Справа № 0870/3888/12
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року Справа № 0870/3888/12
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі,
головуючого - судді Артоуз О.О., при
секретарі судового засідання
Філоненко Ю.М. розглянув у порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовною заявою: Публічного
акціонерного товариства

«Запорізький завод
феросплавів»

до: Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі

з великими
платниками податків у м. Запоріжжя

Державної
податкової служби

про: скасування
податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

27.04.2012 Публічне акціонерне товариство
«Запорізький завод феросплавів»
звернулось до Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжя
Державної податкової служби, в якому
просить суд скасувати податкове
повідомлення - рішення № від
23.04.2012, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 7 665 663 грн. та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
(штраф) в розмірі 3 832 831,50 грн.

Судом встановлено, що у зв'язку з
проведенням реорганізації, відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 20.03.2013 № 229 «Про утворення
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів», Спеціалізована
державна податкова інспекція з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - є
правонаступником Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжя Державної податкової
служби.

Згідно зі ст.55 КАС України у разі
вибуття або заміни сторони чи третьої
особи у відносинах, щодо яких виник
спір, суд допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником. Усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для нього
в такій самій мірі, у якій вони були б
обов'язкові для особи, яку він замінив.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає
за необхідне, здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити
відповідача у справі Спеціалізовану
державну податкову інспекцію по роботі
з великими платниками податків у м.
Запоріжжя Державної податкової служби
на її правонаступника Спеціалізовану
державну податкову інспекцію з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, що
складові виробничих витрат платника
податку на додану вартість та
фінансові результати його
господарської діяльності в окремих
періодах не впливають на питання
правильності формування сум
податкового кредиту з податку на
додану вартість та правильності
декларування сум вказаного податку до
бюджетного відшкодування, оскільки
Податковий кодекс України не ставить
вказане питання в залежність від
фінансового результату продажу
продукції в окремому періоді. Крім
того, позивач посилається на положення
статей 187, 188, 198 Податкового кодексу
України та зазначає, що на підставі
наведених норм податкового
законодавства він мав право відносити
до складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість, які були
сплачені в зв`язку із придбанням
товарів (послуг) для потреб власної
господарської діяльності, організації
та забезпечення виробництва власної
феросплавної продукції у грудні 2011
року. З урахування вище зазначеного
вважає податкове повідомлення-рішення
№ від 23.04.2012 протиправним та
таким, що підлягає скасуванню. Просить
позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечує, з підстав зазначених у
письмових запереченнях (вх. №35349 від
16.08.2012) зокрема зазначає, що до складу
податкового кредиту з ПДВ звітного
періоду можуть бути віднесені суми
податків, нараховані (сплачені) у
зв`язку із виготовленням товарів з
метою подальшого використання в межах
господарської діяльності, яка повинна
бути спрямована на отримання доходу.
Відповідач вказує, що формування
податкового кредиту безпосередньо
пов'язано із фінансовим результатом
господарської діяльності платника ПДВ,
а саме із отриманням доходу. При цьому
відповідач зазначає, що згідно
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності, витрати позивача на
виготовлення продукції значно
перевищують доходи від реалізації
такої продукції у перевіреному
періоді, а тому відповідач дійшов
висновку, що така діяльність позивача
не підпадає під визначення
господарської діяльності, а тому
відсутні підстави і для формування
податкового кредиту з ПДВ.

На підставі вище викладеного вважає, що
податкове повідомлення-рішення №
від 23.04.2012 прийнято податковим
органом у порядку встановленому чинним
законодавством, а тому підстави для
його скасування відсутні. Просить
відмовити в задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Представник позивача подав до суду
клопотання про розгляд справи у
порядку письмового провадження
зазначив, що позовні вимоги підтримує в
повному обсязі.

У судове засідання призначене на 24.03.2014
з'явився представник відповідача,
проти задоволення позовних вимог
заперечував у повному обсязі, з підстав
зазначених у письмових запереченнях.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Згідно з ч. 1 ст.41 КАС України суд під час
судового розгляду адміністративної
справи здійснює повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу. У разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Керуючись приписами статей 33, 35, 41, 128
КАС України суд розглянув справу на
підставі наявних доказів в порядку
письмового провадження, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні докази, їх достатність і
взаємний зв'язок у сукупності, суд
дійшов до наступних висновків.

Публічне акціонерне товариство
«Запорізький завод феросплавів»
зареєстроване як юридична особа та
знаходиться за юридичною адресою: 69035,
м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію Серія А01 № 029344.
Позивач перебуває на обліку як великий
платник податків у Спеціалізованій
державній податковій інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального Головного
Управління Міндоходів, свідоцтво про
реєстрацію платника ПДВ № 100335740.

В період з 22.03.2012 по 04.04.2012, на підставі
п.п.78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 200.11 ст. 200
Податкового кодексу України, фахівцями
СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку з питання
достовірності нарахування суми
від'ємного значення податку на додану
вартість за січень 2012 року у розмірі
2249650 грн. та суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника податку у
банку за січень 2012 року у розмірі 15967363
грн., яка виникла за рахунок від'ємного
значення з ПДВ, що декларувалось у
листопаді, грудні 2011 року.

За результатами проведеної перевірки
складено Акт № 22/26-2/00186542 від 04.04.2012.

В акті перевірки наводяться дані
попередньої перевірки ПАТ «ЗФЗ», яка
була оформлена актом перевірки №
150/08-08/00186542 від 06.03.2012, згідно з
висновками якого було встановлено
проведення збиткових операцій у грудні
2011 року. Вказується, що доля
матеріальної складової в обороті
фактичних витрат на виробництво
реалізованої продукції по збитковим
операціям за грудень 2011 року становить
38 328 315,44 грн. без ПДВ. Податок на додану
вартість по матеріальній складовій,
яка використана не в господарській
діяльності підприємства за рахунок
реалізації продукції за цінами нижчими
за собівартість, становить у грудні 2011
року 7 665 663,09 грн.

Висновками акту перевірки встановлено
порушення ПАТ «ЗФЗ» вимог п. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено заявленого
суму бюджетного відшкодування з ПДВ за
січень 2012 року на загальну суму 7 665 663
грн.

На підставі акту перевірки № 22/26-2/00186542
від 04.04.2012 податковим органом винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 23.04.2012, яким ПАТ «ЗФЗ»
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі 7
665 663 грн. та нараховано штрафні
(фінансові) санкції на суму 3 832 831,50 грн.

Не погоджуючись з винесеним податковим
повідомленням-рішенням № від
23.04.2012 позивач звернувся до суду.

Враховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав.

У січні 2012 року позивачем подано
декларацію з ПДВ за грудень 2011 року,
згідно з даними якої поставка
продукції на території України без ПДВ
була здійснена на суму 73 067 815 грн., сума
ПДВ при цьому склала - 14 613 563 грн. Згідно
з даними декларації ПАТ «ЗФЗ» за
грудень 2011 року в рядку 10.1. Декларації
було відображено обсяги придбання
продукції, для потреб власної
господарської діяльності у сумі 109 455 937
грн. без ПДВ, та суму ПДВ - 21 891 187 грн.

При проведенні перевірки податковим
органом встановлено, що позивач
здійснював реалізацію продукції
власного виробництва за цінами,
нижчими за собівартість її
виготовлення, що призвело до зменшення
власного капіталу. Як наслідок
вказується про здійснення збиткових
операцій у січні 2012 року на загальну
суму 26 874 783,08 грн. Висновок про
порушення ПАТ «ЗФЗ» п. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України
ґрунтується на даних акту перевірки №
150/08-08/00186542 від 06.03.2012. Згідно з яким
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання і
сумою податкового кредиту на загальну
суму 7 665 663 грн. у грудні стало підставою
для завищення ПАТ «ЗФЗ» заявленої суми
бюджетного відшкодування з ПДВ за
січень 2012 року на вказану суму.

В свою чергу, згідно з висновками акту
перевірки № 150/08-08/00186542 від 06.03.2012
податок на додану вартість по
матеріальній складовій, яка
використана не в господарській
діяльності підприємства, за рахунок
реалізації продукції «по ціні нижче
собівартості», що на думку відповідача
не відноситься до господарської
діяльності, у грудні 2011 року становить 7
665 663,09 грн.

Позивач, не погодившись з висновками
акту перевірки № 150/08-08/00186542 від 06.03.2012
оскаржив до Запорізького окружного
адміністративного суду податкове
повідомлення-рішення № 000080808 від 26.03.2012,
яке було винесено на підставі
висновків вказаного акту перевірки.

Ухвалою суду від 22.08.2012 провадження у
справі було зупинено до набрання
законної сили рішенням у справі
№0870/3123/12.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 21.06.2012 по
справі №0870/3123/12 податкове
повідомлення-рішення № 000080808 від 26.03.2012,
яким позивачу зменшено розмірі
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за грудень 2011 року у
розмірі 7 665 663,00 грн. скасовано, та
підтверджено законність формування
ПАТ «ЗФЗ» податкового кредиту з ПДВ у
листопаді та грудні 2011 року та
спростовано висновки акту перевірки №
150/08-08/00186542 від 06.03.2012 про порушення ПАТ
«ЗФЗ» п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 ПКУ.

Постанова від 21.06.2012 по справі №0870/3123/12
залишена без змін Ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду 26.02.2013 та
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15.01.2014.

Основними видами господарської
діяльності ПАТ «ЗФЗ» згідно з його
статутними документами є виробництво
феросплавів, сталі та чавуну, оптова
торгівля чорними та кольоровими
металами в первинних формах та
напівфабрикатах з них.

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами;

У відповідності із визначенням, яке
наведено у п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Як вбачається із матеріалів справи та
підтверджується актом перевірки,
витрати, понесені ПАТ «ЗФЗ» у
листопаді, грудні 2011 року були
направлені на забезпечення потреб
виробництва продукції, закупівлю
сировини, матеріалів, енергоресурсів,
супутньої продукції для виробництва
власної продукції.

Підпункт 14.1.56 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
передбачає, що доходи - це загальна сума
доходу платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами

Судом встановлено, що позивач
здійснював реалізацію продукції
власного виробництва на підставі
договорів постачання, здійснював
продаж власної продукції за ціною, яка
включала ПДВ та отримував дохід від
реалізації продукції в грошовій формі.
При цьому актом перевірки не було
встановлено продаж продукції ПАТ «ЗФЗ»
за ціною, яка не відповідала рівню
звичайних цін на ринку феросплавної
продукції.

Таким чином, всі витрати ПАТ «ЗФЗ» у
перевіреному періоді (грудень 2011 року,
січень 2012 року) є безпосередньо
пов'язаними із господарською
діяльністю товариства.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового
Кодексу України, база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Як вбачається з наведених положень
законодавства база оподаткування ПДВ
операцій з постачання товарів (послуг)
не залежить від вартості придбання
матеріальних цінностей і визначається
з договірної вартості.

У відповідності із п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів та з
постачання послуг нерезидентом на
митній території України датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати (нарахування) податку за
податковими зобов'язаннями згідно з
пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу (п.
198.2 ст. 198 ПКУ).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України,податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Наведені норми Податкового кодексу
України не передбачають умови, згідно з
якою платник податків може відносити
до складу податкового кредиту суми ПДВ
в залежності від фінансового
результату відповідного податкового
періоду, чи в залежності від
собівартості продукції та отриманого
доходу від реалізації продукції у
звітному періоді.

У відповідності із п. 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду (п. 200.2 - 200.4 ст. 200
ПКУ).

Згідно з п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України, якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з обставинами справи, за даними
декларації з ПДВ, яка була подана ПАТ
«ЗФЗ» за грудень 2011 року було
задеклароване від'ємне значення
об'єкту оподаткування, в тому числі 7 665
663 грн., які були віднесені до складу
податкового кредиту листопада 2011 року
на підставі п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з
постачання товарів, постачання послуг
та інше.

Порядок визначення бази оподаткування
зазначений в ст.188 ПКУ, згідно якого
база оподаткування операцій з
постачання товарів, робіт (послуг)
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості.

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України, датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Тобто, згідно норм п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст.
187, ст.188 Податкового кодексу України,
для визначення повноти та своєчасності
включення сум за будь-якими
господарськими операціями
підприємства з продажу товарів (робіт,
послуг) використовуються дані
документів, що підтверджують факт
здійснення цих операцій та
своєчасність їх відображення у
податковому та бухгалтерському обліку.
Такими документами є первинні
документи, зокрема: платіжні документи
(касові прибуткові ордери, платіжні
доручення, тощо); документи на
відвантаження (залізничні накладні,
митні декларації, тощо); документи, що
підтверджують надання послуг або
результатів робіт (акти наданих послуг,
акти виконаних робіт, тощо).

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік га фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-X1V.
(далі - Закон України №996) встановлено,
що бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються па даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України №
996 підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні, документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних па
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно статті 1 Закону України № 996-XIV
господарською операцією с дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Позивачем, в матеріали справи були
надані належним чином завірені копії
податкових накладних та інших
первинних документів, на підставі яких
підприємством було сформовано
податковий кредит з ПДВ, який в
подальшому приймав участь у формуванні
від`ємного значення об`єкту
оподаткування цим податком, що
декларувалося у листопаді, грудні 2011
року.

Враховуючи наявність у позивача
податкових накладних на всю суму
сформованого податкового кредиту,
приймаючи до уваги, що податкові
накладні не визнані недійсними,
будь-яких посилань щодо
невідповідності порядку оформлення
цих податкових накладних вимогам
Податкового кодексу України акт
перевірки не містить, ПАТ «ЗФЗ» мало
право відносити до складу податкового
кредиту суми ПДВ, сплачені в зв`язку із
придбанням товарів (послуг) для потреб
власної господарської діяльності,
організації та забезпечення
виробництва продукції у листопаді,
грудні 2011 року.

Відповідно до п.п. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, бюджетне
відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України передбачено, що сума податку,
яка піддягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду:

при позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим Кодексом,

при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, гака сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні І
податкові) періоди. а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу кредиту
наступного звітного (податкового)
періоду (п. 200.3 ст. 200 ПКУ).

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
має від'ємне значення, то бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх періодах постачальникам
таких товарів/послуг або до Державного
бюджету.

Залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду (п. 200.4 ст. 200 ПКУ).

Тобто, право платника ПДВ на бюджетне
відшкодування залежить лише від оплати
останнім сум такого податку
контрагентам у попередніх податкових
періодах, що позивачем було здійснено і
вказане не заперечується відповідачем.

Беручи до уваги вищезазначене, суд
приходить до висновку, що відповідач не
довів правомірність винесення ним
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Обставини, які слугували фактичною
підставою для зменшення позивачу суми
від'ємного значення та бюджетного
відшкодування з подачку на додану
вартість згідно спірного податкового
повідомлення-рішення знаходяться поза
межами вимог Податкового кодексу
України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Виходячи з заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що
відповідачем не доведено законність
висновків зроблених в акті перевірки
та обґрунтованість податкового
повідомлення - рішення № від
23.04.2012, тому позовні вимоги слід
задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 160, 161, 162, 163, 167 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
завод феросплавів» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про скасування
податкового повідомлення - рішення -
задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів № від 23.04.2012.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Запорізький завод
феросплавів» () 2146 грн.
(дві тисячі сто сорок шість гривень)
судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя О.О.
Артоуз