Справа № 817/528/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/528/14

31 березня 2014 року 17год. 05хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Зозулі
Д. П. за участю секретаря судового
засідання Минько Н.З. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник Довгалюк
Ірина Леонідівна,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення форми "В1" №
від 06.11.2013 року.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали.
На їх обґрунтування пояснили, що
оспорюване податкове
повідомлення-рішення прийнято
відповідачем за результатами
документальної виїзної позапланової
перевірки платника податку, під час
якої виявлено завищення останньою
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість, задекларованого у
січні-лютому, квітні-травні 2013 року,
внаслідок включення до складу
податкового кредиту попередніх
податкових періодів сум ПДВ по
господарських операціях із
контрагентами ПП "Валга", ПП
"Полтава-Проект-Монтаж", ТОВ
"Нові-Рішення-2013", які на думку органу
доходів із борів, не мають ознак
товарності.

Представники позивача з такими
висновками не погоджуються, вважають,
що вони ґрунтуються на недостовірних
та необ'єктивних даних. Зокрема,
зазначили, що позивач здійснює
господарську діяльність із надання
послуг перевезення та
експедиторського обслуговування. В
межах здійснення власної
господарської діяльності фізична
особа-підприємець ОСОБА_5 придбавала
експедиторські послуги у вказаних
контрагентів, що підтверджується усіма
необхідними первинними документами та
документами бухгалтерського обліку,
які надавалися під час перевірки.
Представники позивача наголосили, що
твердження відповідача про
безтоварність цих господарських
операцій базуються виключно на
висновках актів їх зустрічної звірки,
які, в свою чергу, не містять жодних
відомостей про порушення конкретно
позивачем норм податкового
законодавства.

Просять позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечила. На обґрунтування своїх
заперечень пояснила, що під час
документальної виїзної позапланової
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 було виявлено порушення нею
вимог статей 198, 200 Податкового кодексу
України, яке полягало у безпідставному
завищенні бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість
січня-лютого, квітня-травня 2013 року,
внаслідок включення до складу
податкового кредиту листопада-грудня
2012 року, лютого, квітня 2013 року сум ПДВ
по господарських операціях із
контрагентами ПП "Валга", ПП
""Полтава-Проект-Монтаж", ТОВ
"Нові-Рішення-2013". Причиною вказаних
порушень представник відповідача
вважає відсутність об'єктів
оподаткування при придбанні послуг у
даних контрагентів.

Представник відповідача зазначила, що
на час проведення перевірки позивача
органу доходів і зборів було надано
акти щодо неможливості проведення
зустрічних звірок вказаних
контрагентів, внаслідок їх відсутності
за місцезнаходженням, а також
аналітичну інформацію щодо несплати
ними податкових зобов'язань з податку
на додану вартість до бюджету. Крім
того, представник відповідача
посилається на ту обставину, що під час
попередньої планової документальної
перевірки позивача було виявлено
завищення нею податкового кредиту з
податку на додану вартість, зокрема,
при взаємовідносинах із контрагентом
ПП "Валга". Тому, представник
відповідача вважає, що зменшення
позивачеві бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість здійснено
правомірно.

Просить в задоволенні позову відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що
позовні вимоги слід задовольнити
повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у період з 30.09.2013
року по 04.10.2013 року Державною
податковою інспекцією у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за грудень 2012 року,
січень-травень 2013 року, результати якої
оформлено актом від 11.10.2013 року
№202/17-117/НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 8-14).

24.10.2013 року платником податку подано
заперечення на акт перевірки. За
наслідками розгляду заперечень
висновки акту перевірки залишено без
змін, про що платника податку
повідомлено відповіддю від 01.11.2013 року
№7833/17-132 (т. 1 а.с. 15-18).

На підставі акту перевірки Державною
податковою інспекцією у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
"В1" № від 06.11.2013 року, згідно якого
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі, заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість наступних періодів) з податку
на додану вартість на загальну суму
7326,00 грн., а саме, задекларованого у
податкових деклараціях з податку на
додану вартість за січень 2013 року на
суму 145,00 грн., за лютий 2013 року на суму
735,00 грн., за квітень 2013 року на суму 5208,00
грн., за травень 2013 року на суму 1238,00 грн.
та нараховано штраф у сумі 3663,00грн. (т. 1
а.с. 19).

Вказане рішення оскаржувалося
платником податку в адміністративному
порядку. За наслідками розгляду скарг
останні залишено без задоволення, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення - без змін, про що
платника податку повідомлено рішенням
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області від 13.01.2014 року
№7/14/17-00-10-05-105/324 та рішенням
Міністерства доходів і зборів України
від 12.02.2014 року №865/К/99-99-10-01-03-14 (т. 1 а.с.
20-27).

В основу оспорюваного податкового
повідомлення-рішення покладено
висновки відповідача про порушення
позивачем пунктів 198.3, 198.6 статті 198,
пунктів 200.1, 200.3- 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, яке
полягало у завищенні останнім сум
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на загальну суму 7326,00
грн., внаслідок включення до його
складу сум податкового кредиту з
податку на додану вартість за
листопад-грудень 2012 року, лютий,
квітень 2013 року, сформованих на
підставі операцій із контрагентами ПП
"Валга", ПП "Полтава-Проект-Монтаж", ТОВ
"Нові-Рішення-2013", які на думку органу
доходів із борів, не мають ознак
товарності.

Однак, наведені висновки суд вважає
безпідставними та такими, що не
відповідають вимогам закону і
фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV, господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV, факт здійснення господарських
операцій фіксується первинними
документами.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальну зміну
майнового стану суб'єкта
господарювання, яка фіксується шляхом
складення контрагентами первинних
документів.

Вимога щодо реальної зміни майнового
стану суб'єкта господарювання
кореспондує з положеннями Податкового
кодексу України, якими врегульовано
порядок формування платниками
податків податкового кредиту з податку
на додану вартість та визначення сум
даного податку, які підлягає сплаті до
бюджету або бюджетному відшкодуванню.

Зокрема, відповідно до пп. "а" п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України, сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.3 ст. 200 Податкового
кодексу України, при від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що в разі,
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Пунктом 200.6 статті 200 Податкового
кодексу України (в редакції, що була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що платник
податку може прийняти самостійно
рішення про зарахування в повному
обсязі належної йому суми бюджетного
відшкодування або її частини у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку, що виникли протягом
наступних звітних (податкових)
періодів, за наявності умов,
передбачених пунктом 200.4 цієї статті.
Зазначене рішення відображається
платником податку у податковій
декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

За змістом наведених норм
законодавства, необхідною умовою для
включення податку на додану вартість
до податкового кредиту, що
безпосередньо впливає на зменшення
суми податкових зобов'язань, є, зокрема,
фактична наявність господарських
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), їх зв'язок з господарською
діяльністю платника податку.

При цьому, наслідки у податковому
обліку створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто дії, які
викликають зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства та відповідають змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_5 з 13.04.2001 року зареєстрована як
фізична особа-підприємець, протягом 2012
року - 2013 року перебувала на загальній
системі оподаткування, з 01.11.2006 року
зареєстрована в якості платника
податку на додану вартість (т. 1 а.с.
151-154).

01.03.2012 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 та ПП "Валга"
було укладено договір №1-01/03, предметом
якого стало надання послуг перевезення
та транспортно-експедиційного
обслуговування (т. 1 а.с. 28-29).

На виконання умов даного договору ПП
"Валга" було надано позивачеві
експедиторські послуги на загальну
суму 23050,00 грн., в тому числі ПДВ у сумі
3841,67 грн., що підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг):
від 05.11.2012 року №7412/1 на суму 1500,00 грн., в
тому числі ПДВ 250,00 грн.; від 05.11.2012 року
№7412/2 на суму 2500,00 грн., в тому числі ПДВ
416,67 грн.; від 20.11.2012 року №7412/3 на суму
1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.; від
20.11.2012 року №7412/4 на суму 2550,00 грн., в тому
числі ПДВ 425,00 грн.; від 21.11.2012 року №7412/5
на суму 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00
грн.; від 21.11.2012 року №7412/6 на суму 2300,00
грн., в тому числі ПДВ 383,33 грн.; від 21.11.2012
року №7412/7 на суму 1500,00 грн., в тому числі
ПДВ 250,00 грн.; від 27.11.2012 року №7412/8 на
суму 2700,00 грн., в тому числі ПДВ 450,00 грн.;
від 30.11.2012 року №7412/9 на суму 1500,00 грн., в
тому числі ПДВ 250,00 грн.; від 03.12.2012 року
№7989 на суму 1500,00 грн., в тому числі ПДВ
250,00 грн.; від 04.12.2012 року №7990 на суму 2500,00
грн., в тому числі ПДВ 416,67 грн.; від 26.12.2012
року №7991 на суму 1500,00 грн., в тому числі
ПДВ 250,00 грн. (т. 1 а.с. 34-45).

Розрахунки за надані послуги між
сторонами проведені у безготівковій
формі, що підтверджується:
рахунками-фактурами від 05.11.2012 року
№7412/1 на суму 1500,00 грн., від 05.11.2012 року
№7412/2 на суму 2500,00 грн., від 20.11.2012 року
№7412/3 на суму 1500,00 грн., від 20.11.2012 року
№7412/4 на суму 2550,00 грн., від 21.11.2012 року
№7412/5 на суму 1500,00 грн., від 21.11.2012 року
№7412/6 на суму 2300,00 грн., від 21.11.2012 року
№7412/7 на суму 1500,00 грн., від 27.11.2012 року
№7412/8 на суму 2700,00 грн., від 30.11.2012 року
№7412/9 на суму 1500,00 грн., від 03.12.2012 року
№7989 на суму 1500,00 грн., від 04.12.2012 року
№7990 на суму 2500,00 грн., від 26.12.2012 року
№7991 на суму 1500,00 грн.; платіжними
дорученнями: від 12.12.2012 року №2904 на суму
2700,00 грн.; від 14.03.2013 року №3275 на суму
7550,00 грн.; від 21.03.2013 року №3299 на суму
3800,00 грн.; від 25.03.2013 року №3309 на суму
4500,00 грн.; від 02.04.2013 року №3330 на суму
5550,00грн. та виписками з банківського
рахунку позивача за відповідні періоди
(т. 1 а.с. 51-53, 87, 92, 96, 101, 105, 109, 114, 118, 122, 127, 131,
136, 164-165, 167-168, 170).

ПП "Валга" виписано позивачеві
податкові накладні: від 05.11.2012 року №709
на суму 1500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00
грн.; від 05.11.2012 року №710 на суму 2500,00
грн., в тому числі ПДВ 416,67 грн.; від 20.11.2012
року №711 на суму 1500,00 грн., в тому числі
ПДВ 250,00 грн.; від 20.11.2012 року №712 на суму
2550,00 грн., в тому числі ПДВ 425,00 грн.; від
21.11.2012 року №713 на суму 1500,00 грн., в тому
числі ПДВ 250,00 грн.; від 21.11.2012 року №714 на
суму 2300,00 грн., в тому числі ПДВ 383,33 грн.;
від 21.11.2012 року №715 на суму 1500,00 грн., в
тому числі ПДВ 250,00 грн.; від 27.11.2012 року
№716 на суму 2700,00 грн., в тому числі ПДВ
450,00 грн.; від 30.11.2012 року №717 на суму 1500,00
грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн.; від 03.12.2012
року №414 на суму 1500,00 грн., в тому числі
ПДВ 250,00 грн.; від 04.12.2012 року №415 на суму
2500,00 грн., в тому числі ПДВ 416,67 грн.; від
26.12.2012 року №416 на суму 1500,00 грн., в тому
числі ПДВ 250,00 грн. (т.1 а.с. 34-45).

18.01.2013 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 та ПП
"Полтава-Проект-Монтаж" було укладено
договір №1-18/01, предметом якого стало
надання послуг перевезення та
транспортно-експедиційного
обслуговування (т. 1 а.с. 32-33).

На виконання умов даного договору ПП
"Полтава-Проект-Монтаж" було надано
позивачеві експедиторські послуги на
загальну суму 20991,86 грн., в тому числі
ПДВ у сумі 1998,65 грн., що підтверджується
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг): від 04.02.2013 року №988 на суму 5425,74
грн., в тому числі ПДВ 904,29 грн.; від 05.02.2013
року №989 на суму 4429,37 грн., в тому числі
ПДВ 738,23 грн.; від 15.02.2013 року №990 на суму
1000,00 грн., в тому числі ПДВ 166,67 грн.; від
27.02.2013 року №991 на суму 1136,75 грн., в тому
числі ПДВ 189,46 грн. (т. 1 а.с. 46-49).

Розрахунки за надані послуги між
сторонами проведені у безготівковій
формі, що підтверджується:
рахунками-фактурами від 04.02.2013 року №988
на суму 5425,74 грн., від 05.02.2013 року №989 на
суму 4429,37 грн., від 15.02.2013 року №990 на
суму 1000,00 грн., від 27.02.2013 року №991 на
суму 1136,75 грн.; платіжними дорученнями
від 02.04.2013 року №3331 на суму 2136,75,00 грн.,
від 10.04.2013 року №3370 на суму 3000,00 грн., від
23.04.2013 року №3408 на суму 2000,00 грн. та
виписками з банківського рахунку
позивача за відповідні періоди (т. 1 а.с.
54-55, 75, 78, 81, 84, 166, 169, 171).

ПП "Полтава-Проект-Монтаж" виписано для
позивача податкові накладні: від 04.02.2013
року №988 на суму 5425,74 грн., в тому числі
ПДВ 904,29 грн.; від 05.02.2013 року №989 на суму
4429,37 грн., в тому числі ПДВ 738,23 грн.; від
15.02.2013 року №990 на суму 1000,00 грн., в тому
числі ПДВ 166,67 грн.; від 27.02.2013 року №991 на
суму 1136,75 грн., в тому числі ПДВ 189,46 грн.
(т. 1 а.с. 46-49).

01.04.2013 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 та ТОВ
"Нові-Рішення-2013" було укладено договір
№1-01/04, предметом якого стало надання
послуг перевезення та
транспортно-експедиційного
обслуговування (т. 1 а.с. 30-31).

На виконання умов даного договору ТОВ
"Нові-Рішення-2013" було надано
позивачеві експедиторські послуги на
суму 5800,00 грн., в тому числі ПДВ 966,67 грн.,
що підтверджується актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 22.04.2013 року №311 (т.1 а.с. 50).

Розрахунки за надані послуги між
сторонами проведені у безготівковій
формі, що підтверджується:
рахунком-фактурою від 22.04.2013 року №311 на
суму 5800,00 грн.; платіжним дорученням від
22.05.2013 року №3489 на суму 5800,00 грн. та
випискою з банківського рахунку
позивача за відповідний період (т.1 а.с.
70, 243).

ТОВ "Нові-Рішення-2013" виписано для
позивача податкову накладну від 22.04.2013
року №326 на суму 5800,00 грн., в тому числі
ПДВ 966,67 грн. (т. 1 а.с. 50).

Подальше використання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 послуг,
отриманих від контрагентів ПП "Валга",
ПП "Полтава-Проект-Монтаж", ТОВ
"Нові-Рішення-2013", у власній
господарській діяльності
здійснювалось у межах надання нею
експедиторських послуг для наступних
покупців (замовників) (т. 1 а.с. 68-137, 246-250,
т. 2 а.с. 1-32).

Суми податку на додану вартість на
підставі податкових накладних,
виписаних вказаними контрагентами
включені позивачем до складу
податкового кредиту, а саме: за
листопад 2012 року у сумі 2925,00 грн., за
грудень 2012 року у сумі 917,00 грн., за лютий
2013 року у сумі 1999,00 грн., за квітень 2013
року у сумі 967,00 грн. та в подальшому - до
складу бюджетного відшкодування (т. 1
а.с. 172-230).

Досліджені судом документи на
підтвердження здійснення описаних
вище господарських операцій з поставки
послуг є первинними у розумінні Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 року №996-XIV та відповідають усім
необхідним вимогам, передбаченим цим
Законом.

Податкові накладні, виписані названими
контрагентами, також відповідають
вимогам статті 201 Податкового кодексу
України.

В акті перевірки будь-які зауваження
щодо форми та змісту цих документів
відсутні.

Тому, суд приходить до висновку, що
вказані документи містять усі
необхідні відомості про обставини, які
є предметом доказування у цій справі та
пов'язані з рухом активів, виконанням
зобов'язань, що описані вище,
відповідають змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах,
та підтверджують обґрунтованість
визначення останнім податкового
кредиту з податку на додану вартість.

При цьому, суд відхиляє наведені в акті
перевірки твердження органу доходів і
зборів щодо безтоварності цих
господарських операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Згідно рішення Європейського суду з
прав людини від 22.01.2009 року у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява
№3991/03), у разі якщо національні органи
за відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою ПДВ, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
будь-яких вказівок на обізнаність про
таке порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки до отримувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії або бездіяльність постачальника,
який перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003
року №755-IV передбачено, що в разі якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Таким чином, якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, не подав звітність, або не
знаходиться за місцем своєї
реєстрації, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не може бути
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо його отримання та має всі
документальні підтвердження його
розміру.

Зокрема, відповідач посилається на
акти зустрічних звірок ПП "Валга", ПП
"Полтава-Проект-Монтаж", ТОВ
"Нові-Рішення-2013", яким встановлено
відсутність даних суб'єктів
господарювання за власним
місцезнаходженням та, як наслідок
неможливість підтвердження фактичного
здійснення даними контрагентами
господарських операцій за спірний
період.

Водночас, у матеріалах справи
містяться докази щодо наявності у
контрагентів позивача на час
здійснення спірних правовідносин
державної реєстрації та статусу
платників податку на додану вартість
(т. 1 а.с. 154-164).

Крім того, в матеріалах справи наявна
копія ухвали Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 09.01.2014 року у справі №817/3492/13-а, якою
встановлено правомірність формування
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5
податкового кредиту з податку на
додану вартість за листопад, грудень 2012
року на підставі господарських
операцій з ПП "Валга" (т. 1 а.с. 139-145).

Частиною 1 статті 72 КАС України
визначено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи правомірність формування
позивачем податкового кредиту, орган
доходів і зборів прийшов до
безпідставного висновку щодо
завищення ним суми бюджетного
відшкодування (у тому числі, заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість наступних періодів) з податку
на додану вартість на загальну суму
7326,00 грн.

Частиною 1 статті 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків встановлених статті 72
цього Кодексу. У відповідності до
пункту 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятого ним оспорюваного
податкового повідомлення-рішення.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку, що податкове
повідомлення-рішення форми "В1" №
від 06.11.2013 року підлягає скасуванню.

Отже, вимоги позивача правомірні,
обґрунтовані і підлягають до
задоволення повністю, а заперечення
відповідача суд відхиляє як
безпідставні і такі, що суперечать
чинному законодавству та фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Враховуючи викладене та те, що позов
задоволено повністю на користь
позивача слід присудити з Державного
бюджету України 182 грн. 70 коп. судового
збору, сплаченого згідно платіжного
доручення № 4484 від 21.02. 2014 року (т. 1 а.с.
2).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
форми "В1" № від 06.11. 2013 року.

Присудити на користь позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Зозуля Д.
П.