Справа № 2а-11503/09/2670
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/17446/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Ковтун О.С.,

та представників сторін:

позивача - Ткача С.С.,

відповідача - Танцюри О.І.,

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Печерському районі м.
Києва (далі - ДПІ)

на постанову окружного
адміністративного суду міста Києва від
30.03.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2011

у справі № 2а-11503/09/2670

за позовом ДПІ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "НВ" (далі -
Товариство),

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, -
Ніжинської об'єднаної державної
податкової інспекції (далі - Ніжинська
ОДПІ),

про застосування штрафних санкцій з
конфіскацією грального обладнання.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2011 року ДПІ звернулася до
окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом, в якому (з
урахуванням уточнення позовних вимог)
просила застосувати до відповідача
фінансові санкції у вигляді штрафу в
розмірі восьми тисяч мінімальних
заробітних плат на підставі статті 3
Закону України «Про заборону грального
бізнесу в Україні» з конфіскацією
грального обладнання у кількості 12
гральних автоматів згідно з протоколом
виручення речей і документів від 11.07.2009.

Постановою названого суду від 30.03.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.03.2011, у позові відмовлено з
мотивів недоведеності податковим
органом ані факту провадження
Товариством діяльності з організації
та проведення азартних ігор, ані
належності спірних гральних автоматів
відповідачеві на праві власності.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів нормам матеріального
права та дійсним обставинам справи, ДПІ
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати ухвалені у
справі судові акти та задовольнити
позов.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає,
що касаційна скарга ДПІ підлягає
частковому задоволенню з урахуванням
такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що 11.07.2009
працівниками відділу податкової
міліції Ніжинської ОДПІ було складено
акт обстеження грального закладу,
розташованого на АДРЕСА_1; в цьому акті
зафіксовано наявність у цьому закладі
12 гральних автоматів у ввімкненому
стані, з використанням 5 з яких було
надано послуги з гри ОСОБА_3 та ОСОБА_4
(що підтверджується також їх
особистими поясненнями). Перелік
гральних автоматів, що
використовувалися для надання
зазначених послуг, наведений в
протоколі вилучення речей і документів
від 11.07.2009.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про заборону грального бізнесу в
Україні» гральний бізнес - це
діяльність, пов'язана з організацією,
проведенням та наданням можливості
доступу до азартних ігор у казино, на
гральних автоматах, комп'ютерних
симуляторах, у букмекерських конторах,
в інтерактивних закладах, в
електронному (віртуальному) казино
незалежно від місця розташування
сервера.

Статтею 2 названого Закону заборонено
гральний бізнес в Україні та участь в
азартних іграх на її території.

Відповідно до статті 3 цього Закону (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) до суб'єктів
господарювання, які організовують і
проводять на території України азартні
ігри, застосовуються фінансові санкції
у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч
мінімальних заробітних плат з
конфіскацією грального обладнання, а
прибуток (дохід) від проведення такої
азартної гри підлягає перерахуванню до
Державного бюджету України.

Застосування фінансових санкцій,
зазначених у частині першій цієї
статті, здійснюється за рішенням суду,
ухваленим за позовом органів міліції
та/або органів державної податкової
служби.

У судовому процесі встановлено, що на
підставі договору оренди нежитлового
приміщення від 17.11.2007 № 019 суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_5 (орендодавець) передав
відповідачу (орендар) у строкове платне
користування спірне нежитлове
приміщення загальною площею 23 кв.м для
розміщення залу гральних автоматів та
організації проведення азартних ігор,
про що складено акт приймання-передачі
нежитлового приміщення від 12.11.2007. З
урахуванням додаткової угоди № 1 до
договору термін його дії було
встановлено до 12.11.2009.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що ДПІ не було доведено
факту організації і проведення
азартних ігор відповідачем у
приміщенні, яке перебувало в нього на
титулі оренди, враховуючи факт
дострокового розірвання названого
договору оренди 30.06.2009 за додатковою
угодою № 2 до договору.

Відповідно до частини 1 статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

При цьому, законодавцем презумується
реальний характер господарських
операцій з передачі майна за договором
оренди, що не може підтверджуватись
виключно договорами оренди та актом
приймання-передачі.

Ці обставини відповідно до частини
першої статті 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) входять до предмета
доказування при розгляді судом
адміністративного позову стосовно
застосування штрафу за організацію і
проведення азартних ігор на території
України, за умови наявності доказів, що
свідчать про фактичне продовження
орендарем користування орендованим
приміщенням після закінчення строку
дії договору оренди.

Разом з тим, факт припинення правових
відносин оренди та фактичної
повернення зазначеного приміщення
орендодавцеві відповідачем не може
вважатися встановленим з огляду на те,
що оцінка доказів у справі зроблена
судом без дотримання вимог статті 86
КАС. Згідно з цією статтею суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 69 КАС
встановлено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів (частина друга
цієї статті).

Однак суди не взяли до уваги доводів
ДПІ, на які позивач посилався, доводячи
вчинення відповідачем правопорушення,
не з'ясували обставин (на перевірці
яких неодноразово наполягав позивач у
ході розгляду справи) щодо фактичної
наявності станом на 11.07.2009 гральних
автоматів у спірному приміщенні у
робочому стані, підстав та мети
перебування ОСОБА_6 (яка, за твердженням
ДПІ, виконувала функції адміністратора
у спірному гральному залі) у названому
приміщенні, не надали будь-якої
правової оцінки рапортам
оперуповаженого ВВЗБГЕ відділу
податкової міліції Ніжинської ОДПІ.

Повному встановленню та перевірці
зазначених обставин справи сприяв би і
допит свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
були присутні при здійсненні перевірки
у залі гральних автоматів та яким
фактично було надано гральні послуги
на вказаних автоматах.

Обов'язок суду встановити дійсні
обставини справи при розгляді
адміністративного позову безвідносно
до позиції сторін випливає з
офіційного з'ясування обставин справи
як принципу адміністративного
судочинства, закріпленого нормами
статті 7, частин четвертої та п'ятої
статті 11 КАС.

Також як на мотив для відмови у
задоволенні позову суди послалися на
належність спірного грального
обладнання товариству з обмеженою
відповідальністю «Альтвіжен-Україна»,
у якого відповідач орендував
відповідні гральні автомати за
договором від 12.11.2007 № 13/11 та якому це
обладнання було достроково повернуто
за актом прийому-передачі майна від
30.06.2009.

Однак при цьому суди не надали
будь-якої правової оцінки тому факту,
що за цим актом відповідач повернув
орендодавцеві 9 гральних автоматів,
тоді як у протоколі вилучення речей і
документів від 11.07.2009 зазначено про
наявність у спірному приміщенні 12
гральних автоматів; суди не встановили
власника решти трьох автоматів.

У разі ж достовірного встановлення
обставини, що гральне обладнання не
належить на праві власності суб'єкту
господарювання, що використовує для
організації і проведення азартних ігор
таке гральне обладнання, позов може
бути задоволено у частині застосування
штрафу, передбаченого статтею З «Про
заборону грального бізнесу в Україні».

Допущені судами попередніх інстанцій
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, а отже
відповідно до частини другої статті 227
КАС України є підставою для скасування
ухвалених у справі судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
слід взяти до уваги викладене в цій
ухвалі, перевірити належним чином
доводи сторін щодо фактичного надання
відповідачем послуг з грального
бізнесу, для чого в разі необхідності
зобов'язати сторони надати докази, яких
не буде вистачати для з'ясування цієї
обставини, або ж витребувати такі
докази у інших осіб, в яких вони можуть
знаходитися; викликати свідків, дати
правильну юридичну оцінку
встановленим обставинам та
постановити рішення відповідно до
вимог статті 159 КАС.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 КАС, Вищий
адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва задовольнити частково.

2. Постанову окружного
адміністративного суду міста Києва від
30.03.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.03.2011 у справі № 2а-11503/09/2670
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько