Справа № 232/3694/12
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 232/3694/12

Головуючий у 1-й інстанції: Сало Т.Б.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

02 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Білої Л.М. Драчук Т. О.

секретар судового засідання: Копійчук
О.В.

за участю представників сторін:

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Павич Ольги
Сергіївни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці на постанову Вінницького
міського суду Вінницької області від 11
лютого 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

в червні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з адміністративним позом до
управління Пенсійного фонду України в
м.Вінниці про визнання дій
протиправними та зобов'язання до
вчинення дій.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 лютого 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нову постанову про відмову в
задоволені позову. В апеляційній
скарзі апелянт посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування всіх обставин
справи що призвело до неправильного її
вирішення.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечила проти доводів
апеляційної скарги, у зв'язку з чим
просила залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримала вимоги
апеляційної скарги та просила її
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 є пенсіонером, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення НОМЕР_1 з 08 грудня 2010 року
(а.с.5).

19 березня 2012 року позивач звернулась із
заявою до управління Пенсійного фонду
України в м. Вінниці з проханням
пояснити причину припинення виплати
пенсії та поновити її виплату (а.с.6).

Листом управління Пенсійного Фонду
України в м.Вінниці від 03 квітня 2012 року
№175/П-1 «Щодо надання інформації»
ОСОБА_4 повідомлено, що з 08 грудня 2010
року відповідно до заяви та пакету
документів від 08 грудня 2010 року
призначена пенсія за вислугу років,
стаж роботи за вислугу років склав 25
років 9 місяців 13 днів. В порядку
контролю пенсійна справа була
направлена до Головного управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області, яким зауважено, що зарахування
стажу роботи у структурі міської
дитячої лікарні №1 блоку інтенсивної
терапії та реанімації з 21 січня 1997 року
по 08 жовтня 1997 року можна рахувати в
пільговому обчисленні за умови
внесення змін до трудової книжки
відповідно до архівної довідки №182,
виданої управлінням охорони здоров'я.
Після такого зауваження стаж роботи
був перерахований і склав 24 роки 10
місяців 18 днів. В призначенні пенсії
відмовлено за недостатністю стажу
роботи за вислугу років та виплата
призначеної пенсії була припинена з 01
серпня 2011 року (а.с.7).

Розпорядженням від 22 липня 2011 року
вирішено відмовити в призначенні
пенсії по вислузі років ОСОБА_4 у
зв'язку з тим, що вона має недостатньо
відповідного стажу для призначення
пенсії за вислугу років (а.с. 19).

Судом першої інстації встановлено та
не заперечується колегією суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду, що на підставі
заяви позивача від 08 грудня 2010 року,
відповідачем було прийнято рішення про
призначення довічно пенсії за вислугу
років ОСОБА_4 як працівнику охорони
здоров'я, що підтверджується пенсійним
посвідченням, протоколом про
призначення пенсії та не
заперечувалось відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що на
день звернення позивача за
призначенням пенсії, відповідачем
було обраховано стаж роботи, який
склав 25 років 9 місяців 13 днів.

Позивач з 01 серпня 1995 року по 21 січня 1997
року працювала на посаді палатної
медсестри стаціонарного відділення
Вінницької міської дитячої лікарні №1;
з 21 січня 1997 року по 31 липня 1998 року
переведена на посаду медсестри палати
інтенсивної терапії стаціонару; з 31
липня 1998 року позивач звільнена із
займаної посади по переводу в Міську
лікарню «Центр матері і дитини»; з 01
серпня 1998 року по 01 вересня 1998 року
займала посаду медсестри палати
інтенсивної терапії при педіатричному
відділенні №1; з 01 вересня 1998 року по 01
січня 2009 року займала посаду медсестри
анестезіолого-реанімаційного
відділення та палати інтенсивної
терапії по догляду за хворими; з 01 січня
2009 року по 06 грудня 2010 року займала
посаду медичної сестри стаціонару
анестезіолого-реанімаційного
відділення та палати інтенсивної
терапії, про що свідчить копія
трудової книжки (а.с. 11-12).

В листі управління Пенсійного фонду
України в м.Вінниці від 03 квітня 2012 року
№175/п-1 зазаначено, що при призначенні
пенсії до стажу роботи позивача у
подвійному розмірі зараховано періоди:
з 08 жовтня 1997 року по 31 липня 1998 року; з 01
серпня 1998 року по 26 січня 1999 року; з 27
січня 1999 року по 02 вересня 2001 року; з 03
вересня 2001 року по 06 грудня 2010 року.
Тобто, в момент прийняття рішення про
призначення пенсії за вислугу років у
подвійному розмірі обчислювались
окремі періоди роботи позивача,
починаючи з 08 жовтня 1997 року. Разом з
тим, у вказаному листі рекомендовано
позивачу внести зміни до трудової
книжки для обчислення стажу у
подвійному розмірі періоду роботи в
структурі міської дитячої лікарні №1
блоку інтенсивної терапії та
реанімації з 21 січня 1997 року по 08 жовтня
1997 року.

Згідно з розрахунком стажу № п/с 110652,
стаж роботи позивача складає 25 років 9
місяців 13 днів (а.с.86). Відповідно до
розрахунку стажу № п/с 168453 стаж роботи
позивача складає 24 роки 10 місяців 18
днів (а.с.85). З наведеного вбачається, що
відповідачем виключено з подвійного
розміру та обчислено у одинарному
розмірі період роботи позивача з 08
жовтня 1997 року по 31 липня 1998 року на
посаді медсестри палати інтенсивної
терапії стаціонару у міській дитячій
лікарні №1 та з 01 серпня 1998 року по 31
серпня 1998 року на посаді медсестри
палати інтенсивної терапії при
педіатричному відділенні у лікарні
«Центр матері та дитини».

Відповідно до архівної довідки № 182 від
11 квітня 2011 року, наказом № 7 від 21 січня
1997 року по ТМО міської дитячої лікарні
№1 м. Вінниці «Про реорганізацію
міської дитячої лікарні №1» на
підставі рішення виконкому міської
ради народних депутатів № 802 від 11
жовтня 1996 року «Про удосконалення
системи медичного забезпечення
населення міста» та наказу УОЗ
міськвиконкому №2 від 13 січня 1997р. «Про
реорганізацію міської дитячої лікарні
№1» з 21 січня 1997 року міську дитячу
лікарню №1 вважати як таку, що в своїй
структурі має 140 ліжок, із них 60 ліжок
молодшого дитинства з блоком
інтенсивної терапії та реанімації, де
працювала позивач згідно із записом №
2 трудової книжки (а.с.9,11).

Довідкою міської дитячої поліклініки
№1 від 18 липня 2011 року № 01-2/504, надано
роз'яснення про функціональні
обов'язки ОСОБА_4 та інформація щодо
виконуваної позивачем роботи на
посаді медсестри палати інтенсивної
терапії стаціонару в міській дитячій
лікарні №1 та в лікарні «Центр матері
та дитини»(а.с.10).

Довідкою №128 від 06 грудня 2010 року
міської лікарні «Центр матері та
дитини» підтверджено роботу ОСОБА_4 на
посаді медсестри
анестезіолого-реанімаційного
відділення та палати інтенсивної
терапії з 01 серпня 1998 року по дату
видачі довідки із зазначенням періоду
перебування у відпустці (а.с. 89).

Архівні довідки №174 від 20 травня 2010р. та
№183 від 27.05.2012р. містять відомості про
роботу позивача з посиланням на
відповідні накази та відповідають
записам у трудовій книжці (а.с. 87,88).

Статтею 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» передбачено, що
основним документом, який підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженому КМ України
від 12.08.1993р. №637. Пунктом 3 вказаного
Порядку передбачено, що за відсутності
трудової книжки, а також у тих випадках,
коли в трудовій книжці відсутні
необхідні записи або містяться
неправильні чи неточні записи про
періоди роботи, для підтвердження
трудового стажу приймаються довідки,
виписки з наказів, особові рахунки і
відомості на видачу зарплати,
посвідчення, характеристики, письмові
трудові договори з відмітками про їх
виконання та інші документи, які
містять відомості про періоди роботи.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що стаж позивача
підтверджено записами у трудовій
книжці та довідками, виданими за
місцем роботи, які містять відомості
про роботу позивача. Відповідачем
перераховано стаж роботи в той час як
прийнято рішення про призначення
ОСОБА_4 пенсії за вислугу років.

Правову позицію щодо обчислення у
подвійному розмірі стажу роботи на
відповідних посадах закладів охорони
здоров`я висвітлено у постанові ВАСУ
від 17 листопада 2009 року №К-12649/09, у
постанові ВАСУ від 20 жовтня 2010 року
№К-20514/09, у постанові ВАСУ від 04 жовтня
2011 року №К-33088/09.

Статтею 46 Конституції України
проголошено право громадяни на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 2 Закону України „Про
пенсійне забезпечення" передбачено
призначення трудової пенсії, в тому
числі пенсія за вислугу років.

Відповідно до п. п. "е" статті 55 Закону
України „Про пенсійне забезпечення"
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 04 листопада 1993 року № 909
затверджено перелік закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років, в
якому передбачено, що право на пенсію
за вислугу років мають лікарі та
середній медичний персонал (незалежно
від найменування посад).

Відповідно до статті 60 Закону України
„Про пенсійне забезпечення" робота в
лепрозорних і протичумних закладах
охорони здоров'я, у закладах
(відділеннях) з лікування осіб,
заражених вірусом імунодефіциту
людини або хворих на СНІД, в інших
інфекційних закладах (відділеннях)
охорони здоров'я, у
паталого-анатомічних і реанімаційних
відділеннях закладів охорони здоров'я,
а також у психіатричних закладах
охорони здоров'я, зараховується до
стажу для призначення пенсій у
подвійному розмірі.

Частиною 1 статті 45 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» встановлено, що
пенсія призначається з дня звернення
за пенсією, крім таких випадків, коли
пенсія призначається з більш раннього
строку. За частиною 2 цієї ж статті
пенсія призначається довічно або на
період, протягом якого пенсіонер має
право на виплату пенсії відповідно до
цього Закону.

Згідно з частиною 5 статті 45 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» документи про
призначення (перерахунок) пенсії
розглядає територіальний орган
Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з
дня їх надходження приймає рішення про
призначення (перерахунок) або про
відмову в призначенні (перерахунку)
пенсії.

Відповідно до статті 82 Закону України
„Про пенсійне забезпечення" документи
про призначення пенсій розглядаються
органом, що призначає пенсії (стаття 81),
не пізніше 10 днів з дня їх надходження.
Повідомлення про відмову в призначенні
пенсії із зазначенням причин відмови
та порядку оскарження орган, що
призначає пенсії, видає або надсилає
підприємству, організації або
заявникові не пізніше 5 днів після
винесення відповідного рішення.

Враховуючи вищевикладене, відмова у
призначенні пенсії оформляється
рішенням, яке приймається на підставі
поданих заявником документів, не
пізніше 10-денного строку з дня їх
надходження. Рішення про відмову у
призначенні пенсії обов'язково
видається або надсилається
заявникові.

Статтею 49 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного фонду або за
рішенням суду припиняється: 1) якщо
пенсія призначена на підставі
документів, що містять недостовірні
відомості; 2) на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України; 3) у
разі смерті пенсіонера; 4) у разі
неотримання призначеної пенсії
протягом 6 місяців підряд; 5) в інших
випадках, передбачених законом.

Отже, законом визначено чіткий перелік
підстав для припинення виплати пенсії.

Дослідивши матеріали справи, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що відповідач не
повідомив належним чином позивача про
відмову у призначенні пенсії.
Розпорядження відповідача від 22 липня
2011 року не містить визначеної законом
підстави його ухвалення та не містить
відомостей про порядок його
оскарження.

ОСОБА_4 звернулась за призначення
пенсії по вислузі років, відповідачем
прийнято рішення про призначення
пенсії, але згодом більше як через
шість місяців відповідачем прийнято
розпорядження про відмову у призначені
пенсії та припинено її виплату.

Отже, управлінням Пенсійного фонду
України в м.Вінниці не дотримано
встановленого законом порядку
прийняття рішення про відмову у
призначенні пенсії та порядку
повідомлення позивача про прийняте
рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобовязані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобовязані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що підтверджували б
правомірність заявлених вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 ,
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції ухвалив
оскаржуване рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для його скасування або зміни
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Вінниці, -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького міського суду Вінницької
області від 11 лютого 2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
04 квітня 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Біла Л.М.

Драчук Т. О.