Справа № 813/375/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2014 року 12 год. 02 хв.
Справа № 813/375/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді - Сакалоша В.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - Губик З.В.,
розглянувши у м. Львові у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області до Головного управління
юстиції у Львівській області,
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій і скасування
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області, до Головного управління
юстиції у Львівській
області,Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, Відділу примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про визнання протиправними дій
державного виконавця при винесенні
постанови від 20.12.2013 року ВП № 30266283 про
накладення штрафу в розмірі 1020,00 грн. та
скасування вищевказаної постанови.
Ухвалою суду від 20.01.2014 року відкрито
провадження у справі. В судовому
засіданні 31.03.2014 року відповідно до
вимог ч.3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
проголошено вступну та резолютивну
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
спірна постанова є протиправною,
оскільки винесена відповідачем в час
оскарження правомірності відкриття
виконавчого провадження, про що
останнього повідомлялось листом. Також
позивач зазначає, що виконавче
провадження було відкрито за
виконавчим листом, який не відповідає
вимогам ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження», що є
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Наведене, на
думку позивача, свідчить про порушення
державним виконавцем ст. 89 Закону
України «Про виконавче провадження»,
яка зазначає, що у разі невиконання
рішення суду без поважних причин,
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу.
Відтак, позивач стверджує, що у нього
були поважні причини для невиконання
рішення суду, які не були взяті до уваги
державним виконавцем.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала з підстав
зазначених в ньому та наданих
поясненнях, просила задовольнити його
в повному обсязі.

Відповідачі у справі заперечень на
позов не надали, явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечили. Суд вжив всі залежні від
нього заходи для повідомлення
відповідачів належним чином про час і
місце розгляду судової справи з їх
участю та реалізації ними права
судового захисту своїх прав та
інтересів, а тому вважає за можливе
розглянути справу без участі
відповідачів відповідно до положень
ст.128 КАС України.

Розглянувши і дослідивши подані
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

08.12.2011 року постановою ВП № 30266283
головного державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області було відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2а-1868/11, виданого
18.11.2011 року Шевченківським районним
судом м. Львова про зобов'язання
головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області здійснити
перерахунок там виплату пенсії ОСОБА_2
з 01.11.2010 року відповідно до вимог ч. 3 ст.
63 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб» та надано строк для
добровільного виконання судового
рішення до 15.12.2011 року.

15.12.2011 року позивач листом № 6620/07-28
повідомив підрозділ примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про те, що вищевказана
постанова надійшла на його адресу
тільки 15.12.2011 року, що підтверджується,
на думку позивача, відтиском штампу
вхідної кореспонденції на
супровідному листі, у зв'язку з чим
просив відкласти провадження
виконавчих дій. При цьому судом взято
до уваги те, що у вищевказаному листі
позивачем не було нічого зазначено з
приводу того, що на момент отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження ним оскаржується
постанова Шевченківського районного
суду м. Львова від 02.11.2011 року у справі №
1868/2011.

27.12.2011 року, беручи до уваги
вищенаведені пояснення позивача, за
вих. № 09-01-45/489/В3-18960 відповідачем на
адресу Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області була скерована вимога,
відповідно до якої останнього було
повторно зобов'язано виконати
вищевказане рішення суду до 05.01.2012 року
та надати письмове підтвердження про
виконання, а також було роз'яснено, що в
разі невиконання рішення суду Головним
управлінням Пенсійного фонду України у
Львівській області буде вирішуватись
питання про застосування до боржника
штрафних санкцій, передбачених ст.89
Закону України «Про виконавче
провадження».

05.01.2012 листом за вих. № 12/07-28 Головне
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області повідомляє
підрозділ примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про те, що рішення
суду, яке ним підлягає виконанню, не
набрало законної сили, у зв'язку з тим,
що постанова Шевченківського
районного суду м. Львова від 02.11.2011 року
у справі № 1868/2011 на його адресу не
надходила, відтак в останнього не було
можливості подати апеляційну скаргу на
неї.

При цьому судом було взято до уваги те,
що до вищевказаного листа позивачем не
було долучено жодних доказів того, що
постанова не набрала законної сили, або
ж що вона оскаржується ним у судовому
порядку.

До того ж як вбачається з матеріалів
справи, позивач звернувся первинно до
Шевченківського районного суду з
листом про видачу копії постанови
тільки 15.11.2011 року, при цьому, що йому
було відомо про те, що 02.11.2011 року було
проголошено вступну і резолютивну
частини постанови.

Не зважаючи на те, що позивачу було
відомо про хід виконавчого
провадження, тільки 23.10.2013 року він
звернувся до Шевченківського
районного суду м. Львова з листом, у
якому було висловлене прохання про
видачу копії постанови
Шевченківського районного суду м.
Львова від 02.11.2011 року у справі № 1868/2011.

Відтак, суд вважає, що Головним
управлінням Пенсійного фонду у
Львівській області не було вжито
належних заходів щодо отримання копії
вищевказаного рішення суду.

У зв'язку з наведеним, судом взято до
уваги також те, що протягом часу
наданого повторно відповідачем
позивачу для виконання вищевказаного
рішення суду, останнім не вчинялось
жодних дій для того, щоб повідомити про
неможливість його виконання у зв'язку з
поважністю причин і тільки в останній
день визначеного виконавцем строку,
було направлено відповідний лист до
відповідача із зазначенням того, що
постанова Шевченківського районного
суду м. Львова від 02.11.2011 року у справі №
1868/2011 не набрала законної сили.

23.12.2013 року відповідачем супровідним
листом на адресу Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області була направлена постанова від
20.12.2013 року про накладення штрафу за
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк вимог виконавчого листа № 2а-1868/11
виданого 18.11.2013 року Шевченківським
районним судом м. Львова у зв'язку з чим
позивачу надався строк до 30.12.2013 року на
виконання вищевказаного рішення суду
із наданням письмового підтвердження
про виконання.

У зв'язку з наведеним, судом взято до
уваги те що 30.12.2013 року ( в останній день
зазначений у вищевказаній постанові
про накладення штрафу, як такий, що
наданий державним виконавцем для
добровільного виконання вищевказаного
рішення суду) Головним управлінням
Пенсійного фонду України у Львівській
області на адресу відповідача був
скерований лист, у якому зазначалось що
постанова від 20.12.2013 року про
накладення штрафу була ним отримана
тільки 27.12.2013 року, що на думку
останнього унеможливлює виконання
рішення суду, так як останнім днем,
наданим державним виконавцем для
цього, є 30.12.2013 року.

На підставі вищевказаного, позивач
звернувся до відповідача з проханням
відкласти провадження виконавчих дій
та надати реальний строк для виконання
Шевченківського районного суду м.
Львова від 02.11.2011 року у справі № 1868/2011.
При цьому, позивачем нічого не було
вказано про наявність чи відсутність
на момент надання ним такої відповіді,
підстави, яка б унеможливлювала
виконання цього рішення суду, а саме
прохання про відкладення виконавчих
дій було викладено у листі, а не у заяві,
як цього вимагає чинне законодавство.

Приймаючи рішення, суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно частини 1 статті 2 цього Закону,
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України "Про
виконавче провадження", сторони
зобов'язані протягом трьох робочих
днів письмово повідомити державного
виконавця про повне чи часткове
самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»,
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів, якими,
зокрема, є виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Виходячи з вимог зазначеного Закону у
кореспонденції із приписами Закону
України «Про державну виконавчу
службу», державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених Законом України «Про
виконавче провадження», неупереджено,
своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Оскаржувана постанова винесена
відповідачем у зв'язку з тим, що
боржником повторно не виконано без
поважних причин, у встановлений строк
рішення суду що зобов'язує боржника
виконати певні дії та зумовлюють
настання відповідальності,
передбачені ст. 89 Закону України «Про
виконавче провадження».

Позивач вважає, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
чинного законодавства, є безпідставною
та незаконною. В обґрунтування
покликається на те, що відповідно до
ст.89 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника. Відтак
позивач вважає, що державним
виконавцем не взято до уваги зазначені
ним причини, які ускладнюють та
унеможливлюють виконання судового
рішення, чим порушено вимоги статті 89
Закону України «Про виконавче
провадження», згідно якої у разі
невиконання без поважних причин
рішення - державний виконавець
виносить постанову про накладення
штрафу.

Проте, при вирішенні даної справи, суд
виходив з того, що відповідно до вимог
ст.14 КАС України передбачено, що
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Даною нормою також передбачено те, що
невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Нормами ст. 255 КАС України аналогічно
визначено про те, що постанова або
ухвала суду, яка набрала законної сили,
є обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

У зв'язку з вищенаведеним, судом взято
до уваги те, що позивачем не
представлено належних доказів того, що
на момент винесення спірної постанови,
відповідачу було відомо про те, що
постанова Шевченківського районного
суду м. Львова від 02.11.2011 року у справі №
1868/2011 не набрала законної сили або ж
перебуває на стадії апеляційного
оскарження. Більш того, ухвала про
апеляційне оскарження вищевказаного
рішення суду винесена судом 06.03.2014 року.
Тобто на момент прийняття оскаржуваної
постанови про накладення штрафу,
апеляційне провадження щодо розгляду
апеляційної скарги Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області відкрите не було.
Відтак, обставин, які б свідчили про
поважність причин не виконання
позивачем вищевказаного рішення суду
останнім не наведено, у зв'язку з чим
відповідачем у відповідності до вимог
чинного законодавства було прийнято
рішення про накладення штрафу.

До того ж, судом взято до уваги те, що в
ході судового розгляду справи
представник позивача підтвердив факт
того, що з повідомленням, в якому було б
зазначено про апеляційне оскарження
постанови Шевченківського районного
суду м. Львова від 02.11.2011 року у справі №
1868/2011, Головне управління Пенсійного
фонду України у Львівській області до
відповідача не зверталось.

З огляду на це, рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 02.11.2011 року
у справі № 1868/2011 є обов'язковим для
виконання позивачем, а його не
виконання тягне за собою
відповідальність.

Відповідно до вимог ст.5 Закону Україна
и «Про виконавче провадження»
передбачено, що вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Статтею 129 Конституції України
визначено основні засади судочинства,
однією з яких є обов'язковість рішень
суду.

Відтак, суд дійшов висновку, що
оскаржувана постанова про накладення
штрафу від 20.12.2013 року ВП № 30266283
прийнята державним виконавцем на
підставі, у межах повноважень,
обґрунтовано, своєчасно та у спосіб, що
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження».

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги не обґрунтованими, а
тому у задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а
н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Повний текст постанови виготовлений 07
квітня 2014 року.

Суддя
Сакалош В.М.