Справа № К/9991/85354/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2014 року м.
Київ К/9991/85354/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в місті
Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Калуському районі Івано-Франківської
області про зобов'язання підвищити
пенсію,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року позивач звернувся в
суд з адміністративним позовом, в якому
зазначав, що відповідач в порушення
вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 09
липня 2007 року не підвищував пенсію на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яку просив стягнути.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 12
листопада 2010 року позов задоволено
частково: зобов'язано нарахувати та
виплатити з 02 травня 2010 року підвищення
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, передбаченого статтею 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з урахуванням статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким
зобов'язано нараховувати та
виплачувати підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
передбаченої статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
починаючи з 02 травня 2010 року з
урахуванням частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум;
позовні вимоги з 09 липня 2007 року по 01
травня 2010 року залишено без розгляду.

У касаційній скарзі відповідач просив
скасувати судові рішення та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і таке
підвищення з 09 липня 2007 року та з 22
травня 2008 року не проводилося.

Частково задовольняючи позов суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що строк звернення до суду позивачем
пропущено без поважних причин у зв'язку
з чим він не підлягає задоволенню, а
позовні вимоги підлягають задоволенню
з 02 травня 2010 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове,
апеляційний суд виходив з того, що
позовні вимоги до 01 травня 2010 року
підлягають залишенню без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду без поважних причин.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Позивач має право на державну
соціальну підтримку відповідно до
вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Відповідно до вимог статті 7 вказаного
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
надане право Кабінету Міністрів
України у 2010 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України у 2010 році
таке право використано не було, а тому
вказані норми не підлягають
застосуванню під час визначення
розміру спірних виплат, у зв`язку з чим
їх виплату слід здійснювати виходячи з
розміру, встановленого статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» установлено, що у 2011 році
норми і положення статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, до 23 липня 2011 року державна
соціальна підтримка дітей війни
підлягала виплаті відповідно до
мінімального розміру пенсії за віком,
який відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, а з 23 липня 2011 року -
відповідно до положень постанови
Кабінету Міністрів України від 6 липня
2011 року № 745 «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету».

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» стосовно застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першої цієї
статті, тільки щодо визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Отже право на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
2010 році виникло з 01 січня по 31 грудня 2010
року, а у 2011 році - з 01 січня по 23 липня.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове
апеляційний суд не звернув увагу на
дану обставину та переглядаючи судове
рішення після внесення відповідних
змін у законодавстві не вирішив дане
питання, не зазначив кінцеву дату
проведення підвищення пенсії у 2011 році,
у зв'язку з чим постанова підлягає
зміні в цій частині.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги
з 09 липня 2007 року по 01 травня 2010 року
апеляційний суд обґрунтовано виходив з
того, що позивачем без поважних причин
пропущено строк звернення до суду та
він не підлягає поновленню.

Відповідно до статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25 жовтня 2011
року змінити.

Абзац четвертий резолютивної частини
постанови викласти в такій редакції:
«Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в місті Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_4
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
встановленої частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з 02 травня 2010 року по 22
липня 2011 року».

У решті судове рішення залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/