Справа № 2а-318/10
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
Справа № 32906/10/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Рожнятівського
районного суду Івано-Франківської
області від 10 вересня 2010 року в справі
за позовом ОСОБА_2 до Перегінської
селищної ради, третя особа ОСОБА_1, про
визнання незаконним рішення сесії
селищної ради,

В С Т А Н О В
И В :

17.06.2010 ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до Перегінської селищної ради
(далі - Селищна рада) в якому просила
визнати незаконним та скасувати
рішення відповідача від 24.03.2009 №187-19/2009
«Про розгляд відношень юридичних та
фізичних осіб та заяв громадян селища»
(далі - Рішення), яким ОСОБА_1 надано
дозвіл на вибір місця розташування
земельної ділянки по вул.Коцюбинського
площею 0,03га для ведення особистого
селянського господарства. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що у 1985 році
відповідачем, разом із виділенням їй
квартири АДРЕСА_1, було виділено в
користування й земельну ділянку,
площею 0,1755га для обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд. Вказаною земельною ділянкою
вона та члени її сім'ї користуються й по
даний час. Проте, незважаючи на
давність користування нею спірною
земельною ділянкою, таку було передано
третій особі.

Постановою Рожнятівського районного
суду Івано-Франківської області від 10
вересня 2010 року позов задоволено,
рішення сесії Селищної ради від 24.03.2009,
яким надано дозвіл ОСОБА_1 на вибір
місця розташування земельної ділянки
площею 0,03га для ведення особистого
селянського господарства визнано
недійсним та скасовано його.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржила ОСОБА_1, яка
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
через неповне з'ясування судом
обставини, що мають значення для
справи, а також невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить постанову скасувати та
відмовити в задоволенні позову. Так,
судом першої інстанції не враховано
того, що спірна земельна ділянка
відносилась до земель запасу і не
перебувала в користуванні інших осіб, а
відтак лише Селищна рада вправі
приймати рішення щодо розпорядження
землею, яка належить територіальній
громаді.

Позивачка в письмовому запереченні
вважає постанову суду першої інстанції
обґрунтованою, прийняту з врахуванням
всіх обставини справи та такою, що
відповідає нормам матеріального та
процесуального права. Просить
апеляційну скаргу третьої особи
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін.

Позивачка та Селищна рада просять про
розгляд справи за їх відсутності

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника третьої особи,
перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити частково з таких
міркувань.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові та службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

Правосуддя за своєю суттю визнається
таким лише за умови, що воно відповідає
вимогам справедливості і забезпечує
ефективне поновлення в правах (абзац 10
п.9 Рішення Конституційного Суду
України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

За змістом п.11, пп.«д» п.18 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» від 16.04.2004 №7 судам
роз'яснено, що розглядаючи позови про
захист прав власників земельних
ділянок і землекористувачів (про
усунення перешкод у користуванні ними
тощо), суд має перевіряти законність
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про
передачу земельної ділянки іншій особі
без вилучення (викупу) її в позивача в
установленому порядку і за наявності
для цього підстав ухвалювати рішення
про його недійсність. При приватизації
державного житлового фонду особи, яким
передано у власність жилі приміщення в
одноквартирних будинках, набувають
право власності на земельні ділянки, де
розташований будинок, шляхом їх
приватизації згідно із положеннями ЗК
України.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить
квартира АДРЕСА_1, про що видано
Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 28.02.2008 серія САВ
№762786 (а.с.8).

Дана квартира з господарськими
будівлями була передана в користування
позивачам у 1985 році разом із земельною
ділянкою для обслуговування жилого
будинку та господарських споруд, така з
усіх сторін обгороджена (а.с.6, 11-12, 24,
47-49).

Згідно Акту комісії від 19.03.2009 та
протоколом засідання комісії з питань
земельних відносин та з питань
законності і правопорядку Селищної
ради комісії рекомендували сесії
селищної ради дати дозвіл ОСОБА_2 на
складання проекту відведення спірної
частини земельної ділянки розміром
0,03га для її передачі у власність
позивачці (а.с.6-7).

Пунктом 92 Рішення ОСОБА_2 надано дозвіл
на складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки АДРЕСА_1,
загальною площею 0,1455га із них ділянка
НОМЕР_1 площею 0,0512га, ділянка НОМЕР_2
площею 0,0943га для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських споруд, а п.93 цього ж
Рішення - надано дозвіл ОСОБА_1 на вибір
місця розташування земельної ділянки
на вул.Коцюбинського площею 0,03га для
ведення особистого селянського
господарства (а.с.5).

З висновку управління Держкомзему
ресурсів у Рожнятівському районі від
05.03.2010 №5.2-04/6/ вбачається, вибрана
ОСОБА_1 земельна ділянка, загальною
площею 0,03га, згідно форми 6-зем
відноситься до земель
сільськогосподарського призначення
(рілля) землі запасу Селищної ради.
Заїзд до земельної ділянки
здійснюється через ділянку ОСОБА_6 за
обопільною згодою (а.с.20).

Як вбачається з Викопіровки з генплану
забудови смт.Перегінське та Акту
обстеження земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_1 в смт.Перегінське
від 07.10.2009 №82, спірна земельна ділянка
знаходиться в межах населеного пункту
смт.Перегінське, в межах генплану
забудови. Ділянка межує: із сходу -
земельна ділянка ОСОБА_7, з півдня -
земельна ділянка ОСОБА_6, з заходу -
земельна ділянка ОСОБА_8, з півночі -
земельна ділянка ОСОБА_2 Заїзд до
земельної ділянки з
вул.Б.Хмельницького через земельну
ділянку ОСОБА_6 за її згодою (а.с.23-25).

За змістом ч.ч.1-3 ст.116 ЗК України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, а саме п.12 розділу Х
«Перехідні положення» цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі, зокрема,
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян.

Згідно з ст.119 ЗК України громадяни, які
добросовісно, відкрито і безперервно
користуються земельною ділянкою
протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування з
клопотанням про передачу її у
власність або надання у користування.
Розмір цієї земельної ділянки
встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом. Передача
земельної ділянки у власність або у
користування громадян на підставі
набувальної давності здійснюється в
порядку, встановленому цим Кодексом.

Враховуючи наведене, слід погодитися з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачка добросовісно відкрито і
безперервно з 1985 року користувалась
разом із своєю сім'єю спірною земельною
ділянкою, що стверджується, долученими
до матеріалів справи фотокартками та
показами всіх допитаних свідків по
справі (а.с.50-56).

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
Селищна рада всупереч рекомендацій
земельної комісії з питань законності
і правопорядку, дозволила приватизацію
спільної земельної ділянки, оскільки
за змістом ст.47 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
висновки і рекомендації постійних
комісій селищної ради носять дорадчий
характер для вирішення селищною радою
відповідних питань.

Необхідно зазначити й те, що судом
першої інстанції не надано оцінку й тій
обставині, що до спірної земельної
ділянки відсутній доступ (проїзд,
прохід), такий можливий лише через
суміжні земельні ділянки, що
суперечить ч.1 ст.103 ЗК України, якою
регламентовано, що власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

У відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Представник третьої особи ОСОБА_6 -
дочка ОСОБА_1, в апеляційному суді
вказала, що приватизоване позивачкою
будинковолодіння (одноквартирний
будинок) разом із прибудинковою
територією належали її сім'ї та були
вилучені в них, як репресованих. Після
реабілітації, в 1999 році частину такої
земельної ділянки площею 1284кв.м. було
надано їй (ОСОБА_6) для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд (а.с.19). Оскільки,
цієї земельної ділянки їм з матір'ю не
вистарчає (немає достатньо городу),
така колись перебувала у їх власності,
тому вважає, що мати має право на
одержання спірної земельної ділянки у
власність.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що не можна
визнати таким, що відповідає чинному
законодавству України п.93
оскаржуваного Рішення Селищної ради,
оскільки таке суперечить принципам
обґрунтованості та справедливості,
дотримання рівності перед законом, а
тому підлягало скасуванню.

Підсумовуючи, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Однак, суд першої інстанції правильно
по суті вирішивши справу, помилково
застосував норми процесуального права,
що є підставою для зміни ухваленого
судового рішення.

Вищий адміністративний суд України в
абзаці 1 п.10, абзацах 1, 9 пп.10.2 п.10
постанови Пленуму від 20.05.2013 №7 «Про
судове рішення в адміністративній
справі» роз'яснив, що резолютивна
частина рішення є завершальною і
відображає результат вирішення справи
адміністративної юрисдикції, а тому
повинна містити чіткі та вичерпні
висновки щодо всіх вимог, які були
предметом позову, апеляційної чи
касаційної скарги.

Із змісту ст.162 КАС України випливає, що
в разі задоволення позову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи його окремих положень
суд повинен зазначити про це в судовому
рішенні та одночасно застосувати один
із встановлених законом способів
захисту порушеного права позивача: про
скасування або визнання нечинними
рішення чи окремих його положень.

Визнаючи протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи його окремі
положення, суд повинен зазначити дату,
номер рішення, найменування органу,
котрий видав рішення або його окремі
пункт, абзац, частину, які визнано
протиправними.

Зазначеним вимогам резолютивна
частина оскаржуваного судового
рішення не відповідає.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 254
КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Рожнятівського районного
суду Івано-Франківської області від 10
вересня 2010 року змінити, виклавши абзац
другий резолютивної частини постанови
в такій редакції:

«Визнати протиправним та скасувати п.93
рішення Перегінської селищної ради від
24 березня 2009 року №187-19/2009 «Про розгляд
відношень юридичних та фізичних осіб
та заяв громадян селища».

В решті постанову Рожнятівського
районного суду Івано-Франківської
області від 10 вересня 2010 року залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 28 березня 2014
року.