Справа № 2а-5070/11
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-5070/11
Головуючий у 1-й інстанції: Смирнова
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Горяйнова
А.М.,

суддів - Мамчура
Я.С. та Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Києві апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Деснянському районі м. Києва
на постанову Деснянського районного
суду м. Києва від 18 липня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України у Деснянському районі м. Києва
про зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, передбаченої ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва та
зобов'язати провести перерахунок
пенсії, встановивши її розмір на рівні 8
мінімальних пенсій за віком, у
відповідності до ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 18 липня 2011 року даний
адміністративний позов був
задоволений в частині вимог за період з
25 червня 2011 року.

Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва, не
погоджуючись із прийнятою постановою
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема апелянт вказує на те, що
позивач не звертався до Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва із
документами, необхідними для
призначення пенсії, передбаченої ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Особи, які беруть участь у справі, з
клопотаннями про розгляд справи за їх
участю - не зверталися. В матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
вирішення апеляційної скарги, а
особиста участь сторін у розгляді
справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обставини, на які посилається
відповідач, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва -
задовольнити, постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 18 липня 2011
року - скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову виходячи з наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
правильно виходив з того, що позивачу
слід виплачувати пенсію у розмірі,
встановленому ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів не погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції, оскільки він не знайшов
свого підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п. 13 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» у разі якщо
особа має право на отримання пенсії,
щомісячного довічного грошового
утримання відповідно до законів
України «Про Кабінет Міністрів
України», «Про державну службу», «Про
Національний банк України», «Про
дипломатичну службу», «Про службу в
органах місцевого самоврядування»,
«Про прокуратуру», «Про статус
народного депутата України», «Про
судоустрій і статус суддів», «Про
судову експертизу», «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», «Про державну підтримку
засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів»,
Митного кодексу України, Положення про
помічника-консультанта народного
депутата України та цього Закону,
призначається одна пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання за її
вибором.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва та отримує
пенсію відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Згідно ч. 3 ст. 45 вказаного Закону
переведення з одного виду пенсії на
інший здійснюється з дня подання заяви.

ОСОБА_2 звернувся до відповідача із
заявою про переведення на пенсії по
інвалідності, передбачену ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 24 червня 2011 року № 13726/06-1
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва
повідомило позивача про те, що для
переведення на зазначений вид пенсії
необхідно подати документи згідно з
переліком. Також позивача було
повідомлено про недоцільність
переходу на пенсію, передбачену ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», оскільки розмір
отримуваної пенсії фактично
зменшиться.

Судом першої інстанції було вірно
встановлено, що висновок відповідача
про зменшення розміру пенсії є
неправильним, оскільки ґрунтується на
неправомірному обчисленні її розміру
із застосуванням порядку,
встановленого постановою КМ України
від 03 січня 2002 року № 1.

Так, у ч. 4 ст. 54 цього Закону визначено,
що державна пенсія особам, віднесеним
до категорії 1, та у зв'язку із втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів II групи, щодо яких
установлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими
восьми мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позивач має
право на призначення пенсії в розмірі,
не нижчому 8 мінімальних пенсій за
віком.

Положення ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» містять
пряму вказівку, що під час визначення
розміру таких пенсій за основу їх
обчислення як розрахункова величина
береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений у абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Посилання відповідача на необхідність
обчислення пенсії по інвалідності із
застосуванням розрахункової величини
19 грн. 91 коп., передбаченої постановою
КМ України від 03 січня 2002 року № 1 є
необґрунтованими.

Так, судом першої інстанції було
зроблено вірний висновок про те, що
Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має вищу юридичну силу в порівняні з
постановою КМ України від 03 січня 2002
року № 1, та є пріоритетним у
застосуванні.

Також судом першої інстанції було
зроблено висновок про те, що будь-яким
іншим законом, крім Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії не встановлений, у зв'язку з чим
відсутні підстави не застосовувати для
розрахунку оскаржуваного виду пенсії
розмір мінімальної пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Разом з тим, судом першої інстанції не
було враховано доводи відповідача про
те, що ОСОБА_2 не надав документів,
необхідних для переведення з одного
виду пенсії на інший, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Так, в листі від 24 червня 2011 року №
13726/06-1 скаргу Управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва повідомило позивача про
необхідність надання заяви
встановленого зразка, копій та
оригіналів паспорту,
ідентифікаційного коду, трудової
книжки, посвідчення ліквідатора
наслідків аварії на ЧАЕС, посвідчення
інваліда війни ІІ групи, військового
квитка, а також довідку з відділу
кадрів про те, що він працює на момент
призначення пенсії, оригінал довідки
форми 122 та довідки про перейменування
установи.

Докази того, що ОСОБА_2 подав
відповідачу перераховані документи в
матеріалах даної справи - відсутні.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає
необґрунтованим висновок суду першої
інстанції про задоволення
адміністративного позову ОСОБА_2

Таким чином, доводи апеляційної скарги
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 18
липня 2011 року, та є підставами для її
скасування.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права.
У зв'язку з цим судова колегія вважає
необхідним апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва -
задовольнити, постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 18 липня 2011
року - скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва -
задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 18 липня 2011 року - скасувати.

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
А.М. Горяйнов

Судді Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Головуючий суддя

Горяйнов А.М.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.