Справа № 826/19969/13-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Мельников Д.О., Петров
О.М.,

від відповідача Колодяжна Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 30 січня 2014 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Група
«Агропродінвест» до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві, в
якому просив визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 08.10.13р.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
січня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
посадовими особами Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі ГУ Міндоходів проведено виїзну
планову перевірку товариства з
обмеженою відповідальністю «Група
«Агропродінвест» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.11р. по
30.06.13р.

Результати перевірки відображено в
акті перевірки від 30.09.13р. за №
836/26-53-22-01-21-31953813, в якому контролюючим
органом встановлено порушення
позивачем вимог пп. 5.2.7 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», пп. 138.10.5, п. 138.10, п. 138.11 ст.
138, пп. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140, п. 141.1 ст. 141, п. 142.2
ст. 142 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в розмірі 2 218 901,00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
08.10.13р., яким позивачу визначено
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 2 510 302,00грн., в тому числа за
основним платежем в розмірі 2 218 901,00грн.
та штрафні санкції в розмірі 291 401,00грн.

Вважаючи вказане податкове
повідомлення-рішення протиправним,
позивач звернувся до суду з позовом про
його скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що висновки податкового органу
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства в періоді,
що перевірявся, не відповідають
дійсним обставинам справи.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України,
розглядаючи справи щодо
протиправності рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як встановлено судом першої інстанції,
підставою для донарахування позивачу
зобов'язань з податку на прибуток
підприємств, зокрема, слугувало
встановлення перевіркою віднесення до
складу валових витрат коштів,
сплачених на страхування газопроводу,
який фактично використовується іншою
особою на підставі договору оренди, а
тому витрати по вказаному договору є
витратами на страхування
відповідальності третіх осіб.

Перевіряючи зазначений висновок
відповідача, колегія суддів виходить з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
газопровід високого тиску
«Комаргород-Гарячівка» належить
позивачу на підставі акта державної
технічної комісії про прийняття
закінченого будівництва газопроводу
(а.с. 97-99, том 2), затвердженого
розпорядженням Крижопільської
райдержадміністрації від 30.09.2003р. за №
230 (а.с. 96, том 2), та перебуває на балансі
позивача.

14.06.11 між позивачем (Страхувальник) та
ПАТ «Страхова компанія «Країна»
(Страховик) було укладено договір №
12/141/3.1.14 добровільного страхування
цивільної відповідальності перед
третіми особами.

Предметом цього Договору є угода між
Сторонами, відповідно до якої
Страховик бере на себе зобов'язання при
настанні страхового випадку
відшкодувати Страхувальнику нанесену
матеріальну шкоду відповідно до умов
цього Договору та в межах страхової
суми та лімітів відповідальності, а
Страхувальник зобов'язується сплатити
страхову премію у визначеному цим
Договором розмірі та у встановлені
Договором строки.

Предметом страхування за цим Договором
є майнові інтереси Страхувальника, що
не суперечать чинному законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
Страхувальником завданої ним шкоди
третім особам у зв'язку з експлуатацією
газопроводу високого тиску
«Комаргород-Гарячівка» загальною
довжиною 24 300п.м. діаметром 325 мм.

Страхова премія склала 627 400,00 грн.

Відповідно умов Договору, страховик
зобов'язується при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату
Вигодонабувачу та/або страхувальнику,
а Страхувальник зобов'язується
сплатити страховий платіж у
встановленому цим Договором розмірі та
термін.

Страхове відшкодування виплачується
Страховиком згідно з цим Договором на
підставі заяви Страхувальника та
страхового акта, після отримання всіх
документів, що підтверджують настання
страхової події.

В бухгалтерському обліку позивача
операцію зі страхування за вказаним
договором відображено відповідними
проводками.

В податковому обліку ТОВ «Група
Агропродінвест» операцію зі
страхування цивільної
відповідальності перед третіми
особами на суму 627 400, 00 грн. віднесено
до складу адміністративних витрат
декларації з податку на прибуток
підприємств за ІІ квартал 2011 року.

Обґрунтовуючи неправомірність
віднесення позивачем до складу валових
витрат витрат зі слати страхової
премії, відповідач посилається на ту
обставину, що відповідно до договору
оперативної оренди від 01.04.2007 року № 31020
та додаткових угод до цього Договору
(а.с. 108-113, том 2) вказаний газопровід був
переданий в тимчасове платне
користування ЗАТ «Подолье».

Спростовуючи наведений висновок
податкового органу, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 140.1.6. п. 140.1 ст. 140
Податкового кодексу України будь-які
витрати із страхування ризиків
загибелі врожаю, транспортування
продукції платника податку; цивільної
відповідальності, пов'язаної з
експлуатацією транспортних засобів, що
перебувають у складі основних засобів
платника податку; будь-які витрати із
страхування ризиків, пов'язаних із
виробництвом національних фільмів (у
розмірі не більше 10 відсотків вартості
виробництва національного фільму);
екологічної та ядерної шкоди, що може
бути завдана платником податку іншим
особам; майна платника податку; об'єкта
фінансового лізингу, а також
оперативного лізингу, концесії
державного чи комунального майна за
умови, якщо це передбачено договором;
фінансових, кредитних та інших ризиків
платника податку, пов'язаних із
провадженням ним господарської
діяльності, в межах звичайної ціни
страхового тарифу відповідного виду
страхування, що діє на момент укладення
такого страхового договору, за
винятком страхування життя, здоров'я
або інших ризиків, пов'язаних з
діяльністю фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-яких витрат із страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Якщо умови страхування передбачають
виплату страхового відшкодування на
користь платника податку -
страхувальника, то застраховані
збитки, яких зазнав такий платник
податку у зв'язку з веденням
господарської діяльності, включаються
до його витрат за податковий період, в
якому він зазнав збитків, а будь-які
суми страхового відшкодування
зазначених збитків включаються до
доходів такого платника податку за
податковий період їх отримання.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

В силу пп. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 ПК України при
визначенні об'єкта оподаткування
враховуються витрати подвійного
призначення, зокрема будь-які витрати
фінансових, кредитних та
інших ризиків платника
податку, пов'язаних із провадженням ним
господарської діяльності, в межах
звичайної ціни страхового тарифу
відповідного виду страхування, що діє
на момент укладення такого страхового
договору, за винятком страхування
життя, здоров'я або інших ризиків,
пов'язаних з діяльністю фізичних осіб,
що перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-яких витрат із страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції вірно зазначив, що оскільки
вказаний договір добровільного
страхування безпосередньо пов'язаний
із веденням позивачем господарської
діяльності, а тому суми сплати за таким
договором правомірно було віднесено
позивачем до витрат періоду, за який
проводилась перевірка, незважаючи на
передання газопроводу в оренду,
оскільки у даному випадку предметом
страхування за Договором є майновий
інтерес позивача, а не страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Як встановлено з акта перевірки,
підставою для донарахування позивачу
зобов'язань з податку на прибуток
підприємств слугували висновки
податкового органу щодо завищення
витрат від операцій з нарахування
процентів за борговими зобов'язаннями,
у зв'язку із використанням кредитних
коштів не в господарській діяльності.

Податковим органом зроблено висновки
щодо позивачем у період, що
перевірявся, кредитні кошти в сумі 35 200
000,00грн., отримані від Банк «Державний
експортно-імпортний банк» на підставі
кредитного договору від 009.10.09р. за №
151209К45, було використано позивачем на
надання безвідсоткової поворотної
фінансової допомоги за договорами №
28710V22 від 05.11.2010 р. та № 151211V1 від 29.11.2011 p.,
тобто не в господарській діяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач користувався кредитними
коштами, отриманими на підставі низки
кредитних угод з провідним банком
державної форми власності ПAT
«Державний експортно-імпортний банк»
(Укрексімбанк):

згідно з умовами кредитного договору №
151209К45 від 09.10.2009 р. у розмірі 35 200 000,00
грн., які були отримані в безготівковій
формі в період з 09.10.2009 по 02.12.2009 р.

на умовах овердрафту на підставі
договорів № 28710V22 від 05.11.2010 p., № 151211V1
від 29.11.2011 р.

Цільове призначення отриманих
грошових коштів - для поповнення
обігових коштів.

Кредитні кошти, отримані позивачем від
ПAT «Державний експортно-імпортний
банк» було використано позивачем у
власній господарській діяльності ще
у 2009році.

На підтвердження цього позивачем було
надано договір поставки від 01.02.2009 р.
№22044, укладений з ТОВ «Продовольча
компанія «Зоря Поділля».

На виконання своїх зобов'язань за
вказаним договором позивачем було
сплачено ТОВ «Продовольча компанія
«Зоря Поділля» кошти в сумі 35200000 грн. в
період з 09.10.2009 р. по 02.12.2009 р., що
підтверджують наступні первинні
документи: меморіальний ордер №14 від
09.10.2009 р. про перерахування згідно з
договором поставки від 01.02.2009 Р- №22044 30
000 000,00 грн., меморіальний ордер №15 від
12.10.2009 р. про перерахування згідно з
договором поставки від 01.02.2009 р. №22 грн., меморіальний ордер №16 від
13.10.2009 р. про перерахування згідно з
договором поставки від 01.02.2009 р. №22 грн., меморіальний ордер №17 від
14.10.2009 р. про перерахування згідно з
договором поставки від 01.02.2009 р. №22 грн., меморіальний ордер №18 від
01.12.2009 р. про перерахування згідно з
договором поставки від 01.02.2009 Р- №22044 23000
грн., банківська виписка по рахунку
позивача №14,15, 16, 17, і8 на суму 30 000 000,00
грн., 1800000 грн., 1700000 грн., 1677000 грн., 23000
грн. відповідно.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.1 ст. 138 розділу III Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9 цієї статті: інших
витрат, визначених згідно з пунктами
138.5, 138.11, 138.13 цієї статті, пунктом 140.1
статті 140 і статтею 141 цього розділу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
розділу.

Згідно з пп. 138.10.5. п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України до складу
інших витрат включаються: фінансові
витрати, до яких належать витрати на
нарахування процентів (за користування
кредитами та позиками, за випущеними
облігаціями та фінансовою орендою) та
інші витрати підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Отже, вищезазначеними нормами прямо
передбачено включення до складу
валових витрат будь - яких витрат за
виключенням встановлених у самому
Кодексі обмежень. Саме таке обмеження і
встановлено в Кодексі у вигляді
основного критерію віднесення витрат
до валових - безпосередній зв'язок з
господарською діяльністю підприємства
- платника податку.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України передбачено, що не
належать до складу валових витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Оскільки, податковим органом не
доведено використання кредитних
коштів, отриманих на підставі
кредитного договору від 009.10.09р. за №
151209К45, поза межами власної
господарської діяльності шляхом
надання безвідсоткової фінансової
допомоги, а позивачем надано первинну
документацію, що підтверджує
використання кредитних коштів в межах
власної господарської діяльності,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
віднесення вказаних сум до валових
витрат по даних операціях та
формування доходів не може вважатися
незаконним.

Крім наведеного, підставою для
донарахування позивачу зобов'язань з
податку на прибуток підприємств
слугувало встановлення податковим
органом завищення позивачем від'ємного
значення об'єкта оподаткування минулих
періодів, починаючи з 1 кв. 2011p. по
30.06.13р., у зв'язку із включенням до таких
від'ємного значення за підсумками 2010
року.

До таких висновків податковий орган
прийшов встановивши, що за
результатами попередньо проведеної
планової перевірки ТОВ «Група
«Агропродінвест» за період з 01.10.2009 по
31.12.2010, результати якої оформлено актом
від 10.06.11р. за № 3056/23-621-3195813, позивачу
було зменшено розмір від'ємного
значення об'єктом оподаткування
податком на прибуток на суму 327 489,00 грн.
за 2010 рік, що складає 20% від суми витрат,
а тому і решта суми витрат що виникли за
результатами діяльності у 2010 р. не
підлягає включенню до витрат.

З матеріалів справи вбачається, що
перевіркою показників, відображених у
рядку 06.5 Декларацій «Від'ємне значення
об'єкта оподаткування попереднього
звітного (податкового) року (від'ємне
значення рядка 07 Податкової декларації
за попередній звітний (податковий рік)»
за період з 01.01.2011 по 30.06.2013 в сумі 3615742,0
грн. встановлено, що цей показник
сформовано з від'ємного значення
об'єкта оподаткування попереднього
звітного (податкового) року, а саме 2010
року.

При цьому контролюючий орган
посилається на ст. 22.4 ст. 22 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», яка передбачає, що у 2010
році у складі валових витрат платника
податку враховується 20 відсотків суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток,
яке утворилося станом на 1 січня 2010
року.

У 2011 році сума від'ємного значення, яка
відповідно до абзацу першого цього
пункту не була врахована у складі
валових витрат, та від'ємне значення
об'єкта оподаткування, яке виникло у 2010
році, підлягають включенню до складу
валових витрат у порядку,
встановленому статтею 6 цього Закону,
без обмежень, встановлених цим пунктом.

Відповідно до п. 6.1 ст.6 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», якщо об'єкт
оподаткування платника податку з числа
резидентів за результатами
податкового року має від'ємне значення
об'єкта оподаткування (з урахуванням
суми амортизаційних відрахувань), сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до складу валових витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
від'ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього року у
складі валових витрат таких податкових
періодів наростаючим підсумком до
повного погашення такого від'ємного
значення.

Відповідно до п.1 розділу ХІХ
Прикінцевих положень ПК України, цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011
року, крім, зокрема, розділу III цього
Кодексу, який набирає чинності з 1
квітня 2011 року.

Підпунктом 1 підрозділу 4 розділу ХХ
Перехідних положень ПК України
передбачено, що розділ III цього Кодексу
застосовується під час розрахунків з
бюджетом починаючи з доходів і витрат,
що отримані і проведені з 1 квітня 2011
року, якщо інше не встановлено цим
підрозділом.

Отже, як вбачається з вищевикладеного,
розрахунок об'єкта оподаткування І
кварталу 2011 року здійснюється
відповідно до вимог п.6.1 ст.6, п.22.4 ст.22
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Згідно з п.150.1 ст.150 ПК України, якщо
результатом розрахунку об'єкта
оподаткування платника податку з числа
резидентів за підсумками податкового
року є від'ємне значення, то сума такого
від'ємного значення підлягає включенню
до витрат першого календарного
кварталу наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
зазначеного від'ємного значення
попереднього року у складі витрат
таких податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Підпунктом 3 підрозділу 4 розділу ХХ
Перехідних положень передбачено, що
пункт 150.1 статті 150 Кодексу
застосовується у 2011 році з урахуванням
наступного, якщо результатом
розрахунку об'єкта оподаткування
платника податку з числа резидентів за
підсумками першого кварталу 2011 року є
від'ємне значення, то сума такого
від'ємного значення підлягає включенню
до витрат другого календарного
кварталу 2011 року. Розрахунок об'єкта
оподаткування за наслідками другого,
другого і третього кварталів, другого -
четвертого кварталів 2011 року
здійснюється з урахуванням від'ємного
значення, отриманого платником податку
за перший квартал 2011 року, у складі
витрат таких податкових періодів
наростаючим підсумком до повного
погашення такого від'ємного значення.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
сума задекларованого позивачем
від'ємного значення по податку на
прибуток по вказаних періодах
становить: за 2009 рік - 1 076 571,00грн.; за 1кв.
2010 р. - 1 142 359,00 грн. (у тому числі від'ємне
значення 2009 р. 1 076 571,00грн.); за І півріччя
2010. - 1 677 487,00 грн. (у тому числі від'ємне
значення 2009р. 1 076 571,00 грн.); за 9 місяців
2010 року - 1 488 876,00грн. (у тому числі
від'ємне значення 2009 р. 215 314,00 грн.); за
2010рік - 327 489,00 грн. (у тому числі від'ємне
значення 2009 року - 215 314,00грн.) за 1 кв. 2011 p.
- 2 413 711 грн. (у тому числі від'ємне
значення 2009 рок; 861 260,00 грн.); за 2 кв. 2011 р.
- 1334 500 грн. (у тому числі від'ємне
значення 2009 p. 861 260, грн., від'ємне
значення 1 кв. 2011 року - 1 552 451,00грн.); за 2-3
кв. 2011 р. - 1599 026 грн. (у тому числі
від'ємне значення 2009 р. - 861 260грн.,
від'ємне значення 1 кв. 2011 року - 1 552 451
грн.); за 2-4 кв. 2011 р. - 1363 083 грн. (у тому
числі від'ємне значення 2009 р. 861 260,00 грн.,
від'ємне значення 1 кв. 2011 року - 1 552 451
грн.); за 1кв. 2012 р. - 2 047 810,00 грн. (у тому
числі від'ємне значення 2011 року 1363 083
грн.); за 1 півріччя 2012 p. - 523 895 грн. (у тому
числі від'ємне значення 2011 року - 340 771
грн.); за 9 місяців 2012 р. - 501 758 грн. (у тому
числі від'ємне значення 2011 року - 340 771
грн.); за 2012 р. - 149 394 грн. (у тому числі
від'ємне значення 2011 року - 340 771 грн.).

Таким чином, починаючи з періоду 9
місяців 2010 року у розрахунку від'ємного
значення за цей період позивач
враховує від'ємне значення 2009 року лише
в сумі 215 314 грн. замість 1 076 571,00 грн., що
становить 20% від повного від'ємного
значення за 2009 рік.

При цьому, решту 80% від повного
від'ємного значення в загальному
розмірі 1076571,00 грн. за 2009 рік - а саме 861 260
грн. від від'ємного значення за 2009 рік -
позивач відносить на зменшення
податкових зобов'язань з 1 кварталу 2011
року.

Посилання податкового органу на акт
планової перевірки позивача від 10.06.11р.
№ 3056/23-621-3195813, в якому встановлено, що в
періоді, за який проводилась перевірка
(01.10.2009 по 31.12.2010) встановлено завищення
суми від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств на суму 327 489,00грн., колегія
суддів вважає помилковими, оскільки, як
встановлено судом, податкового
повідомлення-рішення щодо зменшення
позивачу цих сум відповідач не приймав.

Акт перевірки (камеральної,
документальної невиїзної, планової,
позапланової перевірки) є лише носієм
доказової інформації.

По мірі підписання актів перевірки та
узгодження податкових зобов'язань,
визначених податковим
повідомленням-рішенням, прийнятим за
результатами таких перевірок,
уточнюються результати податкової
звітності за поданням підрозділу, яким
завершено процедуру такого узгодження
та яким прийнято таке
повідомлення-рішення.

Зважаючи на це виключається можливість
застосування до платника негативних
правових наслідків до моменту
донарахування платникові податкового
зобов'язання в порядку статті 54
Податкового кодексу України шляхом
винесення податкового
повідомлення-рішення та узгодження
податкового зобов'язання.

У зв'язку з тим, що податкові
повідомлення-рішення, за наслідками
проведення перевірки не виносилися,
колегія суддів приходить до висновку
про помилковість посилання ДПІ на акт
перевірки позивача, в якому податковий
орган прийшов до висновку про
завищення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємств на суму 327 489,00грн.

Крім того, судом першої інстанції на
підставі декларацій з податку на
прибуток підприємств за період з
2009року по 30.06.13р. встановлено, що
вказана сума позивачем самостійно була
виключена та не впливала в подальшому
на формування зобов'язань з податку на
прибуток підприємств.

Отже, висновки податкового органу щодо
порушення позивачем вимог Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» внаслідок завищення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування минулих періодів,
починаючи з 1 кв. 2011p. по 30.06.13р., у
зв'язку із включенням до таких
від'ємного значення за підсумками 2010
року є помилковими та суперечать
вищевикладеним нормам права.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що доводи
органу державної податкової служби
не свідчать про наявність обставин, які
унеможливлюють підтвердження права на
формування валових витрат, у зв'язку з
чим, колегія суддів приходить до
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення - рішення прийняте
податковим органом без достатніх
підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
дійшов вірного висновку про
задоволення вимог адміністративного
позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення (ч. 5 ст.254 КАС України) та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді О.О.
Беспалов О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
07.04.2014 року

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Беспалов О.О.

Губська О.А.