Справа № К-34934/10-С
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Київ К-34934/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 21.01.2010 та
ухвали Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.07.2010 у
справі № 2а-41370/09/2070

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець звернулась до суду з
позовом (з урахуванням уточнень до
позовної заяви) до Державної
податкової інспекції про визнання
протиправним податкового
повідомлення-рішення від 05.08.2009 №
/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на додану вартість
(далі - ПДВ) у розмірі 4 910,00 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено частково: податкове
повідомлення - рішення від 05.08.2009 №
/0 визнано протиправним та
скасовано в частині визначення
податкового зобов'язання у розмірі 4
763,00 грн. (3 175,00 грн. - основне
зобов'язання, 1 588,00 грн. - фінансові
санкції), в іншій частині позову
відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суди виходили з відсутності з боку
позивача порушень вимог Закону України
"Про податок на додану вартість",
встановлені під час податкової
перевірки. Стосовно відмови у позові в
іншій частині судові рішення
вмотивовані висновком про
безпідставність включення позивачем
до складу податкового кредиту суми ПДВ
у розмірі 98,00 грн. на підставі неналежно
оформленої податкової накладної від
04.09.2008 № 6680 (без печатки організації),
отриманої від ТОВ "Комп'ютерпостач".

Не погодившись із зазначеними судовими
рішеннями, відповідач, подав касаційну
скаргу, де порушує питання скасувати
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити
повністю. При цьому вказуються на ті ж
підстави, що і у акті перевірки щодо
встановлених порушень.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фактичною підставою
для визначення позивачу податкових
зобов'язань відповідно до оспорювано
податкового повідомлення - рішення
слугував висновок податкового
інспектора, викладений в акті виїзної
планової перевірки від 23.07.2009, про
порушення Підприємцем пп. 7.2.3 п. 7.2, пп.
7.3, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість". Такий
висновок працівника податкового
органу мотивовано тим, що позивачем
занижено податкові зобов'язання на 101,00
грн. та не підтверджено право на
податковий кредит у сумі 3 271,00 грн. за
період з 01.01.2007 по 31.03.2009 (період
перевірки) з огляду на розбіжність між
задекларованими даними позивача та
його контрагентів податкового кредиту
та податкових зобов'язань, яка була
встановлена шляхом автоматизованого
співставлення податкового кредиту та
зобов'язань в розрізі контрагентів на
рівні ДПА.

Вирішуючи спір, суди у цій справі
керувалися положеннями ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок
на додану вартість" (втратив чинність
01.01.2011).

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону податковий кредит
звітного періоду складається із суми
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Положеннями пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Разом з тим, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп. 7.2.6 цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
цього Закону).

Дана норма закону містить імперативну
норму, тобто у тому разі якщо у платника
податку списані грошові кошти у якості
оплати товару (робіт, послуг) та/або
йому відвантажено товари (послуги),
однак даний факт не підтверджується
податковою накладною, платник податку
не має права на декларування
податкового кредиту.

Судами встановлено, що керуючись
положенням пп. 7.4, пп. 7.5 Закону № 168/97-ВР,
позивачем було сформовано податковий
кредит.

При цьому суди вірно виходи з того, що
враховуючи пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97ВР, згідно якого підставою для
відповідальності платника податку є
непідтвердження сум податку,
включеного до податкового кредиту, на
момент перевірки платника податку,
податковими накладними чи митними
деклараціями, факт включення позивачем
до податкового кредиту звітного
періоду суми ПДВ за податковими
накладними, отриманими із запізненням,
не є порушенням.

Судами також було встановлено, що
документально не підтверджено
наявність між позивачем та КП
"Харківським палацем спорту", ТОВ
"Електромаш", якими у лютому - березні 2009
року було задекларовано податковий
кредит на суму 101,00 грн., фінансово -
господарських оперцій, внаслідок чого
твердження податкового органу про
обов'язок позивача задекларувати
податкові зобов'язання відносно
вказаних контрагентів є
безпідставними. При цьому судом першої
інстанції було встановлено, що
позивачем у лютому та березні 2009 року
на користь ТОВ "Контакт плюс" та ТОВ
"БОЯРИНОВ" було видано податкові
накладні від 06.02.2009 № 0012 із сумою ПДВ -
89,00 грн. та від 16.03.2009 № 0046 із сумою ПДВ -
12,00 грн., які були враховані Підприємцем
при визначенні податкових зобов'язань
вказаних податкових періодів.

Також на спростування висновків
відповідача щодо встановлених
порушень суди вірно зазначили, що будь -
яке автоматизоване співставлення не
віднесено до засобів перевірки
правильності та повноти визначення
податкових зобов'язань, а тому добуті
таким чином докази не можуть
визнаватись належними.

Так, Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено правові
засади регулювання, організації,
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності в
Україні.

Згідно ст. 3 названого Закону, податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку. Статтею 9
регламентовано, що підставою
бухгалтерського обліку господарський
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення таких
операцій. Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа,
дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого складено
документ, зміст та обсяг господарської
операції, одиницю її виміру, посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 7.2.3. п. 7.2 ст.7 Закону № 168/97-ВР
передбачено, що податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Разом з тим, програмне забезпечення
"Системи автоматизованого
співставлення податкового кредиту та
зобов'язань в розрізі контрагентів на
рівні ДПА", за допомогою якого
контролюючим органом було встановлено
невідповідність задекларованих
податкових зобов'язань контрагентами
позивача та податковим кредитом
останнього, до первинних або інших
документів, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку
платника податків не відноситься.

Отже, на підставі досліджених судом
доказів, з урахуванням приписів ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо обов'язку суб'єкта владних
повноважень доводити правомірність
прийнятого рішення, зокрема, стосовно
визначення основного податкового
зобов'язання у сумі 3 175,00 грн. на
підставі бази даних, яка не є первинною
бухгалтерською документацією, суди
обґрунтовано дійшли висновку про
наявність підстав для задоволення
позову в цій частині.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що в межах касаційної скарги
порушень судами попередніх інстанції
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні цієї справи не
допущено, правова оцінка обставин у
справі дана вірно, а тому касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.01.2010 та
ухвали Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.07.2010 у
справі № 2а-41370/09/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко