Справа № К/9991/56548/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/56548/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2011
року в справі за її позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Зборівському районі Тернопільської
області про зобов'язання підвищити
пенсію,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року позивач звернулася в
суд з адміністративним позовом, в якому
зазначала, що відповідач в порушення
вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 09
липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2009 року не підвищував
пенсію на 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком, внаслідок чого виникла
заборгованість, яку просила стягнути.

Рішенням Зборівського районного суду
Тернопільської області від 02 вересня
2010 року позов задоволено: зобов'язано
нарахувати та виплатити щомісячну
державну соціальну допомогу в розмірі,
передбаченому статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» з 09
липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по
31 грудня 2008 року та з 01 січня по 31 грудня
2009 року з урахуванням проведених
виплат за вказані періоди.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано та залишено без розгляду
позовну заяву.

У касаційній скарзі позивач просила
скасувати рішення апеляційного суду та
направити справу на новий апеляційний
розгляд. У обґрунтування касаційної
скарги зазначала, що апеляційний суд
помилково скасував рішення суду першої
інстанції та залишив без розгляду
позовну заяву відповідно до норм
адміністративного судочинства,
оскільки суд першої інстанції
розглядав справу в порядку цивільного
судочинства.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і таке
підвищення протягом 2007-2009 років не
проводилося.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
підвищення пенсії має бути проведено з
урахуванням Рішення Конституційного
суду України від 09 липня 2007 року та
Рішення Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги
апеляційний суд виходив з того, що
позивач пропустив шестимісячний строк
звернення до суду та подав заяву про
його поновлення.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», яка
регулює питання державної соціальної
підтримки дітей війни, дітям війни до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року (справа про
соціальні гарантії громадян) положення
пункту 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними з дня
ухвалення цього рішення.

Таким чином з 09 липня 2007 року вихідним
критерієм обрахунку підвищення пенсії
дітям війни виступав мінімальний
розмір пенсії за віком, який відповідно
до частини першої статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
обчислювався виходячи з визначеного
законом прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» текст
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» було викладено в
такій редакції:

«Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів».

Положення пункту 41 розділу II вказаного
Закону втратили чинність, як такі, що є
неконституційними на підставі Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року (справа щодо предмета та
змісту закону про Державний бюджет
України) й державна соціальна
підтримка дітей війни підлягала
виплаті виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком, який, як
зазначалося, відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Вихідним критерієм обрахунку
підвищення пенсії дітям війни був
мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
надане право Кабінету Міністрів
України у 2009 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України у 2009 році
таке право використано не було, а тому
вказані норми не підлягають
застосуванню під час визначення
розміру спірних виплат, у зв`язку з чим
їх виплату слід здійснювати виходячи з
розміру, встановленого статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» стосовно застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першої цієї
статті, тільки щодо визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Отже право на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
2007 році порушено з 09 липня 2007 року, у 2008
році з 22 травня 2008 року, тобто з дня
визнання неконституційними положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» та Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо дії
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», а у 2009 році - з 01
січня.

Вирішуючи спір в порядку норм
Цивільного процесуального кодексу
України, районний суд прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що з 09
липня 2007 року та з 22 травня 2008 року
суб'єкт владних повноважень порушив
право позивача як дитини війни на
соціальний захист.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції апеляційний суд прийшов до
помилкового висновку про пропуск
позивачем шестимісячного строку
звернення до суду, оскільки позивач
звертався до суду в порядку та в строки,
встановлені Цивільним процесуальним
кодексом України.

Відповідно до вимог статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07 червня 2011
року скасувати, залишивши в силі
рішення Зборівського районного суду
Тернопільської області від 02 вересня
2010 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/