Справа № 2а-1185/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-1185/11
Головуючий у 1-й інстанції: Журавський
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

04 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Ключковича В.Ю., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 15 серпня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області про визнання незаконним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області із адміністративним
позовом до Великоолександрівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області, в якому просила
визнати незаконним та скасувати
рішення відповідача № 2094/48-53-5 від 11
червня 2010 року «Про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо оформлення
документу, що посвідчує право
власності на земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства гр. ОСОБА_2» та зобов'язати
Великоолександрівську сільську раду
Бориспільського району Київської
області надати дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо оформлення права на приватизацію
земельної ділянки площею 0,20 га на
масиві АДРЕСА_1.

Постановою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 15 серпня 2011 року в задоволенні
позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його позов в
повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
рішенням Великоолександрівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області № 493-14-ХХІУ від 28.03.2003
року позивачу було надано дозвіл на
складання проекту відведення
земельної ділянки площею 0,20 га для
ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_1 (а.с. 4).

В 2010 році позивач звернувся до
відповідача із заявою про надання
дозволу на приватизацію раніше
виділеної йому земельної ділянки.

За результатом розгляду вказаної заяви
Великоолександрівською сільською
радою Бориспільського району
Київської області було прийнято
рішення № 2094/48-53-5 від 11.06.2010 року, яким
позивачу надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо оформлення документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,05 га.

Позивач ОСОБА_2 заперечує
правомірність вказаного рішення,
посилаючись на порушення її
конституційних прав як належного
користувача спірною земельною
ділянкою.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу
України, земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Згідно зі статтею 13 Конституції
України, земля є об'єктом права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України визначено,
що до розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Згідно статті 12 Земельного кодексу
України, розпорядження землями
територіальної громади міста, у тому
числі надання їх у користування,
належить до повноважень міської ради
та здійснюється відповідно до вимог
цього Кодексу.

Зазначена норма Земельного кодексу
України кореспондується з нормами
Закону України від 21 травня 1997 року N
280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в
Україні" (далі - Закон N 280/97-ВР),
відповідно до пункту 34 статті 26 якого
питання регулювання земельних
відносин вирішуються виключно на
пленарних засіданнях міської ради.

Відповідно до п.1 ст.59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. (Офіційне
тлумачення положень частини першої
статті 59 в Рішенні Конституційного
Суду N 7-рп/2009 від 16.04.2009).

Частинами 1 та 2 статті 116 Земельного
Кодексу України встановлено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 119 Земельного Кодексу
України, громадяни, які добросовісно,
відкрито і безперервно користувалися
земельною ділянкою протягом 15 років,
але не мають документів, які б свідчили
про наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у
користування. Розмір цієї земельної
ділянки встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом.

Згідно із абз. «б» ч.1 ст. 121 Земельного
Кодексу України, громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності в таких
розмірах: для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України, право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 цього ж Кодексу передбачено,
що право власності на земельну ділянку
і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами. Форми державних
актів затверджуються Кабінетом
Міністрів України. Право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

Порівняльно-правовий аналіз наведених
норм права дає підстави вважати, що під
наданням земельної ділянки в
користування або у власність
законодавець розуміє як прийняття
органом відповідного рішення про
надання землі у власність або в
користування, так і подальше
оформлення документа, який згідно зі
статтею 126 ЗК посвідчує право на землю.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не набув права власності на
спірну земельну ділянку площею 0,20 га,
оскільки ним у визначеному законом
порядку не було отримано державного
акту направо власності на землю та не
було прийнято з цього питання
відповідного рішення органу місцевого
самоврядування.

Згідно із ст. 78 Земельного кодексу
України, право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками,
яке відповідно до ст. 125 та 126 цього
Кодексу та постанови Кабінету
Міністрів України від 02.04.2002 р. N 449 "Про
затвердження форм державного акта на
право власності на земельну ділянку та
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою"
виникає з моменту державної реєстрації
цього права, яке посвідчується
державним актом про право власності на
земельну ділянку (крім випадків,
визначених частиною другою ст. 126
вказаного Кодексу).

Отже, видача державного акту на право
власності на землю, на право постійного
користування землею здійснюється з
метою державної реєстрації такого, яке
вже закріплено правовстановлюючими
документами.

В свою чергу актом, що породжує набуття
особою прав та обов'язків власника
землі чи землекористувача, є рішення
органу державної влади, а державний акт
на право власності на землю, державний
акт на право постійного користування
земельною ділянкою має похідний
характер від рішення компетентного
органу виконавчої влади чи місцевого
самоврядування.

Як було вірно зазначено судом першої
інстанції, право користування спірною
земельною ділянкою ОСОБА_2 оформлене
згідно з вимогами земельного
законодавства не було.

Відповідно до частини шостої статті 118
Земельного Кодексу України, громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Враховуючи викладені положення
чинного на момент прийняття спірного
рішення матеріального права, включення
спірної земельної ділянки до
генерального плану забудови села,
відсутність факту закріплення за
позивачем права користування
земельною ділянкою, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач
при прийнятті спірного рішення діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Законом, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 14 березня 2013 року у справі
К/9991/17944/11.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 15 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків В.Ю. Ключкович І.Й.
Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Петрик І.Й.