Справа № П/808/104/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року о 16 год. 48 хв.Справа №
П/808/104/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Горобцової Я.В., за участю секретаря
судового засідання Колесникової С.Г.,

за участю

представника позивача - І.С. Кузнецова

представників відповідача - Т.І. Жмурко,
О.В. Шпаченко

розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Ельдаро»

до Державної податкової інспекції в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

09 січня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Ельдаро»
(далі - позивач або ТОВ «Компанія
«Ельдаро») до Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - відповідач або ДПІ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області), в якому позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
від 19.09.2013 про нарахування до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Ельдаро»
штрафних санкцій на загальну суму 22 077,00
грн.;

- стягнути з Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
позивач вважає проведену перевірку
незаконною та такою, яка суперечить п.
80.3 ст. 80 Податкового кодексу України.
Крім того, позивач зазначає, що він не є
винним у начебто виявленому під час
перевірки порушенні статті 15 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів». Разом з
тим, позивач наголошує, що відповідач
порушив строки при прийнятті
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, та діяв не у
межах повноважень та не у спосіб,
визначений, зокрема, п. 86.8 ст. 86
Податкового кодексу України.

Заперечуючи проти позовних вимог з
підстав, викладених в письмових
запереченнях, відповідач зазначає, що в
ході перевірки було встановлено
порушення ст. 15 Закону України від 19
грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», а саме роздрібна торгівля
алкогольними напоями через
електронний контрольно-касовій апарат,
який не зазначений у додатку до
ліцензії. Крім того, акт фактичної
перевірки зареєстровано в органі ДПС
за місцем здійснення діяльності
суб'єкта господарювання 06.09.2013, а за
місцем державної реєстрації суб'єкта
господарювання 13.09.2013, податкове
повідомлення-рішення прийнято 19.09.2013,
тобто відповідачем не порушено
загальний строк на прийняття рішення
передбаченого п. 86.8 ст. 86 Податкового
кодексу України, а саме 10 робочих днів з
дня реєстрації акта фактичної
перевірки в ДПІ в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у
Запорізькій області.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 06 лютого 2014
року відкрито провадження у справі та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив суд
задовольнити позов.

Представники відповідача проти
задоволення позову заперечували та
просили суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 24
березня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Свідоцтва А00 №206310
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Ельдаро»
12.06.2007 зареєстроване Виконавчим
комітетом Запорізької міської ради в
якості юридичної особи за адресою: 69037,
Запорізька область, м. Запоріжжя, вул.
Сорок років Рад. України, буд. 49, кв. 13,
ідентифікаційний код 35215784.

На підставі направлень від 03.09.2013 №834,
від 03.09.2013 №835 та Наказу від 03.09.2013 №449
працівниками ГУ Міндоходів 04 вересня
2013 року проведено перевірку відділу
магазину, що розташований за адресою: м.
Запоріжжя, Запорізька область, с.
Біленьке, вул. Леніна, буд. 2-Б та
належить суб'єкту господарювання ТОВ
«Компанія «Ельдаро». За результатами
перевірки складено Акт від 06.09.2013
№0093/08/01/21/35215784.

Перевіркою встановлено порушення ст. 15
Закону України від 19 грудня 1995 року
№481/95-ВР «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», а саме
роздрібна торгівля алкогольними
напоями через електронний
контрольно-касовий апарат не
зазначений у додатку до ліцензії.
Згідно додатку до Ліцензії
№АЕ152190/08-29-0178 на право роздрібної
торгівлі алкогольними напоями
зазначена заміна РРО МІНІ 500.02 МЕ
заводський №ПБ57905619 з 31.08.2013, а фактично
вищезазначений РРО використовувався з
18.08.2013.

На підставі Акта перевірки ДПІ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області винесено податкове
повідомлення-рішення від 19.09.2013 №,
яким позивачу визначено суму штрафних
санкцій у розмірі 22 077 грн.

09 вересня 2013 року ТОВ «Компанія
«Ельдаро» до ДПІ в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у
Запорізькій області направлено
заперечення від 09.09.2013 б/н.

13 вересня 2013 року ДПІ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області до ТОВ «Компанія «Ельдаро»
направлено відповідь на заперечення
від 13.09.2013 №2128/10/08-01-21-13.

04 жовтня 2013 року ТОВ «Компанія
«Ельдаро» до ДПІ в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у
Запорізькій області направлено скаргу
від 04.10.2013 б/н, якою позивач просив
відкликати податкове
повідомлення-рішення від 19.09.2013 №.

19 листопада 2013 року ТОВ «Компанія
«Ельдаро» отримано рішення ДПІ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області про результати розгляду
первинної скарги від 19.11.2013
№3261/10/08-01-10-04-20, згідно якого податкове
повідомлення-рішення відповідача від
19.09.2013 № залишено без змін, а
скарга ТОВ «Компанія «Ельдаро» - без
задоволення.

30 листопада 2013 року ТОВ «Компанія
«Ельдаро» до ДПІ в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у
Запорізькій області направлено скаргу
від 30.11.2013 б/н, якою позивач просив
відкликати податкове
повідомлення-рішення від 19.09.2013 №.

18 грудня 2013 року ТОВ «Компанія
«Ельдаро» отримано рішення ДПІ в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій
області про результати розгляду
скарги, згідно якого податкове
повідомлення-рішення відповідача від
19.09.2013 № та рішення від 19.11.2013
№3261/10/08-01-10-04-20 залишено без змін, а
скарга ТОВ «Компанія «Ельдаро» - без
задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до ліцензії Серії АЕ №152190
та додатків до неї роздрібна торгівля
алкогольних напоїв повинна
здійснюватися на апараті реєстратора
розрахункових операцій модель МІНІ 500.02
МЕ заводський номер ПБ 57113072. Крім того,
у додатку до ліцензії внесено зміну, а
саме виключено з 31.08.2013 реєстратора
розрахункових операцій МІНІ 500.02 МЕ
заводський номер ПБ 57113072 і включено
реєстратор розрахункових операцій
МІНІ 500.02 МЕ заводський номер ПБ 57905619.

Таким чином, фактично роздрібна
торгівля алкогольними напоями в період
з 18.08.2013 по 30.08.2013 здійснювалися через
реєстратор розрахункових операцій
МІНІ 500.02 МЕ ПБ 57905619, який не був
зазначений в ліцензії.

За період з 18.08.2013 по 30.08.2013 через
реєстратор розрахункових операцій
МІНІ 500.02 МЕ ПБ 57905619 реалізовано
алкогольних напоїв на загальну суму 11
038,50 грн., що підтверджено актами зняття
залишків алкогольних напоїв та
контрольними стрічками (а. с. 61-67, 69-71).

Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами у
справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 23 ст. 15 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року
№ 481/95-BP (надалі - Закон № 481/95-BP)
визначено, що у додатку до ліцензії на
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями суб'єктом господарювання
зазначається адреса місця торгівлі і
вказуються перелік електронних
контрольно-касових апаратів та
інформація про них: модель,
модифікація, заводський номер,
виробник, дата виготовлення;
реєстраційні номери книг обліку
розрахункових операцій, які
знаходяться у місці торгівлі.

Відповідно до абз. 6 ч. 2 ст. 17 Закону №
481/95-BP до суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у разі роздрібної
торгівлі алкогольними напоями через
електронний контрольно-касовий апарат
(книгу обліку розрахункових операцій),
не зазначений у ліцензії - 200 відсотків
вартості реалізованої через такий
контрольно-касовий апарат (книгу
обліку розрахункових операцій)
продукції, але не менше 1000 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що з
31.08.2013 в діючу ліцензію на право
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями були внесені
зміни, а саме: виключено реєстратор
розрахункових операцій МІНІ 500.02 МЕ ПБ
57113072 та внесений в ліцензію реєстратор
розрахункових операцій МІНІ 500.02 МЕ ПБ
57905619.

При цьому розрахункові операції через
реєстратор розрахункових операцій
МІНІ 500.02 МЕ ПБ 57905619 почали проводитись
з 18.08.2013. В час перевірки станом на 04.09.2013
контрольні стрічки, створені на
реєстраторах розрахункових операцій в
період з 18.08.2013 по 30.08.2013.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що фактично роздрібна
торгівля алкогольними напоями в період
з 18.08.2013 по 30.08.2013 здійснювалась через
реєстратор розрахункових операцій
МІНІ 500.02 МЕ ПБ 57905619, який не був
зазначений в ліцензії, що є порушенням
ч. 23 ст. 15 Закону № 481/95-BP.

За таких обставин, суд погоджується з
висновком Державної податкової
інспекції в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області щодо порушення ТОВ «Компанія
«Ельдаро» законодавства у сфері
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що реєстратор
розрахункових операцій, мав технічні
несправності, для усунення яких
підприємством було залучено
спеціаліста. Таким чином, позивачем
заявка про заміну контрольно-касового
апарату в ліцензії на МІНІ 500.02 МЕ ПБ
57905619 була подана після того, як апарат
протягом певного проміжку часу
працював справно, але фактично позивач
з 18.03.2013 почав використовувати
реєстратора розрахункових операцій
МІНІ 500.02 МЕ ПБ 57905619, який не був
зазначений у додатку до ліцензій.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
в Акті введення в експлуатацію
реєстратора розрахункових операцій
від 06.06.2013 NC-0606-003 зазначено, що модель
(модифікація) РРО МІNІ 500.02, версія
внутрішнього програмного забезпечення
5209, заводський номер ПБ 57905619,
фіскальний номер , дата
виготовлення 27.05.2013 відповідає
програмній та
конструкторсько-технологічній
документації виробника і введено в
експлуатацію у складі технічних
засобів (блоків).

При цьому, суд також зазначає, що Закон
України № 481/95-BP не містить положень,
які б вказували на правомірність
початку використання реєстратора
розрахункових операцій залежно від
його технічного стану, а не від
наявності електронного
контрольно-касового апарату у додатку
до ліцензії.

Відповідно до пп. 191.1.14 п. 191.1 ст.191
Податкового кодексу України на органи
державної податкової служби покладено
здійснення функції контролю у сфері
виробництва, обігу та реалізації
підакцизних товарів, контроль за їх
цільовим використанням, забезпечення
міжгалузевої координації у цій сфері.

Крім того, підпунктом 191.1.34 п. 191.1 ст. 191
Податкового кодексу України, на органи
державної податкової служби покладено
функцію забезпечення визначення в
установлених цим Кодексом, іншими
законами України випадках сум
податкових та грошових зобов'язань
платників податків, застосування і
своєчасне стягнення сум передбачених
законом штрафних (фінансових) санкцій
(штрафів) за порушення податкового,
валютного та іншого законодавства.

Частиною 4 ст. 17 Закону № 481/95-BP
визначено, що рішення про стягнення
штрафів, передбачених частиною другою
цієї статті, приймаються органами
державної податкової служби та/або
органом, який видав ліцензію на право
виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами, та
іншими органами виконавчої влади у
межах їх компетенції, визначеної
законами України.

Враховуючи, що позивач в порушення
вимог чинного законодавства,
здійснював роздрібну торгівлю
алкогольними напоями за період з 18.08.2013
по 30.08.2013 через реєстратор
розрахункових операцій МІНІ 500.02 МЕ ПБ
57905619, не внесений до ліценції, а в даний
період було реалізовано алкогольних
напоїв на загальну суму 11 038,50 грн., та
беручи до уваги передбачений чинним
законодавством розмір штрафу, який
складає 200 відсотків вартості
реалізованої продукції через такий
контрольно-касовий апарат, суд дійшов
висновку, що відповідачем правомірно
визначено суму фінансових санкцій у
розмірі 22 077,00 грн.

Разом з тим, суд не приймає до уваги
посилання позивача на той факт, що
перевірка, на підставі якої винесено
оскаржуване рішення, проводилась з
порушенням п. 86.8 п. 86 Податкового
кодексу України, який передбачає, що
податкове повідомлення-рішення
приймається керівником контролюючого
органу (його заступником) протягом
десяти робочих днів з дня, наступного
за днем вручення платнику податків
акта перевірки у порядку,
передбаченому статтею 58 цього Кодексу,
для надсилання (вручення) податкових
повідомлень-рішень (за результатами
фактичної перевірки - з дня реєстрації
(надходження) акта такої перевірки до
контролюючого органу за основним
місцем обліку платника податків), а за
наявності заперечень посадових осіб
платника податків до акта перевірки
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді платнику податків,
з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1 ст. 15 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», контроль за додержанням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), інших вимог цього Закону
здійснюють органи доходів і зборів
шляхом проведення фактичних та
документальних перевірок відповідно
до Податкового кодексу України.

Статтею 16 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» передбачено, що контроль за
дотриманням норм цього Закону
покладено на органи, які видають
ліцензії, а також інші органи в межах
компетенції, визначеної законами
України.

Контролюючими органами у п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України визначено
органи доходів і зборів, а саме:
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування єдиної
державної податкової, державної митної
політики в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів та
реалізує державну податкову, державну
митну політику, забезпечує формування
та реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Згідно із визначенням, наведеним у
пункті 61.1 статті 61 Податкового кодексу
України, податковий контроль - система
заходів, що вживаються контролюючими
органами з метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль відповідно до
підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62
Податкового кодексу України
здійснюється, зокрема, шляхом
перевірок та звірок відповідно до
вимог цього Кодексу, а також перевірок
щодо дотримання законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, у
порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки (п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України)

В пункті 75.1.3 пункту 75.1 статті 75
Податкового кодексу України фактичною
вважається перевірка, що здійснюється
за місцем фактичного провадження
платником податків діяльності,
розташування господарських або інших
об'єктів права власності такого
платника. Така перевірка здійснюється
контролюючим органом щодо дотримання
норм законодавства з питань
регулювання обігу готівки, порядку
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, у тому числі про
виробництво та обіг підакцизних
товарів, дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами).

Порядок проведення фактичної
перевірки наведено у статті 80
Податкового кодексу України,
відповідно до пункту 80.1 якої фактична
перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

Згідно пункту 80.2 статті 80 Податкового
кодексу України, фактична перевірка
може проводитися на підставі рішення
керівника органу податкової служби,
оформленого наказом, копія якого
вручається платнику податків або його
уповноваженому представнику під
розписку до початку проведення такої
перевірки, та за наявності, зокрема,
таких обставин:

- у разі коли за результатами перевірок
інших платників податків виявлено
факти, які свідчать про можливі
порушення платником податків
законодавства щодо виробництва та
обігу підакцизних товарів, здійснення
платником податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності патентів, ліцензій, свідоцтв
про державну реєстрацію та інших
документів, контроль за наявністю яких
покладено на органи державної
податкової служби, та виникає
необхідність перевірки таких фактів
(п.п.80.2.1 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу
України);

- у разі отримання в установленому
законодавством порядку інформації від
державних органів або органів
місцевого самоврядування, яка свідчить
про можливі порушення платником
податків законодавства, контроль за
яким покладено на органи державної
податкової служби, зокрема, щодо
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності патентів,
ліцензій, свідоцтв про державну
реєстрацію та інших документів,
контроль за наявністю яких покладено
на органи державної податкової служби,
виробництва та обігу підакцизних
товарів (п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового
кодексу України);

Фактична перевірка проводиться двома і
більше посадовими особами органу
державної податкової служби у
присутності посадових осіб суб'єкта
господарювання або його представника
та/або особи, що фактично здійснює
розрахункові операції (п. 80.7 ст. 80
Податкового кодексу України).

Згідно пунктів 81.1, 81.2, 81.3 статті 81
Податкового кодексу України посадові,
особи органу державної податкової
служби вправі приступити до проведення
документальної виїзної перевірки за
наявності підстав для її проведення,
визначених цим Кодексом, і фактичної
перевірки, яка проводиться з підстав,
визначених цим Кодексом, та за умови
пред'явлення направлення на проведення
такої перевірки, в якому зазначаються
дата видачі, найменування органу
державної податкової служби, реквізити
наказу про проведення відповідної
перевірки, найменування та реквізити
суб'єкта (об'єкта), перевірка якого
проводиться (прізвище, ім'я, по батькові
фізичної особи платника податку, який
перевіряється), мета, вид (планова або
позапланова), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника органу
державної податкової служби або його
заступника, що скріплений печаткою
органу державної податкової служби.

Непред'явлення платнику податків (його
посадовим (службовим) особам або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) направлення на
проведення перевірки або пред'явлення
направлення, оформленого з порушенням
вимог, установлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
документальної виїзної або фактичної
перевірки.

У разі відмови платник податків та/або
посадових (службових) осіб платника
податків (його представників або осіб,
які фактично проводять розрахункові
операції) у допуску посадових
(службових) осіб органу державної
податкової служби до проведення
перевірки складається акт, який
засвідчує факт відмови.

Під час проведення перевірок посадові
(службові) особи органів державної
служби повинні діяти у межах
повноважень, визначених цим Кодексом.

Керівники і відповідні посадові особи
юридичних осіб та фізичні особи
платники податків під час перевірки, що
проводиться органами державної
податкової служби, зобов'язані
виконувати вимоги органів державної
податкової служби щодо усунення
виявлених порушень законів про
оподаткування і підписати акт (довідку)
про проведення перевірки та мають
право надати заперечення на цей акт
(довідку).

Матеріали справи не містять
документальних підтверджень факту не
допуску позивачем працівників
податкової інспекції до проведення
фактичної перевірки з підстав,
визначених у пункті 8.1 статті 81
Податкового кодексу України.

Результати перевірок (крім
камеральних) відповідно до п. 86.1 ст. 86
Податкового кодексу України
оформлюються у формі акта або довідки,
які підписуються посадовими особами
органу державної податкової служби та
платниками податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з
висновками акта такий платник
зобов'язаний підписати такий акт
перевірки із зауваженнями, які він має
право надати разом з підписаним
примірником акта або окремо у строки,
передбачені цим Кодексом.

Пунктом 86.5 Податкового кодексу України
встановлено, що акт (довідка) про
результати фактичних перевірок,
визначених (довідка) статтею 80 цього
Кодексу, складається у двох
примірниках, підписується посадовими
особами органів державної податкової
служби, які проводили перевірку,
реєструється не пізніше наступного
робочого дня після закінчення
перевірки. Акт (довідка) про результати
зазначених перевірок підписується
особою, яка здійснювала розрахункові
операції, платником податків та його
законними представниками (у разі
наявності).

Підписання акта (довідки) таких
перевірок особою, яка здійснювала
розрахункові операції, платником
податків та його законними
представниками (у разі наявності) та
посадовими особами органу державної
податкової служби, які проводили
перевірку, здійснюється за місцем
проведення перевірки або у приміщенні
органу державної податкової служби.

У разі відмови платника податків, його
законних представників або особи, яка
здійснювала розрахункові операції, від
підписання акта (довідки), посадовими
особами органу державної податкової
служби складається акт, що засвідчує
факт такої відмови. Один примірник акта
або довідки про результати перевірки
не пізніше наступного робочого дня
після його складення реєструється в
журналі реєстрації актів податкового
органу і не пізніше наступного дня
після його реєстрації вручається або
надсилається платнику податків, його
законному представнику або особі, яка
здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або
його законних представників від
отримання примірника акта (довідки)
перевірки чи неможливості його
вручення платнику податків або його
законним представникам чи особі, яка
здійснювала розрахункові операції з
будь-яких причин, такий акт або довідка
надсилається платнику податків у
порядку, визначеному статтею 58 цього
Кодексу для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень. У
зазначених в цьому абзаці випадках
органом державної податкової служби
складається відповідний акт або
робиться позначка в акті або довідці
про результати перевірки.

Як вбачається з Акта перевірки 06.09.2013
№0093/08/01/21/35215784, перевірка товариства
була проведена у присутності продавця,
який отримав один примірник акта.

Згідно п. 86.6 ст. 86 Податкового кодексу
України, відмова платника податків або
його законних представників чи особи,
яка здійснювала розрахункові операції,
від підписання акта перевірки або
отримання його примірника не звільняє
платника податків від обов'язку
сплатити визначені органом державної
податкової служби за результатами
перевірки грошові зобов'язання.

Рішення про визначення грошових
зобов'язань приймається керівником
органу державної податкової служби
(або його заступником) з урахуванням
результатів розгляду заперечень
платника податків (у разі їх наявності).
Платник податків або його законний
представник може бути присутнім під
час прийняття такого рішення (п.86.7 ст.86
Податкового кодексу України).

Податкове повідомлення-рішення
приймається керівником податкового
органу (його заступником) протягом
десяти робочих днів з дня, наступного
за днем вручення платнику податків
акта перевірки у порядку,
передбаченому статтею 58 цього Кодексу,
для надсилання (вручення) податкових
повідомлень-рішень, а за наявності
заперечень посадових осіб платника
податків до акта перевірки приймається
з урахуванням висновку про результати
розгляду заперечень до акта перевірки
протягом трьох робочих днів, наступних
за днем розгляду заперечень і надання
(надсилання) письмової відповіді
платнику податків (п. 86.8 ст. 86
Податкового кодексу України).

Будь-яких підтверджень допущення
відповідачем порушень наведених норм
законодавства позивачем не надано,
переконливих доводів не наведено.
Відтак, суд не вбачає підстав для
визнання дій посадових осіб
податкового органу протиправними.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що перевірка ТОВ «Компанія
«Ельдаро» здійснювалась відповідно до
Наказу від 03.09.2013 №449 (а. с. 45) та на
підставі направлень на перевірку від
03.09.2013 №834 та від 03.09.2013 №835 (а. с. 46, 47), що
відповідає вимогам чинного
законодавства щодо порядку проведення
перевірки.

За таких обставин, суд вважає,
посилання позивача на те, що
оскаржуване податкове
повідомленні-рішення винесено не у
межах повноважень та не у спосіб,
визначений, зокрема, п. 86.8 ст. 86
Податкового кодексу України,
необґрунтованим.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

«На підставі» означає, що суб'єкт
владних повноважень: 1) повинен бути
утвореним у порядку, визначеному
Конституцією та законами України; 2)
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
приймати рішення, а дії вчиняти
відповідно до встановлених законом
повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури і форми прийняття рішення
або вчинення дії і повинен обирати лише
визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані
суду, але одночасно вони є і вимогами
для суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускається бездіяльності.

В контексті вищевикладеного Суд
звертає увагу на те, що одним із
принципів, яким повинно відповідати
рішення суб'єкта владних повноважень, є
принцип обґрунтованості, закріплений в
пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Принцип обґрунтованості прийнятого
рішення, тобто прийняття рішення з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення або
вчинення дії, вимагає від суб'єкта
владних повноважень враховувати як
обставини, на обов'язковість
урахування яких прямо вказує закон, так
і інші обставини, що мають значення у
конкретній ситуації. Суб'єкт владних
повноважень повинен уникати прийняття
невмотивованих рішень, обґрунтованих
припущеннями, а не конкретними
обставинами. Рішення суб'єкта владних
повноважень повинно бути мотивованим.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України виявлення
невідповідності діяльності суб'єкта
владних повноважень хоча б одному із
зазначених критеріїв для оцінювання
його рішень, дій та бездіяльності
слугує підставою для задоволення
адміністративного позову за умови, що
встановлено порушення прав, свобод та
інтересів позивача.

Суд звертає увагу на те, що дії
відповідача при винесенні
оскаржуваних рішень аналізуються
судом на предмет їх правомірності та
відповідності вимогам чинного
законодавства України станом на момент
вчинення цих дій та обсягу доказів та
інших фактичних обставин, які існували
на цей момент.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
обов'язок доказування в спорі
покладається на відповідача - орган
публічної влади, який повинен надати
суду всі матеріали, які свідчать про
його правомірні дії.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві вимоги
позивача є такими, що не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ельдаро» - відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
Я.В.
Горобцова