактичності (реальності здійснення)
господарських операцій з контрагентом
ТОВ «Будівельна група «Вертикаль» щодо
надання останнім на користь ТОВ
«Вірол-Груп» послуг з поставки товару,
зокрема: товарно-транспортної
накладної встановленого
законодавством зразку, та дорожнього
листа.

Так, порядок перевезення вантажів
автомобільним транспортом та
оформлення вантажів для перевезень
врегульовано Правилами перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997р. №363, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р.
за № 128/2568.

Пунктами 1 та 11.3 Наказу № 363
встановлено, що дорожній лист
вантажного автомобіля є документом,
без якого перевезення вантажів не
допускається, а також дорожній лист - це
документ установленого законодавством
зразка для визначення та обліку роботи
автомобільного транспортного засобу.

Згідно п. 8.23 Наказу № 363, Замовник
зобов'язаний забезпечити контроль за
дотриманням законодавства про охорону
праці та норм по техніці безпеки при
виконанні вантажно-розвантажувальних
робіт і несе повну відповідальність за
всі наслідки невиконання ним цих
законодавчих актів.

Відповідно до п. 8.25 Наказу № 363, час
прибуття автомобіля для завантаження
встановлюється з моменту, коли водій
подав подорожній лист в пункті
вантаження, а час прибуття автомобіля
для розвантаження - з моменту
пред'явлення водієм
товарно-транспортної накладної в
пункті розвантаження.

Пунктом 2.7 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.,
встановлено, що первинні документи
складаються на бланках типових форм,
затверджених Міністерством статистики
України, а також на бланках спеціальних
форм, затверджених міністерствами та
відомствами України.

Типові форми єдиної первинної
транспортної документації, зокрема
товарно-транспортної накладної та
подорожнього листа, затверджені
спільним наказом Мінтрансу України,
Мінстату України «Про затвердження
типових форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля» від 29.12.1995 р. №
488/346 і введені в дію з 01.01.1996 р.

Вказаний Наказ є чинним на час розгляду
даної справи та був чинним під час
здійснення зазначених господарських
операцій.

Відповідно до Наказу № 488/346
встановлено, що застосування
затверджених даним наказом форм
первинних документів є обов'язковим
для всіх суб'єктів господарської
діяльності, незалежно від форм
власності, а саме:

- подорожній лист вантажного
автомобіля, ф. № 2;

- подорожній лист вантажного
автомобіля у міжнародному сполученні",
ф. № 1 (міжнародна);

- товарно-транспортна накладна, ф. №
1-ТН;

- талон замовника, ф. № 1-ТЗ.

Вантаж, не оформлений ТТН, не
приймається до перевезення (п. 47
Статуту автотранспорту). Про факт
надання автотранспортних послуг
свідчать товарно-транспортні
документи, дорожні листи вантажного
автомобіля, що підтверджують рух
вантажу від пункту відправлення до
пункту призначення (передання вантажу
одержувачу).

Відповідно п. 11.1 Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997 р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. а
№ 128/2568, основними документами на
перевезення вантажів є товарно -
транспортні накладні та дорожні листи
вантажного автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом) (пункт 11.5 Правил).
Перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику (пункт 11.7). В ТТН вказується
дата, марка та номер автомобіля, номер
подорожнього листа, назва
автопідприємства, ПІП водія, вид
перевезень, назва «Замовника»,
«Вантажовідправника»,
«Вантажоодержувача», адресу пункту
навантаження та пункту розвантаження.

В графі «Відомості про вантаж»
обов'язково вказується назва
продукції, товару (вантажу), одиниця
виміру, кількість, ціна, сума, кількість
їздок, заїздів, підписи
водія-експедитора та
вантажоодержувача.

Підсумовуючи вищенаведене, суд
зазначає, що використання
товарно-транспортної накладної при
здійсненні автомобільних перевезень є
обов'язковим. Відсутність чи
неправильне оформлення ТТН має
наслідком, відповідно, відсутність
документального підтвердження
господарської операції та наявність
помилок у відображені результатів
господарської операції в обліку (як
бухгалтерському, так і податковому).

Проте, позивачем не були надані
належним чином оформлені за
встановленим законодавством зразком
(типовою формою) товарно-транспортні
накладні на підтвердження реальності
надання контрагентом ТОВ «Будівельна
група «Вертикаль» послуг з поставки
товару (обладнання), а відповідно
позивачем не було допустимими доказами
по справі доведено товарності
(фактичності здійснення) таких
господарських операцій із вказаним
контрагентом.

Також, згідно спільного Наказу
Міністерства транспорту та
Міністерства статистики України від 29
грудня 1995 року № 488/346 (далі - Наказ від 29
грудня 1995 року № 488/346) «Про
затвердження типових форм первинного
обліку роботи вантажного автомобіля»,
п. 1 передбачено, що типовою формою
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля, є зокрема «Подорожній лист
вантажного автомобіля», ф. № 2.

Проте, ТОВ «Вірол-Груп» не було надано
перевіряючим вищезазначених
документів (подорожніх листів,
товарно-транспортних накладних) на
підтвердження фактичності здійснення
господарських операцій з постачання
товару із контрагентом ТОВ «Будівельна
група «Вертикаль», а також зазначених
документів не було надано позивачем і
під час судового розгляду даної
адміністративної справи.

Також, висновки Акту перевірки
відповідач обґрунтовує тим, що
відповідно до Акту ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва від 26.12.2011 р. № 161/2306/35618358
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Будівельна
група «Вертикаль» щодо підтвердження
господарських взаємовідносин із ТОВ
«Проектно-будівельна компанія
«Фундамент», ТОВ «Холдингова компанія
«Євробудінвест», ТОВ «Телеком Сістемс»
за період з 21.07.2010 р. по 24.12.2011 р., у ТОВ
«Будівельна група «Вертикаль»
відсутні будь-які
адміністративно-господарські
можливості для виконання
господарських зобов'язань по укладених
угодах, відсутні трудові ресурси
(працює одна особа - директор),
виробниче обладнання, складські та
торгівельні приміщення, транспорт,
торгівельне обладнання, та відсутні
фактичні дії, спрямовані на виконання
взятих на себе зобов'язань.

Враховуючи вищезазначене в сукупності,
контролюючим органом було зроблено
висновок про те, що операції по
контрагенту позивача ТОВ «Будівельна
група «Вертикаль» не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
автомобільного транспорту,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, що економічно необхідне
для виконання такого виду діяльності,
як поставка товару - обладнання (у
великих обсягах та на значні суми), а
також виконання будівельно-монтажних
робіт без залучення субпідрядних
організацій.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
в свою чергу, не доведено, яким саме
чином його контрагент ТОВ «Будівельна
група «Вертикаль» без наявності жодної
матеріально-технічної бази
(адміністративних та інших будівель
(офісного приміщення, складів,
технічних приміщень, гаражів, інше),
устаткування, вантажних машин,
причепів, а також відповідних трудових
ресурсів (працює 1 особа - директор, а
цивільних трудових договорів
підприємством із фізичними особами не
укладалося), мав змогу виконувати
послуги з поставки товару - обладнання
(у великих обсягах та на значні суми), а
також виконувати будівельно-монтажні
роботи без залучення субпідрядних
організацій, зважаючи на те, що об'єми
таких послуг та робіт в десятки разів
перевищують трудові можливості ТОВ
«Будівельна група «Вертикаль», а
матеріальні можливості у ТОВ
«Будівельна група «Вертикаль» для
здійснення задекларованого виду
діяльності взагалі відсутні.

Крім того, позивачем не було також
надано суду доказів щодо укладення
його контрагентом субпідрядних
договорів з метою виконання договірних
відносин із позивачем, які відповідно
передбачали необхідність наявності
матеріально-технічної бази
(устаткування, транспортних засобів) та
відповідних трудових ресурсів.

Колегія суддів з цього приводу
зазначає, що сам факт наявності у
платника податків податкових
накладних і платіжних доручень не може
бути єдиною та беззаперечною підставою
для формування податкового кредиту,
при наявності встановлення
відсутності реального здійснення
господарських операцій між платником
податків та його контрагентом, а саме
за відсутності фізичних, технічних та
технологічних можливостей у
контрагента до вчинення тих чи інших
дій, що становлять зміст господарської
операції.

Так, згідно Листа ВАСУ від 02.06.2011 р. №
742/11/13-11, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість с факт придбання товарів та
послуг із метою їх використання в
господарській діяльності. Витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Крім того, в Постанові Верховного суду
України від 08.09.2009 р. у справі № 21-737во09
зазначено, що про необґрунтованість
податкової вигоди може свідчити
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, а також письмові
заперечення посадових осіб
контрагентів, що будь-яких документів,
угод, платіжних доручень, банківських
та господарських документів.

З матеріалів справи також вбачається,
що відповідно до пояснень гр. ОСОБА_2 в
протоколі допиту свідка від 01.10.2012 р.,
яка була засновником та директором
контрагента позивача ТОВ БГ
«Вертикаль», остання пояснила, що стала
засновником та директором ТОВ БГ
«Вертикаль» без мети ведення
господарської діяльності (виключно за
грошову винагороду); фактично
фінансово-господарську діяльність на
зазначеному підприємстві гр. ОСОБА_2 не
вела; договори, акти виконаних робіт
(наданих послуг) та податкові накладні
не підписувала, і нікого на це не
уповноважувала; місцезнаходження
установчих документів та печатки ТОВ
БГ «Вертикаль» їй не відомо; податкової
звітності по підприємству до
контролюючих органів вона не подавала.

З приводу зазначеного, відповідачем
також було отримано висновок
спеціаліста Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при Управлінні МВС України на ПЗЗ від
15.12.2011 року за № 545, яким встановлено, що
підписи від імені гр. ОСОБА_2 у
наступних документах: копія статуту
ТОВ «Будівельна група «Вертикаль» та
копія протоколу № 2 від 19.07.2010 року
загальних зборів учасників ТОВ
«Будівельна група «Вертикаль»; а також
копія довіреності від 20.07.2010 року, які
були використані в якості зразка при
копіюванні - ймовірно виконані однією
особою, а підпис від імені гр. ОСОБА_2 у
копії додатку 1-Ф до декларації з
податку на прибуток, який було
використано в якості зразка при
копіюванні - ймовірно виконаний іншою
особою.

За наслідками наведеного, Головним
слідчим управлінням ДПС України 11.04.2013
року було розпочато досудове
розслідування у кримінальному
провадженні № 000047 (КК України від
2001 р.) ст. 205 ч. 2, згідно якого в 2010-2012 рр. у
м. Києві невстановлені особи з метою
прикриття незаконної та забороненої
діяльності придбали та зареєстрували
на підставних фізичних осіб суб'єкти
господарювання (юридичні особи), серед
яких зокрема контрагент позивача ТОВ
«БГ «Вертикаль», з використанням яких
сприяли іншим суб'єктам в ухиленні від
сплати податків у особливо великих
розмірах, чим завдали великої
матеріальної шкоди Державі на суму
понад 5,2 млн. грн.

З приводу викладеного, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З наведених правових норм випливає, що
вимоги, які пред'являються до
оформлення первинних документів, мають
імперативний характер. Законом
встановлено ті реквізити, які мають
бути обов'язкові вказані при складенні
первинного облікового документа та які
дозволяють ідентифікувати
господарську операцію. Первинні
документи повинні не лише містити
повну інформацію про виконану
господарську операцію, але й виступати
носіями достовірних відомостей про
таку операцію та її учасників.

Таким чином, податкова звітність
формується на підставі первинних
бухгалтерських документів, які
підтверджують фактичне здійснення
операцій та одним з обов'язкових
реквізитів яких є особистий підпис
уповноваженої особи, яка підписала цей
документ на підтвердження фактичного
здійснення господарської операції.

В контексті наведеного колегія суддів
зазначає, що обов'язковими реквізитами
у праві визнаються обов'язкові дані,
які мають бути в будь-якому документі
для визнання його дійсним, таким, що має
юридичну силу (значимість).

Отже, підписання первинних документів
уповноваженою особою на підтвердження
фактичного здійснення операції надає
документу юридичну силу, робить його
дійсним та, відповідно, є підставою для
виникнення відповідних податкових
наслідків за фактично здійсненою
господарською операцією.

У той же час, у разі підписання
первинного документу (податкової
накладної) не уповноваженою особою,
такий документ не створює будь-яких
правових наслідків у бухгалтерському,
а отже і у податковому обліку (у вигляді
виникнення права на податковий кредит),
як і документ на якому імітовано підпис
уповноваженої особи.

При цьому, Наказом Державної
податкової адміністрації України від 30
травня 1997 року №165 (зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 23 червня
1997 року за №233/2037) затверджений Порядок
заповнення податкової накладної.

Відповідно до пп. 2 зазначеного Порядку,
податкову накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Відповідно до п. 5 Порядку, податкова
накладна вважається недійсною у разі
її заповнення іншою особою, ніж
вказаною у пункті 2 даного Порядку.

Відповідно до п. 18 Порядку, всі складені
примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
поставку товарів (послуг), та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця.

Отже, для надання податковій накладній
юридичної сили обов'язковим реквізитом
є підпис особи, уповноваженої
платником податку здійснювати
постачання товарів/послуг, та відтиск
печатки такого платника податку.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Як підтверджується матеріалами справи,
директор та керівник ТОВ «БГ
«Вертикаль» ОСОБА_2, від імені якої
підписані усі первинні документи по
взаємовідносинам з позивачем, первинні
документи не підписувала.

Отже, з урахуванням того, що, підписи в
первинних документах виконані не гр.
ОСОБА_2, а іншою особою, надані
позивачем документи не можна вважати
належно оформленими та підписаними
повноважними особами звітними
документами, які посвідчують факт
придбання товарів, робіт чи послуг.

В зв'язку з вищевикладеним, перевіривши
реальність договорів, укладених
позивачем з ТОВ «БГ «Вертикаль»,
колегія суддів погоджується з
висновками податкового органу та суду
першої інстанції щодо відсутності
підстав для включення до складу
валових витрат сум сплачених за цією
угодою, а до складу податкового кредиту
сум податку на додану вартість
сплачених відповідно до податкових
накладених, оформлених його
контрагентом.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку, що відповідні
угоди не мали реального характеру, що
свідчить про необґрунтованість
позовних вимог та є підставою для
відмови в їх задоволенні.

Колегія суддів наголошує на тому, що
реальність операцій позивачем суду не
доведено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Так, відповідачем надано належні
докази на підтвердження висновку про
порушення позивачем податкового
законодавства, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Вірол-Груп» залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 листопада 2013 року без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в порядку та строки
передбачені ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:

О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

О.В. Карпушова

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Карпушова О.В.