Справа № 819/221/14-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/221/14-a

"12" березня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хрущ
В. Л.,

за участю:

секретаря судового
засідання Найко Н.І.,

представника позивача - Вербіцького М.
М.,

відповідача - Федів О. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Тернополі
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нове життя"

до:

1) державного реєстратора
Реєстраційної служби Тернопільського
районного управління юстиції
Тернопільської області Федів Олени
Стефанівни,

2) Реєстраційної служби
Тернопільського районного управління
юстиції Тернопільської області,

про:

1) визнання протиправними та скасування
рішень державного реєстратора про
відмову у задоволенні заяв про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності):

- №9117834, №9116602, №9117127, №9118334, №9114920 - від
16.12.2013 року,

- №9126423, №9127260, №9128047, №9129169 - від 17.12.2013
року;

2) зобов'язання провести державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нове життя"
звернулось до Тернопільського
окружного адміністративного суду із
позовом до державного реєстратора
Реєстраційної служби Тернопільського
районного управління юстиції
Тернопільської області Федів Олени
Стефанівни та Реєстраційної служби
Тернопільського районного управління
юстиції Тернопільської області, у
якому порушує питання про визнання
протиправними та скасування рішень
державного реєстратора про відмову у
задоволенні заяв про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо
права власності): №9117834, №9116602, №9117127,
№9118334, №9114920 - від 16.12.2013 року, №9126423,
№9127260, №9128047, №9129169 - від 17.12.2013 року, та
про зобов'язання відповідача провести
державну реєстрацію права власності на
об'єкти нерухомого майна (нежитлові
приміщення), на вул. Польовій у
с.Застав'я Тернопільського району
Тернопільської області, право
власності на які у позивача виникло на
підставі отриманих ним свідоцтв про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства (майнових сертифікатів).

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на те, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нове життя»
придбало майнові паї членів
колективного сільськогосподарського
підприємства (ряд нежитлових
приміщень: зерноскладу, складу хімії,
приміщення контори, корівника,
кормоцеху, свинарника, майстерні,
пилорами, комори, які розташовані по
вул. Польовій у с.Застав'я
Тернопільського району Тернопільської
області), які входили у структуру
розпайованого майна -
Сільськогосподарського Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Баворівське».

Факт придбання вказаних майнових паїв
підтверджується свідоцтвами про право
власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства (майновими
сертифікатами).

У грудні 2013 року позивач звернувся до
Реєстраційної служби Тернопільського
районного управління юстиції
Тернопільської області із
відповідними заявами про реєстрацію
права власності на майно, придбане ним
за вищезазначеними свідоцтвами
(майновими сертифікатами).

Однак, 16.12.2013 року та від 17.12.2013 року
державним реєстратором Реєстраційної
служби Тернопільського районного
управління юстиції Тернопільської
області Федів О.С. було прийнято ряд
рішень: №9117834, №9116602, №9117127, №9118334, №9114920
та №9126423, №9127260, №9128047, №9129169 -
відповідно, якими позивачу відмовлено
у проведенні державної реєстрації прав
на усі вищезазначені
приміщення.Позивач вважає, що дані
рішення не відповідають вимогам
чинного законодавства, а тому просить
визнати їх протиправними та скасувати,
а також - зобов'язати відповідача
зареєструвати за позивачем право
власності на вказані вище об'єкти
нерухомого майна, які розташовані по
вул.Польовій у с. Застав'я
Тернопільського району Тернопільської
області.

В судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав, з
мотивів, викладених в позовній заяві.
Додатково посилався на те, що мотиви,
покладені відповідачем в основу
оскаржуваних рішень, - могли б бути
підставою для зупинення розгляду заяв,
а не підставою для надання відмови у
проведенні реєстрації прав, просив
позов задовольнити.

Відповідач, підтримуючи викладене у
поданих до суду письмових
запереченнях, посилалась на те, що
винесені ним рішення щодо відмови
позивачу у державній реєстрації права
власності - є правомірними, винесеними
у відповідності до вимог Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703. Просила суд
відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

Заслухавши в судовому засіданні
учасників адміністративного процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні обставини.

Так, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нове життя»
придбало майнові паї членів
колективного сільськогосподарського
підприємства - Сільськогосподарського
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Баворівське», а
саме: зерноскладу, складу хімії,
приміщення контори, корівника,
кормоцеху, свинарника, майстерні,
пилорами, комори.

Вказані приміщення розташовані по вул.
Польовій у с. Застав'я Тернопільського
району, Тернопільської області; кожне з
приміщень має відповідну адресу (з
номером та відповідною літерою).

Факт придбання вищезазначеного майна
позивачем - сторонами у даній справі не
оспорюється.

Усі приміщення були прийняті з 20.10.2010
року по відповідних актах
приймання-передачі, складеними спільно
уповноваженими особами ТОВ «Нове
життя» та С/Г ТОВ «Баворівське»

Вищевказані факти підтверджуються і
отриманими позивачем свідоцтвам про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства (майновими сертифікатами)
з відображенням в них інформації про
прийняття вказаних об'єктів нерухомого
майна згідно актів приймання-передачі,
виданими Баворівською сільською радою
Тернопільського району Тернопільської
області, копії яких наявні в матеріалах
справи.

У грудні 2013 року позивач звернувся до
Реєстраційної служби Тернопільського
районного управління юстиції
Тернопільської області із
відповідними заявами про реєстрацію
права власності на майно, придбане ним
за вищезазначеними свідоцтвами
(майновими сертифікатами).

Однак, 16.12.2013 року та від 17.12.2013 року
державним реєстратором Реєстраційної
служби Тернопільського районного
управління юстиції Тернопільської
області Федів О.С. було прийнято ряд
рішень: №9117834, №9116602, №9117127, №9118334, №9114920
та №9126423, №9127260, №9128047, №9129169, якими
позивачу відмовлено у проведенні
державної реєстрації прав на усі
вищезазначені приміщення.

Як видно з вказаних рішень, підставою
для відмови у здійсненні реєстрації
права власності на вказане майно ТОВ
«Нове життя» - визначено те, що
документи були подані заявником не в
повному обсязі, зокрема, не подано
документів, що посвідчують речове
право позивача на земельну ділянку.

Вподальшому, не погоджуючись із
підставами прийняття відповідачем
вказаних рішень, - ТОВ «Нове життя»
звернулось до суду з даним позовом.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 КАС України, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно зі статтею 55 Конституції
України, права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно всіх форм власності, їх обтяжень
та правочинів щодо нерухомості
регулюються Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" вiд
01.07.2004р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952),
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011р. № 703 (далі
- Порядок № 703) та Порядком ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 року № 1141 (далі - Порядок №
1141).

Згідно ч.1. ст.4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном;

3) інші речові права відповідно до
закону;

4) податкова застава, предметом якої є
нерухоме майно, та інші обтяження.

У відповідності до частини 13 ст. 15
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" - порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, а також порядок
надання інформації з Державного
реєстру прав встановлює Кабінет
Міністрів України (частина 13 статті 15).

На даний час нормативним актом, який
визначає процедуру проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
державна реєстрація прав), перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна - є
Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року №703
(надалі по тексту - Порядок № 703).

У відповідності до положень пункту 1
частини 2 ст. 9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" (із
змінами, внесеними згідно із Законом
України від 04.07.2012 р. N 5037-VI)- державний
реєстратор прав на нерухоме майно
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

При цьому, у відповідності до інших
пунктів частини 2 ст. 9 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" -
державний реєстратор також вчиняє інші
визначені цим законом дії, зокрема:
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав; надає інформацію з
Державного реєстру прав або відмовляє
у її наданні у випадках, передбачених
цим Законом; у разі потреби вимагає
подання передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень; здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Аналогічні положення закріплені і у
пункті 12 Порядку № 703, яким також
встановлено, що під час розгляду заяви
про державну реєстрацію і документів,
що додаються до неї, державний
реєстратор встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо: відомостей
про нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах, наявності обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону (підпункт 4 пункту
12 у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 21.11.2012 р. №1156), а
також - щодо наявності факту виконання
умов правочину, з якими закон та/або
договір (угода) пов'язує можливість
проведення державної реєстрації
виникнення, переходу, припинення прав
на нерухоме майно або обтяження таких
прав.

Разом з цим слід зазначити, що суть
реєстраційних дій полягає у дотриманні
державним реєстратором певного
алгоритму, у тому числі, технічних дій.
Цей алгоритм дій є нормативно
визначеним, а тому державний
реєстратор зобов'язаний діяти у
визначеному законом порядку та спосіб.

Так, в силу ст. 15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Крім того, відповідно до положень
частини 2 цієї ж статті - орган
державної реєстрації прав, державні
реєстратори зобов'язані надати до
відома заявників інформацію про
необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав,
який визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 4 ст. 15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
встановлено, що державній реєстрації
підлягають виключно заявлені права та
їх обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Розглядаючи дану справу, суд виходить з
того, що з оскаржуваних позивачем
рішень про відмову в державній
реєстрації прав видно, що державний
реєстратор Реєстраційної служби
Тернопільського районного управління
юстиції Тернопільської області під час
розгляду заяв, поданих представником
ТОВ «Нове життя», - дійшла висновку про
подання документів для державної
реєстрації прав не в повному обсязі, а
саме: не подано документів, що
посвідчують речове право позивача на
земельну ділянку.

Відповідно до положень ст. 22 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" - у разі якщо документи для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень подано не в повному обсязі,
передбаченому нормативно-правовими
актами, державний реєстратор приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень і письмово повідомляє про це
заявника.

У відповідності до частини 2 ст. 22
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" якщо протягом
п'яти робочих днів після отримання
письмового повідомлення про прийняття
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень заявник виконав вимоги
державного реєстратора, загальний
строк розгляду заявленого права
продовжується з урахуванням часу, що
минув до його зупинення. У разі
невиконання зазначених вимог
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Окрім того, згідно з пунктом 23 Порядку
№703 - Державний реєстратор приймає
рішення про відмову в державній
реєстрації прав та їх обтяжень
виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Такі підстави для відмови в державній
реєстрації прав визначені статтею 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

При цьому, даною статтею визначено ряд
окремих підстав, які є самостійними
підставами для прийняття державним
реєстратором рішень про відмову в
державній реєстрації прав.

Так, зокрема, у відповідності до
положень пункту 5-4 частини 1 ст. 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень"- у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо після
завершення п'ятиденного строку з дня
отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення.

З аналізу вказаних правових норм
слідує, що державний реєстратор,
прийнявши та перевіривши заяву про
державну реєстрацію та документи, які
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, при встановленні
факту подання не в повному обсязі
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, - приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію.

Зазначені норми спрямовані на
гарантування прав суб'єкта звернення
до державного реєстратора в частині
інформування його про недоліки при
поданні необхідних документів не в
повному обсязі.

Таким чином, у разі, якщо документів,
поданих позивачем для державної
реєстрації прав, було недостатньо, - то
державний реєстратор Реєстраційної
служби Тернопільського районного
управління юстиції Тернопільської
області у відповідності до положень
статті 22 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" - повинна була
зупинити розгляд поданих позивачем
заяв, надавши заявнику строк для подачі
документів, яких на її думку не
вистачало, і лише у разі невиконання
зазначених вимог - приймати рішення про
відмову в державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

Разом з тим, як видно з матеріалів
справи та не заперечувалось у судовому
засіданні відповідачем - жодних рішень
про зупинення розгляду заяв державним
реєстратором Реєстраційної служби
Тернопільського районного управління
юстиції Тернопільської області - не
виносилось, а підстави, визначені в ст.
22 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" як підстави для
зупинення розгляду заяви, - були
помилково покладені в основу рішень
про про відмову у реєстрації права
власності.

Усе вищезазначене, в свою чергу, дає
підстави вважати, що висновки
державного реєстратора про
необхідність винесення рішень про
відмову у державній реєстрації прав, -
були помилковими.

В той же час, розглядаючи справу в межах
заявлених позовних вимог, та оцінюючи
доводи сторін, якими вони
обґрунтовують свої правові позиції з
приводу заявленого позову, - суд
повинен надати оцінку тим висновкам,
які покладені відповідачем в основу
всіх оскаржуваних рішень про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а саме, висновкам про
неподання позивачем документів, що
посвідчують його право на земельну
ділянку.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 26 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень і
Порядку надання інформації з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою КМУ №703 від 22 червня 2011 року,
передбачено, що для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

В силу п. 27 вказаного Порядку
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно, чи його
дублікат;

2) свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину,
видане нотаріусом або консульською
установою України, чи його дублікат;

4) свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
видані нотаріусом, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане державним
реєстратором відповідно до цього
Порядку;

6) свідоцтво про право власності, видане
органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

7) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком;

8) рішення про закріплення нерухомого
майна на праві оперативного управління
чи господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою;

10) рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження
(визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким встановлено сервітут
на нерухоме майно;

13) закон, яким встановлено сервітут на
нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом
органу державної влади про повернення
об'єкта нерухомого майна релігійній
організації;

15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Тобто, вищезазначеним Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень - передбачено
невичерпний перелік документів, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, і
відповідно до п.п.16 п.27 Порядку
визначено, що документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є інші
документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

За приписами статті 7 Закону України
"Про колективне сільськогосподарське
підприємство" від 14.02.1992 року - об'єктами
права колективної власності
підприємства є земля, інші основні та
оборотні засоби виробництва, грошові
та майнові внески його членів,
вироблена ними продукція, одержані
доходи, майно, придбане на законних
підставах. Об'єктами права власності
підприємства є також частки у майні та
прибутках міжгосподарських
підприємств та об'єднань, учасником
яких є підприємство. Майно у
підприємстві належить на праві
спільної часткової власності його
членам. Суб'єктом права власності у
підприємстві є підприємство як
юридична особа, а його члени - в частині
майна, яку вони одержують при виході з
підприємства.

Частиною 1, частиною 3 статті 9 цього
Закону визначено, що до пайового фонду
майна членів підприємства включається
вартість основних виробничих і
оборотних фондів, створених за рахунок
діяльності підприємства, цінні папери,
акції, гроші та відповідна частка від
участі в діяльності інших підприємств
і організацій. Уточнення складу і
вартості пайового фонду майна членів
підприємств, у тому числі
реорганізованих, проводиться за
методикою, що затверджується Кабінетом
Міністрів України. У разі виходу з
підприємства його члени мають право на
пай натурою, грішми або цінними
паперами відповідно до розміру та
структури пайового фонду або в іншій,
за згодою сторін, формі.

Відповідно до пункту 2 Методики
уточнення складу і вартості пайових
фондів майна членів колективних
сільськогосподарських підприємств, у
тому числі реорганізованих,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 28.02.2001 № 177,
майновий пай - це частка майна члена
підприємства у пайовому фонді,
виражена у грошовій формі та у
відсотках розміру пайового фонду.

Згідно із п. 1 Порядку визначення
розмірів майнових паїв членів
колективних сільськогосподарських
підприємства та їх документального
посвідчення, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України № 177 від
28.02.2001 року, визначаються розміри паїв
членів колективних
сільськогосподарських підприємств, у
тому числі реорганізованих, у яких не
завершено процес паювання майна і не
здійснено належного оформлення та
реалізації цих прав відповідно до
законодавства, а також уточнення
розмірів паїв у тих підприємствах, де
майно призначалось, але не використано
для погашення заборгованості із сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) до бюджетів і державних
цільових фондів у зв'язку із списанням
цієї заборгованості відповідно до
законодавства.

Відповідно до п.15 наказу Міністерства
аграрної політики України від 14
березня 2001 року № 62 "Про порядок
розподілу та використання майна
реорганізованих колективних
сільськогосподарських підприємств" (в
редакції чинній на момент вчинення дій)
виділення майнових паїв у натурі
окремим особам, які виявили бажання
отримати свої майнові паї в
індивідуальну власність, проводиться
підприємством - користувачем майна із
переліку майна, виділеного на ці цілі.

При виділенні майна в натурі
конкретному власнику
підприємство-правонаступник
(користувач) одночасно з підписанням
акта приймання-передавання майна
робить відмітку про виділення майна в
натурі у Свідоцтві про право власності
на майновий пай члена колективного
сільськогосподарського підприємства
(далі - Свідоцтво), що засвідчується
підписом керівника підприємства та
печаткою.

Свідоцтво з відміткою про виділення
майна в натурі індивідуально, акт
приймання-передавання майна можуть
бути підставою для оформлення прав
власності на зазначене майно в
установленому порядку.

Згідно з п. 13 Порядку визначення
розміру майнових паїв членів
колективних сільськогосподарських
підприємств та їх документального
посвідчення, затвердженого постановою
КМУ №177 від 28 лютого 2001 року, майновий
пай члена підприємства документально
підтверджується свідоцтвом про право
власності на майновий пай члена
підприємства за зразком згідно з
додатком. У разі набуття у власність
майнового паю (його частини) на
підставі угоди міни, дарування та інших
цивільно-правових угод, а також
спадкування видається нове свідоцтво.

Пунктом 14 вказаного Порядку
передбачено, що для отримання нового
свідоцтва у разі набуття у власність
майнового паю (його частини) на
підставі угоди міни, дарування та інших
цивільно-правових угод, а також
спадкування до сільської, селищної або
міської ради подаються посвідчені в
установленому порядку копія
відповідної цивільно-правової угоди
або копія свідоцтва про право на
спадщину, попереднє свідоцтво про
право власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства. Після отримання
зазначених документів сільська,
селищна або міська рада вносить
відповідні зміни до списку осіб, які
мають право на майновий пай
підприємства, та анулює попереднє
свідоцтво, про що робиться запис у
книзі обліку свідоцтв про право
власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства.

Усі подані документи формуються в
окрему справу по кожному підприємству.

Факт оформлення свідоцтва
засвідчується гербовою печаткою та
підписом голови відповідної ради.

Оформлені свідоцтва реєструються у
книзі обліку свідоцтв про право
власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства.

Як видно з матеріалів справи, 21.10.2010
року ТОВ "Нове життя" згідно договору
купівлі-продажу викупило у
співвласників майнових паїв ряд
нежитлових приміщень (зерноскладу,
складу хімії, приміщення контори,
корівника, кормоцеху, свинарника,
майстерні, пилорами, комори, які
розташовані по вул. Польовій у
с.Застав'я Тернопільського району
Тернопільської області). Факт сплати
коштів за придбане майно
підтверджується накладними від 21.10.2010
року, які, крім іншого, засвідчені
печаткою Баворівської сільської ради,
та копії яких наявні в матеріалах
справи.

Таким чином, свідоцтва про право
власності на майновий пай члена
колективного сільськогосподарського
підприємства від 04.11.2010 року - є новими
свідоцтвами, виданими Товариству з
обмеженою відповідальністю «Нове
життя» як новому власнику - у зв'язку з
набуттям у власність майнових паїв на
цивільно-правових угод, і факт
оформлення цих свідоцтв - засвідчений у
визначеному законодавством порядку -
гербовою печаткою та підписом голови
Баворівської сільської ради.

В абзаці першому частини четвертої
статті 3 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (із змінами,
внесеними згідно із Законом № 5037-VІ
(5037-17) від 04.07.2012) вказано, що права на
нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Таким чином, і вищевказані свідоцтва і
акти приймання-передавання майна - є
законодавчо визначеною підставою для
оформлення прав власності на зазначене
майно в установленому порядку.

Усе вищезазначене свідчить про те, що
факт наявності отриманих позивачем у
визначеному законом порядку свідоцтв
про право власності на майновий пай
члена колективного
сільськогосподарського підприємства,
з відображенням в них інформації про
прийняття вказаних об'єктів нерухомого
майна згідно актів приймання-передачі,
та самих актів приймання-передачі, -
свідчить про наявність правових
підстав для реєстрації за ТОВ «Нове
життя» права власності на визначене у
свідоцтвах майно на підставі Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Як встановлено під час розгляду справи,
для реєстрації права власності позивач
до заяв надав такі документи:

- технічні паспорти на кожен з об'єктів
нерухомого майна, видані
Тернопільським госпрозрахунковим бюро
технічної інвентаризації;

- довідки, видані Баворівською
сільською радою про присвоєння адрес
вказаним об'єктам нерухомого майна;

- свідоцтва про право власності на
майновий пай члена колективного
сільськогосподарського підприємства
(з відмітками про прийняття вказаних
об'єктів нерухомого майна згідно актів
приймання-передачі): серії ТР-XV №014441,
серії ТР-XV №014464, серії ТР-XV №014460, серії
ТР-XV №014471, серії ТР-XV №014468, серії ТР-XV
№014477, серії ТР-XV №014465, серії ТР-XV №014467,
серії ТР-XV №014461, видані Баворівською
сільською радою 04.11.2010 року;

- виписку з ЄДРПОУ по ТОВ «Нове життя»;

- довіреність на представника;

- копії паспорта та ОКПП Вербіцького
М.М. (представника);

- квитанції про сплату державного мита
та про внесення плати а надання витягу
з ДРРП.

Вказані обставини підтверджуються
картками прийому заяв №9091785, №9098576,
№9095150, №9090069, №9097374, №9088675, №9087012, №9082133,
№9100473, копії яких наявні в матеріалах
справи.

Враховуючи усе вищевикладене, суд
приходить до висновку, що
представником позивача було надано
відповідачу необхідні документи, які
підтверджують виникнення права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно відповідно до закону та
у відповідності до п.п.16 п.27 Порядку №703.

При цьому, аналізуючи оскаржувані
рішення відповідача, враховуючи вимоги
ч. 3 ст. 2 КАС України, суд приходить до
переконання, що висновок відповідача
про необхідність подання позивачем
документів, що посвідчують його право
на земельну ділянку, - був помилковим, з
огляду на наступне.

Так, у судовому засіданні відповідач
посилалась на те, що при прийнятті
оскаржуваних рішень, - вона керувалась
Методичними рекомендаціями стосовно
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
схваленими колегією Державної
реєстраційної служби України 11.12.2012
року.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що
при визначенні факту неподання
документів, що посвідчують право
позивача на земельну ділянку, - поза
увагою відповідача залишилось те, що
документи, що посвідчують право на
земельну ділянку (як документи,
необхідні для проведення державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно з видачею свідоцтва про право
власності) - повинні витребовуватись у
разі, коли заявником подається заява
про проведення державної реєстрації
права на новозбудоване або
реконструйоване нерухоме майно.

Однак, як видно з матеріалів справи та
не заперечувалось у судовому засіданні
представниками обох сторін, - об'єкти
нерухомого майна, на які просив
зареєструвати право власності позивач,
- не є новозбудованим або
реконструйованим нерухомим майном.

А тому і висновок про необхідність
застосування в даному випадку положень
законодавства, яке регулює питання
подання документів для проведення
державної реєстрації права на
новозбудоване або реконструйоване
нерухоме майно, - був помилковим.

Відтак, рішення відповідача, в основу
яких покладено помилкові висновки, -
підлягають скасуванню.

Під час розгляду даної справи суд
вважає за доцільне також звернути
увагу на те, що чинним законодавством
України не встановлено строків
проведення обов'язкової державної
реєстрації права власності на майно,
правомірно набутого юридичними
особами у відповідності до цивільного
законодавства, діючого на момент
такого набуття права власності.

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення
Конституційного Суду України від 30
січня 2003 року №3-рп/2003, - правосуддя за
своєю суттю визнається таким, лише за
умови, що воно відповідає вимогам
справедливості і забезпечує ефективне
поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (право
на ефективний засіб юридичного
захисту) передбачено, що кожен, чиї
права та свободи, визнані в цій
Конвенції, було порушено, має право на
ефективний засіб юридичного захисту в
національному органі, навіть якщо таке
порушення було вчинене особами, які
здійснювали свої офіційні
повноваження.

При цьому під ефективним засобом
(способом) слід розуміти такий, що
призводить до потрібних результатів,
наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту
повинен забезпечити як поновлення
порушеного права, так і бути адекватним
наявним обставинам.

При вирішенні зазначеної справи, суд
виходить з того, що частиною другою
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства Українипередбачено, що суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Так, право на справедливий судовий
розгляд (див. рішення Суду у справі
Sokurenko and Strygun v. Ukraine, no. 29458/04, § 23, від
20.07.2006) включає в себе право на доступ до
суду та право на доступ до правосуддя в
широкому розумінні (рішення Суду у
справі Tserkva Sela Sosulivka v. Ukraine, no. 37878/02, §§ 50 і
53, від 28.02.2008).

Як свідчить позиція Суду у багатьох
справах, основною складовою права на
суд - є право доступу, в тому розумінні,
що особі має бути забезпечена
можливість звернутись до суду для
вирішення певного питання, і що з боку
держави не повинні чинитись правові чи
практичні перешкоди для здійснення
цього права.

Суд також вважає за необхідне
застосувати частину четверту статті 8
(Верховенство права) Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачає, що
забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
у ході розгляду даної справи були
встановлені обставини подання ТОВ
«Нове життя» всіх необхідних
документів для проведення державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, і враховуючи те, що в
даному випадку для вирішення питання
про здійснення з ним державної
реєстрації права власності на
відповідні об'єкти - не потрібні
документи, що підтверджують його право
на земельну ділянку, суд дійшов до
висновку про те, що у ході розгляду
даної справи було встановлено
відсутність перешкод для здійснення
державної реєстрації за ТОВ «Нове
життя» права власності на об'єкти
нерухомого майна (нежитлові приміщення
зерноскладу, складу хімії, приміщення
контори, корівника, кормоцеху,
свинарника, майстерні, пилорами,
комори) по вул. Польовій у с.Застав'я
Тернопільського району Тернопільської
області, право власності на які у
позивача виникло на підставі отриманих
ним у встановленому законом порядку
свідоцтв про право власності на
майновий пай члена колективного
сільськогосподарського підприємства
(майнових сертифікатів).

Згідно з пунктом 5 частини першої
статті 19 Закону України №1952 державна
реєстрація прав проводиться, зокрема,
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Згідно з положеннями статті 6
Конституції України органи
виконавчої влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінюючи
наявні у матеріалах справи письмові
докази, які мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті, в
їх сукупності, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову шляхом скасування
оскаржуваних рішень державного
реєстратора про відмову в державній
реєстрації прав №9117834, №9116602, №9117127,
№9118334, №9114920 та №9126423, №9127260, №9128047,
№9129169 від 16.12.2013 року та від 17.12.2013 року
як таких, що призводять до порушення
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача на володіння, користування та
розпорядження належним йому на праві
власності майном; і обираючи спосіб
захисту порушеного права, з
врахуванням ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
прийшов до переконання про
необхідність зобов'язання відповідача
зареєструвати за ТОВ "Нове життя" право
власності на вищезазначене нерухоме
майно (нежитлові приміщення), оскільки
судом не встановлено, а відповідачем не
доведено наявності будь-яких інших
підстав, визначених законом для
відмови позивачу в державній
реєстрації прав, окрім тих, про які
зазначено вище, а тому вчинення
відповідачем дій з проведення
державної реєстрації прав на підставі
даного рішення за встановлених судом
обставин відсутності підстав для
відмови в реєстрації таких прав, буде
належним способом захисту прав
позивача, який повною мірою
відповідатиме їх змісту та забезпечить
можливість реалізації позивачем
наданого йому законом права на
реєстрацію права власності.

На стягненні судових витрат ні позивач
у позовній заяві, ні його представник в
судовому засіданні- не наполягали.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 153, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов -
задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати
рішення державного реєстратора про
відмову у задоволенні заяв про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності):

- №9117834 від 16.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4545880 (картка
прийому заяви №9091785);

- №9116602 від 16.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4549310 (картка
прийому заяви №9098576);

- №9117127 від 16.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4547566 (картка
прийому заяви №9095150);

- №9118334 від 16.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4544972 (картка
прийому заяви №9090069);

- №9114920 від 16.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4548687 (картка
прийому заяви №9097374);

- №9126423 від 17.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4544231 (картка
прийому заяви №9088675);

- №9127260 від 17.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4543350 (картка
прийому заяви №9087012);

- №9128047 від 17.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4540652 (картка
прийому заяви №9082133);

- №9129169 від 17.12.2013 року, прийняте за
результатом розгляду заяви за
реєстраційним номером - 4550259 (картка
прийому заяви №9100473).

3. Зобов'язати Реєстраційну службу
Тернопільського районного управління
юстиції Тернопільської області
зареєструвати за Товариством з
обмеженою відповідальністю "Нове
життя" право власності на нерухоме
майно (нежитлові приміщення), а саме, на:

- нежитлову будівлю зерноскладу,
розташовану за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16е (картка
прийому заяви №9091785);

- нежитлову будівлю складу хімії,
розташовану за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16в (картка
прийому заяви №9098576);

- нежитлове приміщення контори,
розташоване за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16г (картка
прийому заяви №9095150);

- нежитлову будівлю корівника,
розташовану за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16з (картка
прийому заяви №9090069);

- нежитлову будівлю кормоцеху,
розташовану за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16а (картка
прийому заяви №9097374);

- нежитлову будівлю свинарника,
розташовану за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16д (картка
прийому заяви №9088675);

- нежитлову будівлю майстерні,
розташовану за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16ж (картка
прийому заяви №9087012);

- нежитлове приміщення пилорами,
розташоване за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16б (картка
прийому заяви №9082133);

- нежитлову будівлю комори,
розташовану за адресою: Тернопільська
область, Тернопільський район, с.
Застав'я, вул. Польова, буд. 16є (картка
прийому заяви №9100473).

Постанова набирає законної сили
за правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

/Постанова в повному обсязі складена
17.03.2014 року/.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.