Справа № 2а-1459/2010
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 р.
Справа № 9104/37254/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу
Міжгірської селищної ради
Міжгірського району Закарпатської
області на постанову Міжгірського
районного суду Закарпатської області
від 29 грудня 2010 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Міжгірської селищної
ради Міжгірського району
Закарпатської області, селищного
голови Міжгірської селищної ради Щур
Василя Михайловича про зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И
Л А:

14 грудня 2010 року ОСОБА_2 звернувся в
Міжгірський районний суд
Закарпатської області з позовом до
Міжгірської селищної ради
Міжгірського району Закарпатської
області в якому просив зобов'язати
Міжгірського селищного голову подати
на розгляд Міжгірської селищної ради
два його клопотання до Міжгірської
селищної ради від 20 серпня 2010 року щодо
передачі йому безоплатно у власність
із земель комунальної власності:
земельної ділянки площею 0,15 га в ур.
«Горб» в смт.Міжгір`я для будівництва
та обслуговування жилого будинку і
земельної ділянки площею 0,60 га в ур.
«Горб» в смт.Міжгір'я для ведення
особистого селянського господарства;
зобов'язати Міжгірську селищну раду
розглянути два його клопотання до
Міжгірської селищної ради від 20 серпня
2010 року щодо передачі йому безоплатно у
власність із земель комунальної
власності: земельної ділянки площею 0,15
га в ур. «Горб» в смт.Міжгір`я для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і земельної ділянки площею 0,60
га в ур. «Горб» в смт.Міжгір`я для
ведення особистого селянського
господарства.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 20
серпня 2010 року він подав до Міжгірської
селищної ради два клопотання, щодо двох
земельних ділянок, які знаходяться в
комунальній власності, оскільки
зацікавлений в одержанні їх безоплатно
у власність. Однак, Міжгірський
селищний голова перешкоджав йому у
реалізації цього його законного права.

Постановою Міжгірського районного
суду Закарпатської області від 29
грудня 2010 року було вирішено визнати
дії селищного голови Щур В.М.
неправомірними та зобов`язано його чи
особу, яка його заміняє, внести на
розгляд сесії Міжгірської селищної
ради заяву ОСОБА_2 про передачу у
приватну власність земельних ділянок з
прийняттям відповідного
обґрунтованого рішення.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Міжгірська селищна
рада Міжгірського району
Закарпатської області подала
апеляційну скаргу на неї, в якій
просила постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким у позові підмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги,
апелянт по справі зазначає, що судом
першої інстанції неправильно було
застосовано норми матеріального і
висновки суду, викладені у рішенні не
відповідають обставинам справи, так як
суд надав невірну оцінку наявним у
справі доказам, що призвело до
прийняття незаконного та
необґрунтованого рішення.

Також, апелянт по справі зазначав, що
позивач по справі не виконав вимог ч.6
ст.118 Земельного кодексу України, а саме
не додав графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, про що позивачу було
повідомлено листом від 17 вересня 2010
року №02-11/703.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 20 серпня 2010 року
громадянин ОСОБА_2 звернувся із
письмовою заявою в Міжгірську селищну
раду з проханням про передачу йому у
приватну власність в урочищі «Горб»
смт.Міжгір`я 0,15га земельної ділянки для
будівництва і 0,60га для ведення
особистого селянського господарства.

17 вересня 2010 року селищний голова
Міжгірської селищної ради Щур В.М.
листом №02-11/703 надав відповідь, що
відповідно до ч.6 ст.118 Земельного
кодексу України, до клопотання про
надання у власність земельної ділянки
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, проте, жодних
документів, передбачених законом та
необхідних для винесення питання на
розгляд сесії Міжгірської селищної
ради, позивачем до клопотання не
додано.

24 вересня 2010 року позивач по справі
звернувся з клопотанням про розгляд
його клопотань від 20 серпня 2010 року, на
що отримав лист відповідача №02-11/795 від
22 жовтня 2010 року, в якому зазначалось,
що йому (ОСОБА_2) уже було надано
вичерпну відповідь на його попередні
клопотання.

Відповідно до ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ч.6 ст.118 Земельного кодексу
України, громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
орган місцевого самоврядування - це
виборний орган (рада), який складається
з депутатів і відповідно до закону
наділяється правом представляти
інтереси територіальної громади і
приймати від її імені рішення.

Згідно із статтею 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку задовольняючи
адміністративний позов, так як
відповідач - селищний голова
Міжгірської селищної ради Щур Василь
Михайлович, який являвся посадовою
особою органу місцевого
самоврядування, зобов'язаний був
відповідно до ч.6 ст.118 Земельного
кодексу України передати органу
місцевого самоврядування - Міжгірській
селищній раді, клопотання позивача, яка
в свою чергу повинна була б прийняти
своє обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, ст. 197, ч.1 п.1 ст.
199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу Міжгірської
селищної ради Міжгірського району
Закарпатської області - залишити без
задоволення, а постанову Міжгірського
районного суду Закарпатської області
від 29 грудня 2010 року у справі № 2а-1459/2010 -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили через п'ять
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі та може бути
оскаржена до касаційної інстанції
протягом 20 днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
В.М. Багрій

Суддя
Д.М. Старунський