Справа № 826/2197/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2014 року 17:07
№ 826/2197/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді:
Кобилянського К.М. при секретарі
судового засідання Голод А.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біопрот» до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києвіпро
визнання неправомірним та скасування
наказу, визнання неправомірними дій,
скасування податкових
повідомлень-рішень, за участю:
представники позивача: Літаш О.М.,
Шепілов О.О., Федоровський Ю.І.,
представники відповідача: Івченко Я.В.,
На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 25.03.2014 проголошено
вступну та резолютивну частини
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Біопрот» (далі -
позивач) звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
позовною заявою до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі -
відповідач), в якій просить суд:
- визнати неправомірними та
скасувати наказ від 16.01.2014 №67 і
направлення від 16.01.2014 №50/15-01 про
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, заявлених у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних звітних
(податкових) періодів за серпень,
вересень, листопад 2013 року;
- визнати неправомірними дії
відповідача щодо проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача в частині перевірки
питань достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, заявлених у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних звітних
(податкових) періодів за червень,
серпень та вересень 2013 року;
- скасувати податкові
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача посилався на
відсутність у відповідача права для
проведення позапланової перевірки ТОВ
«Біопрот». Зазначив, що висновки
відповідача про порушення позивачем
податкового законодавства є
необґрунтованими, оскільки, на його
думку, ТОВ «Біопрот» визначено суми
бюджетного відшкодування у звітних
періодах серпень, вересень, листопад 2013
Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечив. В обґрунтування
правомірності висновків податкового
органу та оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень зазначив, що
позивач безпідставно задекларував
суму податкового кредиту у серпні 2013
року, яка мала бути включена у червні 2013
року. Також посилався на відсутність у
відповідача права на бюджетне
відшкодування у вересні 2013 року,
оскільки господарські операції, на
підставі яких сформовано податковий
кредит не підтверджені податковим
органом. Щодо суми бюджетного
відшкодування, заявленої у листопаді
2013 року, відповідач посилався на те, що
ТОВ «Біопрот» заявив її у поточному
звітному податковому періоді до
відшкодування передчасно, оскільки
згідно положень Податкового кодексу
України право на таке відшкодування
виникає тільки у наступному звітному
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Посадовими особами відповідача, на
підставі наказу Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управляння Міндоходів у
місті Києві №67 від 16.01.2014, направлення
від 16.01.2014 №50/15-01, згідно з підпунктом
78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового
кодексу України, пунктом 3 постанови
Кабінету Міністрів України від 27.12.2010
№1238 «Про затвердження переліку
достатніх підстав, які надають
податковим органам право на проведення
документальної позапланової перевірки
платника податку на додану вартість
для визначення достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
такого податку» підпункту 200.11 статті 200
Податкового кодексу України проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Біопрот» () з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість заявлених у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних звітних
(податкових) періодів за серпень,
вересень, листопад 2013 року.
За результатами вказаної перевірки
складено акт від 27.01.2014 №22/15-01-50/38080359 про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Біопрот» з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість заявлених у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних звітних
(податкових) періодів за серпень,
вересень, листопад 2013 року (далі - акт
№22/15-01-50/38080359).
Згідно висновків акту №22/15-01-50/38080359,
відповідач встановив порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, а саме:
- пунктів 200.6, 200.14 статті 200
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми бюджетного
відшкодування за червень 2013 року на
суму 841 432,00 грн.;
- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1
статті 188, пункту 14.1.191 пункту 14.1 статті
14, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.1, 198.3,
198.6 статті 198, пунктів 200.3, 200.4 статті 200,
пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено суму бюджетного
відшкодування, заявлену у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у звітних періодах:
серпень 2013 року - на 841 432,00 грн., вересень
2013 року - на 404 113,00 грн., листопад 2013 року
На підставі акту перевірки
№22/15-01-50/38080359 відповідач виніс наступні
податкові повідомлення-рішення:
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 1 552 000,00 грн., в т.ч. по
періодам - серпень 2013 року - 841 432,00 грн.,
вересень 2013 року - 404 113,00 грн., листопад
2013 року - 306 455,00 грн. та нараховані
штрафні (фінансові) санкції на суму 388
позивачу збільшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за червень 2013 року на суму 841
Вважаючи неправомірним наказ та
направлення відповідача щодо
проведення вищезазначеної перевірки,
вважаючи протиправними дії
відповідача з проведення даної
перевірки, не погоджуючись із
винесеними податковими
«Біопрот» оскаржило їх до суду.
Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.
Щодо позовних вимог визнати
неправомірними та скасувати наказ від
16.01.2014 №67 і направлення від 16.01.2014
№50/15-01, а також визнати неправомірними
дії відповідача щодо проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача в частині перевірки
питань достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, заявлених у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних звітних
(податкових) періодів за червень,
серпень та вересень 2013 року, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
їх задоволення з огляду на наступне.
Згідно з підпунктом 78.18 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України,
документальна позапланова перевірка
здійснюється, зокрема, у разі, якщо
платником подано декларацію, в якій
заявлено до відшкодування з бюджету
податок на додану вартість, за
наявності підстав для перевірки,
визначених у розділі V цього Кодексу,
та/або з від'ємним значенням з податку
на додану вартість, яке становить
більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з
підстав, визначених у цьому підпункті,
проводиться виключно щодо законності
декларування заявленого до
відшкодування з бюджету податку на
додану вартість та/або з від'ємного
значення з податку на додану вартість,
яке становить більше 100 тис. гривень.
У відповідності до пункту 200.11 статті 200
Податкового кодексу України за
наявності достатніх підстав, які
свідчать, що розрахунок суми
бюджетного відшкодування було
зроблено з порушенням норм податкового
законодавства, контролюючий орган має
право провести документальну
позапланову виїзну перевірку платника
для визначення достовірності
нарахування такого бюджетного
відшкодування протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
проведення камеральної перевірки.
Відповідно до пункту 78.4 статті 78
Податкового кодексу України, про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом. Право на
проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.
Суд встановив, що 16.01.2014 в.о. начальника
ДПІ у Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
Оксаніч О.В. видав наказ №67 про
проведення документальної
позапланової перевірки ТОВ «Біопрот».
У відповідності до положень пункту 81.1
статті 81 Податкового кодексу України
посадові особи контролюючого органу
мають право приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої
перевірки, копії наказу про проведення
перевірки, службового посвідчення
осіб, які зазначені в направленні на
проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.
В акті перевірки №22/15-01-50/38080359
зафіксовано, що направлення від 16.01.2014
№50/15-01 пред'явлено та копію наказу від
16.01.2014 №67 вручено директору ТОВ
«Біопрот» Федоровському Ю.І., що не
заперечував представник позивача.
Суд встановив, що ТОВ «Біопрот»
допустило посадових осіб відповідача
до проведення документальної
позапланової виїзної перевірки на
підставі оскаржуваного наказу від
16.01.2014 №67 та направлення від 16.01.2014
№50/15-01 і за результатами такої
перевірки складено акт №22/15-01-50/38080359.
Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України викладеної в
постанові від 24.12.2010 у справі за позовом
ТОВ «Foods and Goods L.T.D.» до Державної
податкової інспекції у Калінінському
районі міста Донецька, третя особа -
Державна податкова адміністрація в
Донецькій області, про скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, платник податків,
який вважає порушеним порядок та
підстави призначення податкової
перевірки щодо нього, має захищати свої
права шляхом не допуску посадових осіб
контролюючого органу до такої
перевірки. Якщо ж допуск до проведення
перевірки відбувся, в подальшому
предметом розгляду в суді має бути лише
суть виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється контролюючими органами.

Отже, згідно з правовою позицією
Верховного Суду України, саме на етапі
допуску до перевірки платник податків
може поставити питання про
необґрунтованість її призначення та
проведення, реалізувавши своє право на
захист від безпідставного та
необґрунтованого здійснення
податкового контролю щодо себе.
Водночас, допуск до перевірки нівелює
правові наслідки процедурних порушень,
допущених контролюючим органом при
призначенні податкової перевірки.

Вищий адміністративний суд України в
постанові № К/800/29102/13 від 19.12.2013
зазначив, що позови платників податків,
спрямовані на оскарження рішень (у тому
числі наказів про призначення
перевірки), дій або бездіяльності
контролюючих органів щодо призначення
та/або проведення перевірок можуть
бути задоволені лише в тому разі, якщо
до моменту винесення судового рішення
не відбулося допуску посадових осіб
контролюючого органу до спірної
перевірки. В іншому разі в задоволенні
відповідних позовів має бути
відмовлено, оскільки правові наслідки
оскаржуваних дій за таких обставин є
вичерпаними, а отже, задоволення позову
не може призвести до відновлення
порушених прав платника податків,
оскільки після проведення перевірки
права платника податків порушують лише
наслідки проведення відповідної
перевірки.

Таким чином, оскільки суд встановив, що
позивач допустив посадових осіб
відповідача до проведення перевірки на
підставі оскаржуваних наказу від 16.01.2014
№67 та направлення від 16.01.2014 №50/15-01, а
отже не використав своє право не
допуску посадових осіб до проведення
перевірки, то підстави для визнання
неправомірними і скасування вказаних
наказу і направлення, а також визнання
неправомірними дій щодо проведення
такої перевірки відсутні, оскільки
правові наслідки оскаржуваних
документів та дій за таких обставин є
вичерпаними.

Стосовно позовної вимоги скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 06.02.2014 та № від 06.02.2014, суд
дійшов висновку про наявність підстав
для її задоволення часткового з огляду
на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Біопрот» з 01.06.2012 є платником податку
на додану вартість, відповідно до
Свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість від 01.06.2012
№200045400, виданого ДПІ у Святошинському
районі міста Києва Державної
податкової служби, та йому присвоєно
індивідуальний податковий номер -
79.

У податковій декларації з податку на
додану вартість за серпень 2013 року від
18.09.2013 № позивач включив до
бюджетного відшкодування в рахунок
зменшення податкових зобов'язань
наступних звітних періодів суму
податку на додану вартість у розмірі 917
276,00 грн. (рядок 23.2 декларації), з яких 841
432,00 грн. - значення рядка 24 податкової
декларації попереднього звітного
періоду (а.с. 34-37 Т. ІІ).

Відповідач дійшов висновку про те, що
ТОВ «Біопрот» завищило суму бюджетного
відшкодування за серпень 2013 року на
суму 841 432,00 грн., оскільки мало право
скористатись таким бюджетним
відшкодуванням у червні 2013 року. Однак,
на думку відповідача, позивач не
скористався правом бюджетного
відшкодування по факту оплати та факту
отримання товарів, робіт (послуг), чим
занизило суму бюджетного
відшкодування за червень 2013 року на
суму 841 432,00 грн.

Суд вважає наведені висновки
відповідача необґрунтованими з огляду
на наступне.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Положеннями пункту 200.6 статті 200
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

У відповідності до підпункту «а»
пункту 200.14 статті 200 Податкового
кодексу України, якщо за результатами
камеральної або документальної
позапланової виїзної перевірки
контролюючий орган виявляє
невідповідність суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, то такий орган,
у разі заниження заявленої платником
податку суми бюджетного відшкодування
щодо суми, визначеної контролюючим
органом за результатами перевірок,
надсилає платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого заниження та підстави для
її вирахування. У цьому випадку
вважається, що платник податку
добровільно відмовляється від
отримання такої суми заниження як
бюджетного відшкодування та враховує
її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку в наступних податкових
періодах.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123
Податкового кодексу України, якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, це тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

З правового аналізу наведених норм
вбачається, що податковий орган у разі
заниження платником податків суми
бюджетного відшкодування має
врахувати її виключно в наступних
податкових періодах.

Однак, суд встановив, що оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням
форми «В1» № від 06.02.2014,
відповідач, зменшив суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за серпень 2013 року на суму 841
432,00 грн. та застосував до позивача
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 210
358,00 грн.

Водночас, податковим
повідомленням-рішенням форми «В2»
№ від 06.02.2014 відповідач збільшив
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість ТОВ
«Біопрот» за червень 2013 року на суму 841
432,00 грн.

Тобто, відповідач збільшив суму
бюджетного відшкодування позивачу за
минулий період (червень 2013 року) у
розмірі 841 432,00 грн. та зменшив суму
податкового кредиту за серпень 2013 року
у розмірі 841 432,00 грн., при цьому
застосувавши до ТОВ «Біопрот» штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 210 358,00 грн.

На підтвердження наявності права на
включення до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість у розмірі 841 432,00 грн., позивач
надав до матеріалів справи копії
первинних документів по
взаємовідносинам з контрагентами, за
результатами яких було сформовано
вказану суму податкового кредиту, а
саме: копії договорів купівлі-продажу,
податкових накладних, вантажно-митних
декларацій, видаткових накладних,
банківських виписок.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не заперечує право ТОВ
«Біопрот» на податковий кредит у
розмірі 841 432,00 грн., однак вважає, що
така сума мала бути включена платником
у попередньому податковому періоді, а
саме у червні 2013 року.

Суд відхиляє наведені доводи
відповідача, тому що у червні 2013 року
позивач, у відповідності до абзацу 1
пункту 200.5 статті 200 Податкового
кодексу України, не мав права на
отримання бюджетного відшкодування,
оскільки був зареєстрований як платник
податку на додану вартість менш ніж за
12 календарних місяців (з 01.06.2012).

Так, згідно з абзацом 1 пункту 200.5 статті
200 Податкового кодексу України не мають
права на отримання бюджетного
відшкодування особи, які були
зареєстровані як платники цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Проаналізувавши матеріали справи та
положення законодавства України, суд
дійшов висновку, що податкове
повідомлення-рішення форми «В2» №
від 06.02.2014, яким збільшено суму
бюджетного відшкодування» з податку на
додану вартість ТОВ «Біопрот» за
червень 2013 року на суму 841 432,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення форми
«В1» № від 06.02.2014, в частині
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість ТОВ «Біопрот» за серпень 2013
року на суму 841 432,00 грн. та застосування
до позивача штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 210 358,00 грн. винесені
всупереч вимог законодавства України.

Стосовно зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість податковим
повідомленням-рішенням форми «В1»
№ від 06.02.2014 за вересень 2013 року у
розмірі 404 113,00 грн. та застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
у розмірі 101 028,25 грн., суд встановив
наступне.

У податковій декларації з податку на
додану вартість за вересень 2013 року від
16.10.2013 № позивач включив до
бюджетного відшкодування в рахунок
зменшення податкових зобов'язань
наступних звітних періодів суму
податку на додану вартість у розмірі 404
113,00 грн. (рядок 23.2 декларації) (а.с. 79-82 Т.
ІІ).

Відповідач дійшов висновку про
завищення ТОВ «Біопрот» суми
бюджетного відшкодування за вересень
2013 року на суму 404 113,00 грн., в
обґрунтування чого посилався на
висновки акту ДПІ у Святошинському
районі міста Києва ГУ Міндоходів у
місті Києві від 03.12.2013 №1977/26-57-22-06-09/38080359
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Біопрот» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.09.2013
по 30.09.2013» (далі - акт №1977/26-57-22-06-09/38080359)
(а.с. 2-7 Т. Х).

Зі змісту вказаного акту вбачається, що
ТОВ «Біопрот» за місцезнаходженням
відсутнє та має стан - 9 «направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням».

У висновках акту №1977/26-57-22-06-09/38080359
зазначено, що звіркою ТОВ «Біопрот» не
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій по
взаємовідносинах з платниками
податків за період з 01.09.2013 по 30.09.2013;
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування при придбанні та продажу
товарів (послуг) за період з 01.09.2013 по
30.09.2013; податкові зобов'язання та
податковий кредит сформовані ТОВ
«Біопрот» за вказаний період
підлягають зменшенню до 0.

Зі змісту акту №1977/26-57-22-06-09/38080359
вбачається що вказаних висновків
відповідач дійшов виключно у зв'язку з
відсутністю ТОВ «Біопрот» за
податковою адресою.

Відповідно до інформації з виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії АВ №446347, ТОВ «Біопрот»
зареєстроване за адресою: 03142, м. Київ,
вул. Кржижановського, буд 4, оф. 507. (а.с. 155
Т. ІІ).

Суд встановив, що виїзна перевірка,
результати якої оформлено актом
№22/15-01-50/38080359 та на підставі якого
прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, була здійснена
за податковою адресою ТОВ «Біопрот», а
саме: 03142, м. Київ, вул. Кржижановського,
буд 4, кв. 507.

Таким чином, в період проведення
вказаної виїзної перевірки
(16.01.2014-27.01.2014) ТОВ «Біопрот» знаходилось
за податковою адресою, про що зазначено
у пункті 2.7 акту №22/15-01-50/38080359.

Водночас, відповідач надав до
матеріалів справи копії довідок про
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) платника податків,
складених працівниками слідчого
управління фінансових розслідувань
ДПІ у Святошинському районі ГУ
Міндоходів у місті Києві, згідно яких
ТОВ «Біопрот» за адресою: 03142, м. Київ,
вул. Кржижановського, буд 4, кв. 507 станом
на 12.11.2013, 23.11.2013 та 27.11.2013 не знаходиться,
у зв'язку з чим складено повідомлення
форми №18-ОПП (а.с. 122-127 Т. Х).

В судовому засіданні 25.03.2014 судом було
допитано в якості свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, які здійснювали вихід
на адресу ТОВ «Біопрот» та здійснювали
заходи по встановленню
місцезнаходження позивача, а також
ОСОБА_11 - інспектора, який склав акт
№1977/26-57-22-06-09/38080359.

Згідно пояснень ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
вони особисто виходили на адресу ТОВ
«Біопрот», а саме: м. Київ, вул.
Кржижановського, буд 4, оф. 507, однак не
виявили позивача за вказаною адресою.
Зокрема, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що
запитували у охоронця про ТОВ
«Біопрот», однак він зазначив, що таке
товариство йому не відомо. ОСОБА_8
зазначив, що зайшов до виробничого
приміщення за вищезазначеною адресою,
та запитав у присутніх чи відомо їм ТОВ
«Біопрот», однак йому відповіли, що
такого товариства там не має. Усі
свідки зазначили, що офіс з номером 507
вони не шукали.

ОСОБА_11 пояснив, що в день складання
акту про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Біопрот»
№1977/26-57-22-06-09/38080359 (03.12.2013) особисто на
адресу даного товариства він не
виходив. Зазначив, що в день складання
акту, стан платника податків
відповідав відомостям, викладеним у
даному акті.

Водночас, з матеріалів справи
вбачається (а.с. 72, Т. Х), що саме 03.12.2013,
позивач подавав державному
реєстратору реєстраційну картку про
підтвердження відомостей про юридичну
особу.

З письмових пояснень відповідача
вбачається, що за період
жовтень-грудень 2013 року стосовно ТОВ
«Біопрот» відповідачем 10 разів було
змінено стан платника з 0 «платник
податків за основним місцем обліку» на
9 «направлено повідомлення про
відсутність за місцезнаходження» та
навпаки. (а.с. 62-64 Т. Х).

ТОВ «Біопрот» за період
жовтень-грудень 2013 року п'ять разів
подавало державному реєстратору
реєстраційну картку про підтвердження
відомостей про юридичну особу, що
підтверджується копіями опису
документів, наявними в матеріалах
справи (а.с. 65, 67, 69, 72, 75 Т. Х).

Позивач на підтвердження користування
частиною нежитлових приміщень, площею
42,96 кв.м. комплексу будівель за адресою:
03142, м. Київ, вул. Кржижановського, буд 4,
к. 507 надав до матеріалів справи копію
Договору оренди нежитлового
приміщення №ОР13/03 від 13.03.2012,
додаткової угоди №1 від 30.03.2013 та акту
приймання-передачі нежитлового
приміщення від 02.07.2012 (а.с. 50-55 Т. І).

Оплата суми орендної плати за вказаним
договором оренди підтверджується
копіями банківських виписок, наявними
в матеріалах справи (Т. ІХ).

Суд зазначає, що відповідно до пункту
73.5 статті 73 Податкового кодексу
України З метою отримання податкової
інформації контролюючі органи мають
право проводити зустрічні звірки даних
суб'єктів господарювання щодо платника
податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється контролюючими органами з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
у десятиденний термін.

В акті про неможливість проведення
зустрічної звірки №1977/26-57-22-06-09/38080359,
викладені висновки, однак, як
підтверджено матеріалами справи,
зустрічна звірка не відбулась, як того
вимагають норми діючого податкового
законодавства України.

Відповідно до вимог пункту 3 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги.

Таким чином висновки акта №22/15-01-50/38080359
(сформовані на підставі акта
відповідача №1977/26-57-22-06-09/38080359 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Біопрот») зроблені
безпідставно.

Згідно вимог пункту 6 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 22.12.2010 №984, факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів. В акті перевірки не
допускається відображення
необґрунтованих даних, а також
суб'єктивних припущень перевіряючими,
які не мають підтверджених доказів, та
різного роду висновків щодо дій
посадових осіб суб'єкта
господарювання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
висновків відповідача щодо завищення
ТОВ «Біопрот» суми бюджетного
відшкодування за вересень 2013 року на
суму 404 113,00 грн., побудованих виключно
на підставі матеріалів акта
№1977/26-57-22-06-09/38080359 та, відповідно, про
протиправність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
форми «В1» № від 06.02.2014 в частині
зменшення суми бюджетного
відшкодування за вересень 2013 року у
розмірі 404 113,00 грн. та застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
у розмірі 101 028,25 грн.

Стосовно зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість податковим
повідомленням-рішенням форми «В1»
№ від 06.02.2014 за листопад 2013 року у
розмірі 306 455,00 грн. та застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
у розмірі 76 613,75 грн., суд встановив
наступне.

У податковій декларації з податку на
додану вартість за листопад 2013 року від
17.12.2013 № позивач включив до
бюджетного відшкодування в рахунок
зменшення податкових зобов'язань
наступних звітних періодів суму
податку на додану вартість у розмірі 306
455,00 грн. (рядок 23.2 декларації) (а.с. 117-120
Т. ІІ).

Відповідач, за результатами перевірки,
оформленої актом №22/15-01-50/38080359
встановив, що ТОВ «Біопрот»
задекларувало суму податку на додану
вартість у розмірі 306 455,00 грн., яка
підлягає бюджетному відшкодуванню
податку на додану вартість у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних (звітних)
періодів за листопад 2013 року, що
виникло за рахунок залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, за вирахуванням
суми податку, яка підлягає сплаті до
бюджету за підсумками поточного
звітного періоду (рядок 22 декларації
звітного (податкового) періоду) звітний
(податковий) період, а саме: за листопад
2013 року в сумі 306 455,00 грн.

Тобто, позивач включив до бюджетного
відшкодування у податковій декларації
за листопад 2013 року (рядок 23.2
декларації) суму податкового кредиту
поточного звітного податкового
періоду - листопад 2013 року.

Відповідно до пункту 200.3 статті 200
Податкового кодексу України, при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Таким чином, з викладеного вбачається,
що ТОВ «Біопрот» не мало права на
бюджетне відшкодування на суму 306 455,00
грн. у листопаді 2013 року, оскільки таке
право, у відповідності до положень
законодавства виникає у наступному
звітному (податковому) періоді, тобто у
грудні 2013 року.

Позивач визнав, що ним було передчасно
включено суму 306 455,00 грн. до рядка 23
податкової декларації за листопад 2013
року, оскільки право на включення даної
суми до бюджетного відшкодування
виникає з грудня 2013 року.

Однак, позивач не зменшував позовні
вимоги та не відмовлявся від позовних
вимог щодо скасування
податкового-повідомлення рішення
форми «В1» № від 06.02.2014 в частині
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за листопад 2013 року у розмірі
306 455,00 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 76 613,75 грн.

З урахуванням встановлених обставин,
суд дійшов висновку, що
податкове-повідомлення рішення форми
«В1» № від 06.02.2014 в частині
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за листопад 2013 року у розмірі
306 455,00 грн. та застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
76 613,75 грн. є правомірним, а позовні
вимоги в цій частині необґрунтованими.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими в частині вимог про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.02.2014 №
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.02.2014 №
в частині зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 1 245 545 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
311 386,25 грн.

Вирішуючи питання судового збору, суд
враховує наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік» з 1 січня 2014 року установлено
мінімальну заробітну плату в розмірі
1218 гривень.

Ставки сплати судового збору
встановлено частиною 2 статті 4 Закону
України «Про судовий збір», відповідно
до якої за подання до
адміністративного суду позовної заяви
майнового характеру судовий збір
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Оскільки сума майнових вимог, з якими
позивач звернувся до суду, складає 2 781
432,00 грн., то сума судового збору у
відповідності до зазначеної норми
становить 4872,00 грн.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір», під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно задоволеної чи відхиленої
частини вимоги.

Відповідно до платіжного доручення №
1457 від 17.02.2014 позивач сплатив судовий
збір у розмірі 487,20 грн.

Враховуючи, результат розгляду
адміністративної справи та
вищезазначені правові норми, з
позивача підлягає стягненню на користь
Державного бюджету решта суми судового
збору в розмірі 183,67 грн.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94,
160-163, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, статтею 4 Закону
України «Про судовий збір», Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біопрот»
задовольнити частково.

2. Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 06.02.2014
№ повністю.

3. Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві від 06.02.2014
№ в частині зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 1 245 545 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
311 386,25 грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Біопрот» () решту суми судового збору у
розмірі 183,67 грн. (сто вісімдесят три
гривні 67 коп.) на розрахунковий рахунок
№ 4007 до ГУ ДКСУ у місті Києві, код
38004897, МФО 820019, код класифікації доходів
бюджету 22030001.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М.
Кобилянський

Повний текст постанови складено та
підписано 31.03.2014.