Справа № 802/79/14-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/79/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.
Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Загороднюка
А.Г.

при секретарі: Майданюк Я.Л.

за участю:

позивача: ОСОБА_2,

представників відповідача:
Комісарчука Д.О., Марченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Департаменту
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації про
визнання дій протиправними та
стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації про визнання дій
незаконними, стягнення матеріальної
шкоди в розмірі 48453,67 грн. та моральної
шкоди в розмірі 10000 грн.

Вінницький окружний адміністративний
суд постановою від 12 лютого 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовив.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду та прийняти
нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судовому засіданні підтримав
вимоги апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечили проти доводів
апеляційної скарги, у зв'язку з чим
просили залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Так, Вінницьким окружним
адміністративним судом встановлено, що
ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, 1-
категорії, що підтверджується копією
посвідчення серії НОМЕР_2 (а. с. 21).

Відповідно до довідки Департаменту
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації
№40-4067 від 25.11.2013 року позивач з 02.02.2006
року перебуває на пільговому обліку
для забезпечення автомобілем з ручним
керуванням відповідно до висновків
обласної МСЕК від 02.02.2006 року. (а. с. 6).

25.11.2013 року Департаментом соціальної
політики Вінницької обласної
державної адміністрації надано
позивачу довідку №04-4067 про те, що
Департамент соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації не заперечує про
прийняття в якості гуманітарної
допомоги від закордонного донора
ОСОБА_5 автомобіля "Dacia Noul Logan", 2013 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1, об'єм
двигуна 1461 см3, для подальшої адресної
передачі цього автомобіля інваліду
ЧАЕС ІІ групи ОСОБА_2 (а. с. 7)

26.11.2013 року громадянином Республіки
Молдова ОСОБА_5 підписано "завление о
дарении" автомобіля "Dacia Noul Logan", 2013 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1, об'єм
двигуна 1461 см3, Департаменту соціальної
політики Вінницької обласної
державної адміністрації, для подальшої
передачі його в користування ОСОБА_2. (а.
с. 9)

Разом з тим, згідно з листом
відповідача №04-4403 від 10.12.2013 року,
направленим начальнику Вінницької
митниці Міндоходів у Вінницькій
області, відповідач відмовився від
прийняття автомобіля "Dacia Noul Logan", 2013
року випуску, номер кузова НОМЕР_1, об'єм
двигуна 1461 см3, в якості гуманітарної
допомоги та просив при його
надходженні здійснювати митне
оформлення на загальних підставах.

Позивач, не погодившись з діями
Департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації, оскаржив їх до суду та
просив суд визнати такі дії
протиправними і стягнути витрати,
понесені під час оформлення автомобіля
та моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що на
час виникнення спірних правовідносин
позивач не мав права перебувати на
пільговому обліку для забезпечення
автомобілем з ручним керуванням, а
відтак - не мав права на забезпечення
спецавтотранспортом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції по
суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
гуманітарну допомогу" гуманітарна
допомога - цільова адресна безоплатна
допомога в грошовій або натуральній
формі, у вигляді безповоротної
фінансової допомоги або добровільних
пожертвувань, або допомога у вигляді
виконання робіт, надання послуг, що
надається іноземними та вітчизняними
донорами із гуманних мотивів
отримувачам гуманітарної допомоги в
Україні або за кордоном, які потребують
її у зв'язку з соціальною
незахищеністю, матеріальною
незабезпеченістю, важким фінансовим
становищем, виникненням надзвичайного
стану, зокрема внаслідок стихійного
лиха, аварій, епідемій і епізоотій,
екологічних, техногенних та інших
катастроф, які створюють загрозу для
життя і здоров'я населення, або тяжкою
хворобою конкретних фізичних осіб.
Гуманітарна допомога є різновидом
благодійництва і має спрямовуватися
відповідно до обставин, об'єктивних
потреб, згоди її отримувачів та за
умови дотримання вимог статті 3 Закону
України "Про благодійну діяльність та
благодійні організації".

Згідно з ч. 1 ст. 11-1 Закону України "Про
гуманітарну допомогу" забезпечення
інвалідів, дітей-інвалідів
автомобілями, визнаними гуманітарною
допомогою, здійснюється на умовах,
передбачених законом, та у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

П. 5 Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 р. №999, на облік беруться
і забезпечуються автомобілями
інваліди, які: не мають в особистому
користуванні автомобільного
транспортного засобу, зазначеного в
абзаці четвертому статті 1 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
(крім причепів, напівпричепів), у тому
числі придбаного за власні кошти або
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції, що перебував в
експлуатації менш як 10 років (крім
випадків, передбачених пунктом 8 цього
Порядку); протягом семи років перед
взяттям на облік і за час перебування
на обліку не отримували автомобіль як
благодійну допомогу або протягом цього
часу не реєстрували придбаний
автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж п'ять років.

Для взяття на облік та забезпечення
автомобілем відповідні структурні
підрозділи районних
держадміністрацій, виконкоми міської,
районної у місті ради (далі - районні
управління соціального захисту) або
управління виконавчої дирекції
надсилають запит до відповідного
підрозділу МВС для отримання
відомостей про реєстрацію на ім'я
інваліда, законного представника
недієздатного інваліда,
дитини-інваліда автомобіля протягом
останніх семи років перед взяттям на
облік і за час перебування на обліку.

Якщо протягом часу перебування на
обліку інвалід втратив підстави,
зазначені у цьому пункті, він
знімається з обліку.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
22.01.2014 року управлінням ДАІ УМВС
України у Вінницькій області надано
довідку №9/1170 про те, що згідно з базою
даних АІС "ДАЇ-2000" УДАІ УМВС України у
Вінницькій області та НАІС ДДАІ за
ОСОБА_2 у період з 01.01.1998 року по 17.01.2014
року зареєстровані транспортні
засоби, а саме: ВАЗ 21061 1991 року випуску,
Peugeot partner 1.4, 2007 року випуску. Крім того,
станом на 06.09.2006 року за позивачем
зареєстрована Dacia Logan 2006 року випуску,
яку в подальшому позивач відчужив
своїй дружині (а.с.53-55).

Таким чином, станом на час
постановлення позивача на облік як
особи, яка потребує забезпечення
автомобілем, у нього були відсутні
транспорті засоби, що перебували в
експлуатації менш, як 10 років, протягом
семи років перед взяттям на облік він
не отримував автомобіль як благодійну
допомогу та не реєстрував придбаний
автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж п'ять років.

Під час перебування на обліку позивач
зареєстрував придбаний автомобіль,
строк експлуатації якого менше, ніж
п'ять років. Зазначена обставина
позивачем не заперечується та
підтверджується довідкою управління
ДАІ УМВС України (а. с. 53-55).

В такому випадку, враховуючи положення
п. 5 Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, позивач втратив підстави
для забезпечення його автомобілем в
порядку, встановленому Законом України
"Про гуманітарну допомогу" та
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 р. №999.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відхилення доводів позивача про те, що
у переліку документів, які необхідно
подати Департаменту соціальної
політики для забезпечення автомобілем,
визнаним гуманітарною допомогою,
відсутня довідка з Державтоінспекції
про наявність або відсутність у нього
на час звернення інших транспортних
засобів. Як слідує з аналізу положень п.
5 Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями, перевірка таких
відомостей здійснюється районними
управліннями соціального захисту
шляхом надсилання запиту до
відповідного підрозділу МВС у двох
випадках: при постановленні на облік та
при забезпеченні автомобілем.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
гуманітарну допомогу" зміну отримувача
гуманітарної допомоги та її
переадресування можливо здійснювати
лише за погодженням з іноземними
донорами за рішенням відповідного
спеціально уповноваженого державного
органу з питань гуманітарної допомоги.

Згідно із запереченнями відповідача на
адміністративний позов автомобіль
"Дачія Логан" перетнув державний кордон
України, однак у встановлений
десятиденний строк не прибув на
митницю, що, в свою чергу, позбавило
відповідача можливості провести
процедуру узгодження передачі цього
автомобіля іншій особі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність у позивача
права перебувати на обліку для
забезпечення автомобілем та як
наслідок - права позивача на
забезпечення автотранспортом. Таким
чином, в даному випадку, відповідач
діяв у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції ухвалив
оскаржуване рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для його скасування або зміни
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 12
лютого 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
01 квітня 2014 року .

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Загороднюк А.Г.