Справа № 2а-3592/10/0370
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 р.
Справа № 9104/20851/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу Управління
у справах захисту прав споживачів у
Волинській області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2011
року по справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління
у справах захисту прав споживачів у
Волинській області про визнання дій
протиправними, скасування припису та
постанови, -

В С Т А Н О В
И Л А:

30 грудня 2010 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся в
Волинський окружний адміністративний
суд з позовом до Управління у справах
захисту прав споживачів у Волинській
області в якому просив визнати
протиправною позапланову перевірку
проведену, щодо нього, Управлінням в
справах захисту прав споживачів у
Волинській області Державного
комітету України у справах з питань
технічного регулювання та споживчої
політики в період з 16 по 20 липня 2010 року;
скасувати припис №44 від 20 липня 2010 року
«Про припинення порушень прав
споживачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ФОП
ОСОБА_2»; скасувати постанову №260 від 09
серпня 2010 року про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Свої позовні вимоги мотивував тим, що в
грудні 2010 року він отримав від
відповідача Акт перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів серії ВЗ №000780 від 16 лютого
2010 року, Припис відповідача №44 від 20
липня 2010 року і Постанову №260 від 09
серпня 2010 року про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
«Про захист прав споживачів». Дані
документи, позивач по справі вважав
незаконними і просив скасувати, так як
не був виконавцем замовлених
споживачами послуг, в результаті чого
відповідачем було безпідставно
застосовано до нього заходи державного
нагляду та накладено штрафні санкції.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2011
року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано припис
відповідача №44 від 20 лютого 2010 року
«Про припинення порушень прав
споживачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фізичною
особою підприємцем ОСОБА_2» та
постанову №260 від 09 серпня 2010 року про
накладення стягнень на ОСОБА_2,
передбачених ст.23 Закону України «Про
захист прав споживачів». В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Управління у справах
захисту прав споживачів у Волинській
області подало апеляційну скаргу на
неї, в якій просило постанову суду
першої інстанції скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги,
апелянт по справі зазначає, що судом
першої інстанції неправильно було
застосовано норми матеріального та
процесуального права.

Також, апелянт по справі зазначав, що
діяв цілком в межах своїх повноважень,
адже Управлінням у справах захисту
прав споживачів у Волинській області
було отримано дві скарги щодо поганого
надання послуг громадянкою ОСОБА_6. За
фактом звернення було проведено
позапланову перевірку за адресою
АДРЕСА_1.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що, до Управління в
захисту прав споживачів у Волинській
області звернулись громадяни ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 із скаргами, в яких вони
зазначали про порушення їх прав як
споживачів ПП «Тардом», директором
якого була ОСОБА_6 та її відмову в
усуненні недоліків виявлених у
придбанні товару.

16 липня 2010 року Управлінням у справах
захисту прав споживачів у Волинській
області відповідно до наказу № 443-п/000780
від 12.07.2010 року та направлення на
перевірку від 16.07.2010 року проведено
позапланову перевірку студії
кравецького мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1»
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за
адресою: АДРЕСА_2

За результатами перевірки було
складено акт №000780 від 16 липня 2010 року, в
якому зазначено, про неякісно надані
послуги ОСОБА_6 з пошиття ковдр пухових
та зимових з матеріалу замовника. Під
час проведення перевірки, ОСОБА_6
представлено копію свідоцтва про
реєстрацію фізичної особи підприємця
на ім'я ОСОБА_2 та копію свідоцтва про
сплату єдиного податку на цю ж особу за
2009 рік.

20 липня 2010 року позивачу по справі
внесено припис №44 про припинення
порушень прав споживачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, визначені ч.3 ст.10 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким вказано усунути порушення прав
споживачів шляхом задоволення вимог
споживачів визначених ч.3 ст.8 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та повернути кошти сплачені за надані
послуги в сумі 650 гривень та 1840 гривень.

09 серпня 2010 року відповідачем винесено
постанову №260 про накладення на
позивача стягнення визначеного п.п.1,9
ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав
споживачів» на суму 25240 гривень за
відмову в реалізації прав споживачів
та невиконання припису №44 (у
десятикратному розмірі від суми 650 грн.
- 6500 грн. та від суми 1840 грн. - 18400 грн. та 20
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян 340 грн. за невиконання
припису).

Колегія суддів вважає зазначити, що
Законом України «Про захист прав
споживачів» регулюються відносини між
споживачами товарів, робіт і послуг та
виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності, встановлює
права споживачів, а також визначає
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів.

Згідно із ч.3 ст.10 Закону України «Про
захист прав споживачів», у разі
виявлення недоліків у виконаній роботі
(наданій послузі) споживач має право на
свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у
виконаній роботі (наданій послузі) у
розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни
виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі
з такого ж матеріалу і такої ж якості чи
повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків
з усуненням недоліків виконаної роботи
(наданої послуги) своїми силами чи із
залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені
чинним законодавством на день
укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають
задоволенню у разі виявлення недоліків
під час приймання виконаної роботи
(наданої послуги) або під час її
виконання (надання), а в разі
неможливості виявлення недоліків під
час приймання виконаної роботи
(наданої послуги) - протягом
гарантійного чи іншого строку,
встановленого договором, чи протягом
двох років з дня прийняття виконаної
роботи (наданої послуги) у разі
відсутності гарантійного чи іншого
строку, встановленого законодавством
або договором.

Відповідно до п.п.1, 9 ч.1 ст.23 Закону
України «Про захист прав споживачів», у
разі порушення законодавства про
захист прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за відмову
споживачу в реалізації його прав,
установлених частиною першою статті 8,
частиною першою статті 9 і частиною
третьою статті 10 цього Закону, - у
десятикратному розмірі вартості
продукції виходячи з цін, що діяли на
час придбання цієї продукції, але не
менше п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян;
невиконання або несвоєчасне виконання
припису посадових осіб центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері державного
контролю за додержанням законодавства
про захист прав споживачів, про
усунення порушень прав споживачів - у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Згідно із ст.238 Господарського кодексу
України, за порушення встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності
до суб'єктів господарювання можуть
бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами
місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Відповідно до ст.249 Господарського
кодексу України, суб'єкт
господарювання має право оскаржити до
суду рішення будь-якого органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування щодо застосування до
нього адміністративно-господарських
санкцій.

Згідно із статтею 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції вірно прийшов до
висновку частково задовольняючи
адміністративний позов, так як
відповідачем не було доведено,
громадянка ОСОБА_6, яка приймала
замовлення у споживачів та проводила з
ними фінансові розрахунки, перебувала
у трудових відносинах з позивачем по
справі, щодо якого були застосовані
адміністративно-господарські санкції.
Таким чином, позивач по справі не може
вважатись суб'єктом правопорушення,
адже жодних правовідносин з
споживачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у нього не
було.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, ст. 197, ч.1 п.1 ст.
199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу Управління у справах
захисту прав споживачів у Волинській
області - залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2011
року у справі № 2а-3592/10/0370 - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили через п'ять
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі та може бути
оскаржена до касаційної інстанції
протягом 20 днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
В.М. Багрій

Суддя
Д.М. Старунський