Справа № 2а/0470/11576/11
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м. Київ К/800/64363/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Кіровському районі
м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.01.2012 р.

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.02.2013 р.

у справі № 2а/0470/11576/11

за позовом Приватного виробничо -
комерційного підприємства «Елін»

до Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Приватне виробничо - комерційне
підприємство «Елін» (далі - позивач,
ПВКП «Елін») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Дніпропетровська (далі - відповідач,
ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська) про скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.01.2012 р. позов задоволено. Скасовано
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
№ від 14.07.2011 р.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.02.2013 р. постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 19.01.2012 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Кіровському
районі м. Дніпропетровська,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 19.01.2012 р. та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.02.2013 р. і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська проведено невиїзну
документальну перевірку ПВКП «Елін» в
частині дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість за грудень 2010 року по
взаємовідносинам з платниками
податків ТОВ «Укроіл» за період січень,
лютий 2011 року, за результатами якої
складено акт №0059/2305/20207522 від 16.06.2011 р.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем: ч.1 ст. 203, ст. 215, ст. 228, ст. 662,
ст. 655, ст. 656 Цивільного кодексу України
в частині недодержання в момент
вчинення правочину вимог, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених по ланцюгу
від ТВО «Укроіл» за січень, лютий 2011
року; п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2,
п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України,
в результаті чого завищено податок на
додану вартість за січень 2011 року на
суму 238316,38 грн., за лютий 2011 року на суму
501204,60 грн.

За результатами перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14.07.2011 р. №
, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 739520,98 грн. та
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
1,00 грн., усього - 739521,98 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між ПВКП «Елін» та TOB
«Укроіл» укладено договори на поставку
нафтопродуктів № НПВГ 02/01/10-25 від 02.01.2010
року, ВГ № 04/01/11-8 від 04.01.2011 року.

За результатами господарських
операцій були складені податкові
накладні, які оформлені відповідно до
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність», пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України. За
придбану продукцію у ТОВ «Укроіл»
позивач повністю розрахувався, в тому
числі сплатив ПДВ у ціні продукції.
Нафтопродукти, які надійшли до ПП
«Елін», належним чином оприбутковані.

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, договорами на поставку
нафтопродуктів, платіжними
документами про перерахунок коштів,
податковими і видатковими накладними,
товарно-транспортними і залізничними
накладними, обліковими документами на
придбання товарно-матеріальних
цінностей підтверджено реальність
поставок позивачу продукції.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

У відповідності до положень статті 183
Податкового Кодексу України
реєстрація осіб як платників податку
здійснюється податковими органами та
діє до дати її анулювання.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців», якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесенні до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що ТОВ «Укроіл» в період
здійснення господарських операцій з TOB
«Укроіл» перебувало в Єдиному
державному реєстрі, мало свідоцтво
платника податку.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що позивачем виконані всі умови,
передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для нарахування податкового
кредиту.

Крім того, суди обґрунтовано не
прийняли до уваги висновки податкового
органу щодо нікчемності правочинів, з
урахуванням всіх обставин справи та
вимог законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняте податковим органом
спірне податкове повідомлення-рішення
є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.01.2012 р. та ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.02.2013 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області відхилити.

2.Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.01.2012 р. та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26.02.2013 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов