Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/66946/11

К/9991/67788/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за
касаційними скаргами Львівської
міської ради та ОСОБА_5 на постанову
Шевченківського районного суду м.
Львова від 16.06.2010р. та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.09.2011р. у
справі № 2а-1287/2010 за позовом ОСОБА_5 до
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради, Львівської
міської ради про визнання дій
протиправними, спонукання до вчинення
певних дій та відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_5
звернулась до Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
та Львівської міської ради з позовом, у
якому, з урахуванням заяв про уточнення
позовних вимог, просила визнати
неправомірними дії відповідачів
Львівської міської ради та Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради щодо заборони проведення
нею підприємницької діяльності,
торгівлі газетно-журнальною
продукцією, знесення малих
архітектурних форм /МАФ/, відшкодування
моральної шкоди, а також зобов'язати
Львівську міську раду видати дозволи
на здійснення торгівельної діяльності
газетно-журнальною продукцією та
встановлювати ятки щоденного
демонтажу у АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що бездіяльність
відповідачів порушує її права та
законні інтереси як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 16.06.2010р., залишеною
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26.09.2011р., позов задоволено частково.
Зобов'язано Львівську міську раду
розглянути у встановленому порядку
звернення позивача щодо надання
дозволу на здійснення торгівельної
діяльності за адресами: АДРЕСА_3 та
АДРЕСА_2. В решті позову відмовлено.

На постанову Шевченківського
районного суду м. Львова від 16.06.2010р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від
26.09.2011р.надійшли касаційні скарги
Львівської міської ради та ОСОБА_5.

У касаційній скарзі Львівська міська
рада посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про їх скасування та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про їх
скасування в частині відмови в
задоволенні позову та направлення
справи в цій частині на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарзі не підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що починаючи з 02.10.2001р.,
позивач зареєстрована суб'єктом
підприємницької діяльності і
здійснювала господарську діяльність з
реалізації газетно-журнальної
продукції. Реалізація вказаної
продукції проводилася позивачем у м.
Львові із використанням пересувних
МАФів, які встановлювалися, зокрема, за
такими адресами, як АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3,
на підставі договорів на право
тимчасового користування окремими
конструктивними елементами
благоустрою комунальної власності на
умовах оренди для розміщення
пересувних малих архітектурних форм
для здійснення підприємницької
діяльності і дозволів на розміщення
стенду-стелажу. Оскільки термін
вказаних документів завершувався
10.06.2007р., а також з метою продовження
діяльності та надання іншого місця
торгівлі, позивач звернулася із заявою
до голови Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
та 18.05.2007р. отримала листа з погодженням
адміністрації включити ятки до
переліку місць розміщення пересувних
МАФів для здійснення вуличної торгівлі
на території Галицького району.

Так, рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради №741 від 14.09.2007р.
врахована пропозиція голови Галицької
районної адміністрації і до переліку
місць розміщення пересувних МАФів для
здійснення вуличної торгівлі на
території Галицького району включено
адреси: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, для
встановлення по одній ятці.

Ухвалою Львівської міської ради №1470
від 27.12.2007р. затверджено Перелік
розміщення пересувних малих
архітектурних форм (яток щоденного
демонтажу) для здійснення вуличної
торгівлі на території Галицького
району, в т.ч. на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Відповідно до ухвали Львівської
міської ради № 1470 від 27.12.2007р. позивачу
було надано перелік документів для
представлення у міську раду для
отримання дозволу, які в лютому 2008 року
позивач підготувала та подала для
отримання дозволу.

На неодноразові звернення до
Львівської міської ради із заявами про
надання інформації щодо дозволів на
встановлення МАФів, на оформлення
висновків для проектованих МАФів, на
право торгівлі та на встановлення яток
щоденного демонтажу, позивачу
направлялись листи-відповіді без
зазначення порядку їх оскарження та
без посилань на нормативні акти.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про
звернення громадян" передбачено, що
звернення, оформлені належним чином і
подані у встановленому порядку,
підлягають обов'язковому прийняттю та
розгляду.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 15 Закону України
"Про звернення громадян" органи
державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки. Рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у заяві
(клопотанні), доводиться до відома
громадянина в письмовій формі з
посиланням на Закон і викладенням
мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Статтею 19 Закону України "Про звернення
громадян" визначено, що органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані,
зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення.

Відповіді, надані позивачу, зазначеним
вимогам не відповідають, а тому колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про наявність
підстав для зобов'язання розглянути
звернення у встановленому порядку.

Щодо вимог позивача про визнання
неправомірними дій відповідачів щодо
заборони їй провадити діяльність у
сфері торгівлі газетно-журнальною
продукцією на АДРЕСА_1, АДРЕСА_3,
АДРЕСА_2, та погроз знесення МАФів,
заборони відповідачам зносити її МАФи
і перешкоджати у здійсненні
підприємницької діяльності до часу
видачі дозволів, зобов'язання видати їй
дозволи на здійснення торговельної
діяльності газетно-журнальною
продукцією за вказаними адресами, то
зазначені вимоги є необґрунтованими з
огляду на нижченаведене.

За правилами пункту десятого частини
першої статті 10 Закону України «Про
благоустрій населених пунктів» до
повноважень сільських, селищних і
міських рад у сфері благоустрою
населених пунктів належить надання
дозволу на розміщення на території
об'єктів благоустрою будівель і споруд
соціально-культурного, побутового,
торговельного та іншого призначення,
визначення обсягів пайової участі їх
власників в утриманні об'єктів
благоустрою.

Ухвалою міськради від 27.12.2007 №1470
затверджено Правила розміщення малих
архітектурних форм для здійснення
підприємницької діяльності у м.
Львові і порядку надання дозволів на
розміщення об'єктів торгівлі,
ресторанного господарства та сфери
послуг у малих архітектурних формах і
схем та переліків розміщення малих
архітектурних форм на території м.
Львова, якими передбачено обов'язкова
наявність дозволу на розміщення МАФу, а
також проведення відповідними
органами постійного моніторингу щодо
відповідності МАФів затвердженій
документації.

Отже, відсутність дозволу на
розміщення МАФу, є підставою для
реагування з боку органу місцевого
самоврядування.

Таким чином, дії представників
відповідачів щодо попередження про
знесення МАФів, зумовлені виконанням
прийнятих міською радою рішень, крім
іншого, ухвали міськради від 27.12.2007 №1470.

Щодо вимог про відшкодування моральної
шкоди, то вони також є необґрунтованими
з огляду на наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Згідно з п.3 ч.2 цієї статті
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала в інших
випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23
ЦК України моральна шкода полягає,
зокрема, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Отже, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Згідно абзацу другого п. 5 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про
безпідставність вимог позивача щодо
завданої йому моральної шкоди і
необхідність відмови в позові в цій
частині.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційних скарг висновків суду
не спростовують, а тому підстав для
задоволення касаційних скарг судова
колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги Львівської міської
ради та ОСОБА_5 відхилити, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Львова від 16.06.2010р. та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26.09.2011р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: