Справа № П/808/107/14
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року / 14 год. 18 хв./Справа №
П/808/107/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Нестеренко Л.О., за
участю секретаря Чорної В.С.,
представника позивача Білик О.В.,
представника відповідача 1 Лактіонової
О.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за заявою Публічного акціонерного
товариства «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.
Кузьміна»

до Запорізької митниці Міндоходів

до Головного управління Державної
казначейської служби України у
Запорізької області

про визнання протиправними дій,
скасування рішення про коригування
митної вартості, скасування картки
відмови та повернення з Державного
бюджету надміру сплачених коштів

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» до
Запорізької митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Запорізької області про визнання
протиправними дій, скасування рішення
про коригування митної вартості,
скасування картки відмови та рішення
про визначення митної вартості,
стягнення переплати ввізного мита.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що
за умовами та на підставі контракту від
26.03.2013 № 13130290, укладеного між ПАТ
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна»
(Покупець) і "Lintorfer Eisegiesserei GmbH"
(Продавець), продавець зобов'язаний
поставити позивачу товар відповідно до
специфікацій на умовах DAP Запоріжжя у
відповідності до Інкотермс 2010.

На виконання умов контракту, 11.07.2013 до
митного органу позивачем подана ВМД
№112030000/2013/0015986 та для митного
оформлення було надано всі необхідні
документи, а також додаткові документи,
які в повній мірі підтверджували митну
вартість товарів, надавали змогу
переконатися у розмірі ціни, сплаченої
позивачем за товар, та здійснити митну
оцінку товару за основним методом - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Також разом з ВМД позивачем була подана
декларація митної вартості товару
ф.ДМВ-1, в якій митна вартість товару
визачена позивачем за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються. Так,
позивач зазначає, що на вимогу
Запорізької митниці Міндоходів
позивачем надані додаткові документи,
які вимагала митниця для підтвердження
заявленої митної вартості товарів, та
пояснення, згідно яких позивач
зазначив про надання з декларацією
всіх необхідних документів для
підтвердження митної вартості товару у
відповідності до ст. 53 Митного Кодексу
України. Але, ігноруючи норми діючого
митного законодавства, митний орган
необґрунтовано витребовує додаткові
документи, про що зазначено на
зворотному боці ф. ДМВ-1, а саме: виписку
з бухгалтерської документації;
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару. Так, позивач на зворотньому
боці ДМВ-1 вказав перелік документів,
які додатково надає, а також пояснення
неможливості подання інших документів.
Тому, вимоги надати додаткові
документи не мають підстав і порушують
ст. 53 Митного Кодексу України.

11.07.2013 відповідачем 1 винесено рішення
про коригування митної вартості
товарів за шостим методом №
112030000/2013/000524/2, та у зв'язку з цим видано
Картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
112030000/2013/00559 за поданою ВМД.

В зазначеній картці відмови як причину
у відмові вказано, що відповідачем 1
проведене коригування митної вартості
та винесене відповідне рішення про
визначення митної вартості. Також в
картці відмови зазначено вимогу,
виконання якої забезпечить митне
оформлення випуск чи пропуск товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, а саме подання нової ВМД за
митною вартістю, визначеною митним
органом.

11.07.2013 позивач подав митному органу
нову митну декларацію № 12030000/2013/016001 зі
сплатою митних платежів згідно з
митною вартістю товару, визначеною
Рішенням про коригування митної
вартості товарів від 11.07.2013 №
112030000/2013/000524/2.

Платежі за ВМД № 112030000/2013/016001 склали 135
175,83 грн. ввізного мита. Так, за
декларацією № 112030000/2013/016001 в результаті
застосування митним органом шостого
методу визначення митної вартості
товарів, визначеною декларантом, та
сумою митних платежів, обчислено
згідно з митною вартістю товарів,
переплата з ввізного мита склала - 27 955,
48 грн.

З урахуванням вищезазначеного позивач
вважає рішення про коригування митної
вартості товарів від 11.07.2013 №
112030000/2013/000524/2 та картку відмови у
митному оформленні товару №
112030000/2013/00559 від 11.07.2013 протиправними та
просить їх скасувати та стягнути з
Державного бюджету України на користь
позивача суму 27 955, 48 грн. переплати
ввізного мита.

В судовому засіданні представник
позивача на своєму позові наполягає,
просить суд його задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні проти позову заперечував, з
підстав зазначених у письмових
запереченнях, зокрема зазначає, що під
час проведення аналізу, виявлення та
оцінки ризиків митного органу, з метою
контролю правильності визначення
митної вартості товарів, посадовою
особою митного органу встановлені
наступні наступні обставини.

Так, для підтвердження митної вартості
товару у відповідності до вимог ст.53
Митного кодексу України декларантом
надавались наступні документи:
зовнішньоекономічний контракт від
26.03.2013р. № 13130290 та інвойси. Згідно із п. 3
даного контракту ціна на товар
базується виходячі з ціни скрапа та
переглядається щоквартально згідно
щомісячного звіту по ціні скрапа 2-ої
категорії, що публікується "Wirtshaftsvereinigung
Stahl" «Економічною Радою Сталі»
Німеччини. Продавець залишає за собою
право переглядати ціну в разі
збільшення тості основної продукції.

При перевірці правильності визначення
митної вартості товару, згідно вимог
ст.53 п.2 Митного кодексу України
відповідач дійшов висновку, що
документи, надані позивачем до митного
оформлення, не містять всіх даних
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості товару,
відсутні документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товару, на підставі яких
проводився розрахунок митної вартості
товару:

- згідно контракту від 26.03.2013 № 13130290 п.3
-умови формування ціни товару
"изложниц" зазначені в ньому не дають
можливості перевірити рівень
заявленої вартості товару;

- надані до митного оформлення копії МД
країни відправлення не несуть цінової
інформації щодо товару "виливниці".
Саме тому були витребовані згідно п. 3
ст. 53 Митного кодексу України
документи:

- виписку з бухгалтерської
документації; прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару. Також
було зазначено, що позивач за власним
бажанням може подати додаткові наявні
у них документи для підтвердження
заявленої митної вартості товару. Так,
11.07.2013 позивач був ознайомлений з цією
вимогою, про що свідчать відмітки на
зворотньому боці ДМВ-1. Отже,

позивач частково (не в повному обсязі)
надав додаткові документи.

Таким чином, з урахуванням документів
поданих до митного оформлення
позивачем не надано витребуваних
митницею документів (виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару, і тому
відповідно до п. 3 ч.1 ст. 266, ч.3 ст. 53, ч.6
ст. 54 Митного кодексу України
відповідачем 1 було відмовлено в
митному оформленні товарів.

Крім того, наданий висновок ДП
«Держзовнішінформ» без зазначення
джерела цінової інформації, відсутній
рівень цін такого товару на світовому
ринку, за який період розглядались ціни
товару (відсутній лист компанії -
виробника, який враховується при
наданні висновку, вартість якої
сировини була врахована при наданні
висновку). Наданий звіт про вартість
скрапу, який щоквартально публікується
"Wirtshaftsvereinigung Stahl" «Економічною Радою
Сталі» Німеччини не підтверджує
вартість скрапу, яка вказана в п.3
контракту від 26.03.2013 № 13130290.

Отже, заявлена позивачем митна
вартість товару не може бути визнана,
так як виявлено, що документи, які
надані до митного оформлення товару,
зазначені у ч.2 ст. 53 Митного кодексу
України, містять розбіжності. Також,
позивач відмовився від надання в
повному обсязі додаткових документів
згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України, що підтверджують митну
вартість. Так, у відповідача 1 наявна
інформація щодо митної вартості
подібних товарів на рівні 1,33 ЕUR за 1 кг.
для товару № 1 (МД №112030001/2012/011894 від
01.10.12, МД 12030001/2012/009791 від 04.09.12, МД
№112030000/2012/013842 від 11.06.13), що призвело до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості товарів та
до прийняття рішення про коригування
митної вартості, заявленої позивачем.

З урахуванням вищезазначеного,
відповідач просить відмовити в
задоволенні адміністративного позову
в повному обсязі.

22.01.2014 від відповідача 2 надійшли
письмові пояснення з клопотанням про
розгляд справи без участі Головного
управління, зокрема зазначає що,
відповідно до діючого законодавства
України контроль за справлянням митних
та інших платежів, що вносяться до/або
під час митного оформлення (далі по
тексту - митних платежів), покладено на
Державну митну службу України.
Відповідно до Порядку
розрахунково-касового обслуговування
через органи Державного казначейства
України митних та інших платежів, які
вносяться до/або під час митного
оформлення, затвердженого спільним
наказом Міністерства фінансів України
та Державної митної служби України від
24.01.2006 № 25/44, перерахування митних
платежів здійснюється платниками на
депозитні рахунки, відкриті на ім'я
митних органів в Головному управлінні
Державної казначейської служби
України у м. Києві. Кошти, що підлягають
зарахуванню до Державного бюджету
України, після завершення митного
оформлення товарів перераховуються з
депозитного рахунку на рахунки з
обліку доходів, які відкриті в
територіальних органах Державної
казначейської служби України. Вказані
кошти перераховуються до бюджету
загальною сумою, тому органи Державної
казначейської служби України не мають
можливості перевірити факт
зарахування коштів до бюджету в
розрізі платників.

Порядок повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
платежів, затверджений спільним
наказом Державної митної служби
України та Державного казначейства
України від 20.07.2007 № 611/147, передбачає, що
повернення митних платежів з бюджету
здійснюється органами Державної
казначейської служби України на
підставі висновку митного органу.

Оскільки відповідний висновок щодо
повернення позивачу помилково або
надмірно сплачених митних платежів у
сумі 27 955, 48 грн. на адресу Головного
управління від Запорізької митниці
Міндоходів не надходив, тому підстави
для перерахування коштів у Головного
управління відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні докази, їх достатність і
взаємний зв'язок у сукупності, суд
дійшов висновку, що позов позивача
підлягає частковому задоволенню, з
огляду на наступне.

26.03.2013 між Публічним акціонерним
товариством «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.
Кузьміна» (Покупець) і "Lintorfer Eisegiesserei GmbH"
(Продавець) було укладено контракт №
13130290 (специфікація № 1 від 26.03.2013), за
яким продавець зобов'язався поставити
позивачу виливниці на умовах DAP
Запоріжжя у відповідності до Інкотермс
2010.

11.07.2013 позивачем до митного органу на
виконання умов наведеного контракту та
для проведення митного оформлення
поставленого товару, подана вантажна
митна декларація № 112030000/2013/0015986,
відповідно до якої платежі ввізного
мита повинні становити -107 220, 35 грн.,
вказані дані підтверджені та
відображені в гр. 47 "Нарахування
платежів" декларації.

При поданні ВМД позивачем
задекларовані наступні документи:
зовнішньоекономічний договір № 13130290,
специфікація № 1 від 26.03.2013р., лист №
213-849, лист № 11/2496, попередню ВМД №
112030000/2013/009787, Звернення № 171-239 від 11.06.13,
Звернення № 171-300 від 19.06.13, Звернення №
171-259 від 02.07.13, Звернення від 10.06.13,
Звернення № 171-249 від 20.06.13, Звернення №
171-295 від 10.06.13, Звернення 171-256 від 01.07.13;

- інвойс № 40.824 від 03.06.2013р., DELIVERY - NOTE №
20.097 від 03.06.13, сертифікат відповідності,
сертифікат походження, СМR № 274495,
експертна декларація № МRN 13DE30Е4;

- інвойс № 40.831 від 04.06.2013р., DELIVERY - NOTE № №
27.101 від 04.06.13, сертифікат відповідності,
сертифікат походження, СМR № 354,
експертна декларація № МRN 13DЕ54Е3;

- інвойс № 40.832 від 04.06.2013р., DELIVERY - NOTE №
27.102 від 04.06.13, сертифікат відповідності,
сертифікат походження, СМR № 442,
експертна декларація № МRN 13DЕ09Е1;

- інвойс № 40.835 від 05.06.2013р., DELIVERY - NOTE №
27.105 від 05.06.13, сертифікат відповідності,
сертифікат походження, СМR № 161596,
експертна декларація № МRN 13DЕ19Е5;

- інвойс № 40.872 від 13.06.2013р., DELIVERY - NOTE №
27.133 від 13.06.13, сертифікат відповідності,
сертифікат походження, СМR № 086140,
експертна декларація № МRN 13DЕ49Е9;

- інвойс № 40.873 від 13.06.2013р., DELIVERY - NOTE №
27.134 від 13.06.13, сертифікат відповідності,
сертифікат походження, СМR № 274465,
експертна декларація № МRN 13DЕ0Е9;

- інвойс № 40.885 від 14.06.2013р., DELIVERY - NOTE №
27.135 від 14.06.13, сертифікат відповідності,
сертифікат походження, СМR № 125474,
експертна декларація № МRN 13DЕ04Е1;

- інвойс № 40.886 від 14.06.2013р., DELIVERY - NOTE №
2.136 від 14.06.13,сертифікат відповідності,
сертифікат походження, СМR №289938,
експертна декларація № МRN 13DЕ71Е8;

- інвойс № 40.925 від 26.06.2013р., DELIVERY - NOTE №
26.178 від 26.06.13, сертифікат відповідності,
сертифікат походження, СМR № 274467,
експертна декларація № МRN 13DЕ20Е2;

- інвойс № 40.937 від 27.06.2013р., DELIVERY - NOTE №
26.182 від 27.06.13, сертифікат відповідності,
сертифікат походження, СМR № 091776,
експертна декларація № МRN 13DЕ56Е6/

Також разом з ВМД позивачем була подана
декларація митної вартості товару ф.
ДМВ-1, в якій митна вартість товару
визначена позивачем згідно зі ст.ст. 57,
58 Митного кодексу України, тобто - за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються.

Під час перевірки правильності
визначення митної вартості товару,
згідно вимог п.2 ст.53 Митного кодексу
України митний орган прийшов до
висновку, що документи, надані до
митного оформлення, не містять всіх
даних відповідно до обраного методу
визначення митної вартості товару та
відсутні документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товару, на підставі яких
проводився розрахунок митної вартості
товару:

- згідно контракту від 26.03.2013 № 13130290 п.3 -
умови формування ціни товару
"виливниць", зазначені в ньому, не дають
можливості перевірити рівень
заявленої вартості товару;

- надані до митного оформлення копії МД
країни відправлення не несуть цінової
інформації щодо товару "виливниці".
Саме том були затребувані згідно п. 3 ст.
53 Митного кодексу України документи:
виписку з бухгалтерської документації;
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару. Також було зазначено, що
позивач за власним бажанням може
подати додаткові наявні у них
документи для підтвердження заявленої
митної вартості товару.

Отже, позивач не в повному обсязі надав
додаткові документи. Крім того, метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо ідентичних товарів не
може бути прийнятий, оскільки у
позивача немає даних про вартість
операцій з ідентичними товарами
(однаковими по всіх ознаках з
оцінюваними товарами). Так, метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів не може бути прийнятий, тому що
у декларанта немає даних за вартістю
операцій з подібними (аналогічними)
товарами, які продаються на експорт в
Україні і час експорту яких збігається
з часом експорту оцінювальних товарів
або є максимально наближеним до нього.

11.07.2013 позивач на зворотньому боці ДМВ -
1 зазначив перелік документів, які
додатково надає, а також пояснення
неможливості подання інших документів.

Так, на вимогу митного органу згідно п. 2
ст. 53 Митного кодексу України від 11.07.2013
щодо поставки виливниць фірма -
постачальник - «Lintorfer Eisegiesserei GmbH» згідно
з контрактом № 13130290 від 26.03.2013
позивачем зазначено, що ВМД країни
відправлення відсутні вартісні
показники через те, що форма заповнення
МД не містить цієї інформації. На
підтвердження в пакеті для митного
оформлення було надано лист компанії
Lintorfer від 17.04.2013р., в якому йдеться, що
відповідно до правил заповнення
електронної форми ці дані вказуються,
але не відображуються. Крім того,
позивач повідомив, що графа 7 кожної МД
країни відправлення містить номер
заказу та номер відвантажувальної
відомості, де міститься інформація про
номер контракту, його дату, вагу,
серійні номери виливниць, відправника,
отримувача, номер транспортного засобу
перевезення тощо.

На вимогу відповідача 1 згідно п. 2 ст. 53
Митного кодексу України від 11.07.2013 щодо
поставки виливниць фірма -
постачальник - «Lintorfer Eisegiesserei GmbH» згідно
з контактом № 13130290 від 26.03.2013 було
зазначено, що в якості виписки з
бухгалтерської інформації було надано
інвойси та відвантажувальні відомості.
Іншої бухгалтерської інформації
виробник не має, оскільки використовує
лише два вищевказаних документи в
своєму діловодстві.

В якості каталогів, прейскурантів
(прайс-листів) виробника товару в
пакеті для митного декларування була
надана калькуляція вартості виливниць
від 25.03.2013, що надана виробником «Lintorfer
Eisegiesserei GmbH». Крім того, прайс-листів
компанія немає оскільки виливниці є
специфічним товаром, який виробляється
за індивідуальними кресленнями,
унікальність якого підтверджена
листом компанії виробника б/н від
02.04.2013, і не може мати узагальненої ціни.

Так, в якості висновків про якісні та
вартісні характеристики товару
позивачем надано висновок № 9/321 від
11.07.2013 спеціалізованої експертної
організації ДП «Держзовнішінофрм» в
знак підтвердження митної вартості
товару. В якості інформації біржових
організації про вартість сировини
надано звіт від 21.03.2013, щоквартально
офіційно публікує "Wirtshaftsvereinigung Stahl"
«Економічною Радою Сталі» Німеччини
про вартість 1 тони скрапу на рівні 316
євро/тонну, а саме - як вказано в п. 3
контракту № 1.03.2013 на основі
раніше вказаного звіту "Lintorfer Eisegiesserei
GmbH" формує квартальну ціну на
виливниці.

Також, суд зазначає, що вказані
обґрунтовані причини також були
наведені декларантом на зворотному
боці ф. ДМВ-1.

Так, 11.07.2013 Запорізькою митницею
Міндоходів винесено рішення про
коригування митної вартості товарів №
112030000/2013/000524/2, яким здійснено
коригування митної вартості товару.
Згідно розділу 33 рішення метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, не може бути
застосований, оскільки виявлено, що
документи, які надані до митного
оформлення товару, містять
розбіжності, декларант відмовився від
надання у повному обсязі додаткових
документів для підтвердження
заявленої ним митної вартості товарів.
Митну вартість товарів, що
імпортуються, визначено із
застосуванням резервного методу,
згідно наявної у митного органу
інформації щодо раніше визнаних
митними органами вартостей за методом 6
(з розрахунку 1, 33 EUR за 1 кг для товару № 1
(МД № 112030001/2012/011894 від 01.10.12 р. МД №
112030001/2012/009791 від 04.09.12, МД 112030000/2013/013842 від
11.06.13).

Так, 11.07.2013 митним органом видано картку
відмови у митному оформленні товару
№112030000/2013/00559 за поданою ВМД №
112030000/2013/015986.

У вищевказаній картці відмови як
причину у відмові вказано те, що
відповідно до рішення про коригування
митної вартості товару 11.07.2013 №
112030000/2013/000524/2.

декларантом протягом строків,
встановлених ст. 255 Митного кодексу
України для завершення митного
оформлення, не подано письмового
звернення щодо внесення змін до МД
відповідно до Положень п.4 ч.4 ст. 54 та ст.
269 МКУ.

В картці відмови також зазначено про
вимогу, виконання якої забезпечить
митне оформлення та пропуск товарів
через митний кордон України, а саме -
подання нової ВМД органу, який здійснює
митне оформлення товарів в строки
відповідно до cт. 263 Митного кодексу
України 11.07.2013 позивач подав митному
органу нову митну декларацію №
112030000/2013/016001, яку прийнято до митного
оформлення, про що свідчить
проставлений на ВМД штамп "Під митним
контролем". Платежі за ВМД №
112030000/2013/016001з ввізного мита становлять
135 175, 83 грн.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (ст. 50 Митного
кодексу України).

За ст. 51 Митного кодексу України митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу. Митна вартість
товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою (ст. 52 Митного
кодексу України).

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування. У разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Суд вважає, що позивачем до податкового
органу подано достатній перелік
необхідних та належних документів, які
передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України, та які є такими, що дозволяли
визначити митну вартість товару за
основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту.

Статтею 57 Митного кодексу України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний. Основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу. Застосуванню
другорядних методів передує процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності. При цьому кожний
наступний метод застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. У разі якщо
неможливо застосувати жоден із
зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, встановлених
статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до статті 257 Митного кодексу
України, декларування здійснюється
шляхом заявлення за встановленою
формою (письмовою, усною, шляхом
вчинення дій) точних відомостей про
товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. Митне оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення здійснюється митними
органами на підставі митної
декларації, до якої декларантом
залежно від митних формальностей,
установлених цим Кодексом для митних
режимів, та заявленої мети переміщення
вносяться такі відомості, у тому числі
у вигляді кодів щодо заявленого
митного режиму, даних про товар,
відомості про митну та фактурну
вартість, відомості про документи, що
надаються для митного контролю разом з
митною декларацією відповідно до
статті 335 цього Кодексу.

Статтею 335 Митного кодексу України
передбачено подання документів та
відомостей необхідних для митного
контролю. Разом з митною декларацією
митному органу подаються рахунок або
інший документ, який визначає вартість
товару, та, у випадках, встановлених
кодексом, декларація митної вартості. У
встановленому Кодексом порядку в
митній декларації декларантом або
уповноваженою ним особою зазначаються
окрім іншого відомості: у разі
необхідності - документи, що
підтверджують сплату та/або
забезпечення сплати митних платежів; у
разі необхідності - документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів та обраний метод її визначення
відповідно до статті 53 цього Кодексу.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України декларант зобов'язаний: 1)
здійснити декларування товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення відповідно до порядку,
встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу
митного органу пред'явити товари,
транспортні засоби комерційного
призначення для митного контролю і
митного оформлення; 3) надати митному
органу передбачені законодавством
документи і відомості, необхідні для
виконання митних формальностей, тощо. У
випадках та в порядку, визначених цим
Кодексом, декларант має право вимагати
від митного органу випуску товарів, за
умови забезпечення сплати митних
платежів відповідно до розділу Х цього
Кодексу.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 55 Митного кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Згідно статті 58 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень
щодо прав покупця (імпортера) на
використання оцінюваних товарів; 2)
щодо продажу оцінюваних товарів або їх
ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. Митною вартістю товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті. Ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або повинні бути здійснені
покупцем оцінюваних товарів продавцю
або на користь продавця через третіх
осіб та/або на пов'язаних із продавцем
осіб для виконання зобов'язань
продавця.

За ст. 64 Митного кодексу України у разі
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GATT) (резервний
метод). Митна вартість, визначена
згідно з положеннями цієї статті,
повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях.

Суд не погоджується з правомірністю
дій відповідача 1 щодо витребування
додаткових документів, оскільки за ч. 3
ст. 53 Митного кодексу України у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що
документи, надані позивачем під час
митного оформлення, не містять
розбіжностей, наявних ознак підробки
та не всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за товари, що
імпортувалися позивачем.

З урахуванням вищевикладеного суд
приходить до висновку, що позивачем
було правомірно визначено митну
вартість товару основним методом - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), згідно ст. ст. 57, 58 Митного
кодексу України. У відповідача не було
законних підстав застосовувати
резервний метод для визначення митної
вартості товарів, які імпортувалися
позивачем, без послідовного
застосування попередніх другорядних
методів та без обґрунтування
неможливості їх застосування, що є
порушенням ч. ч. 3, 6, 8 ст. 57 Митного
кодексу України, у зв'язку з чим рішення
про коригування митної вартості за
резервним методом від 11.07.2013 №
112030000/2013/000524/2 є протиправним, а отже,
картка відмови у митному оформленні
товару № 12030000/2013/00559 за поданою ВМД
112030000/2013/015986 прийнята не правомірно та
підлягає скасуванню.

Позовні вимоги позивача в частині
стягнення з Державного бюджету України
на користь позивача суму переплати
ввізного мита у розмірі 27 955, 78 грн. суд
вважає необґрунтованими з огляду на
наступне.

Відповідно до п.п. 1 - 4 розділу ІІІ
Порядку повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом ДМСУ
№ 618 від 20.07.2007, для повернення з
Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою. Заява може бути подана не
пізніше 1095-го дня, наступного за днем
зарахування коштів до Державного
бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, керівництвом Відділу за
потреби ініціюється проведення
перевірки в митному органі щодо
правильності митного оформлення із
залученням відповідних підрозділів
митного органу.

Крім того, відповідно до п. 1.2 розділу 1
Порядку розрахунково-касового
обслуговування через органи
Державного казначейства України
митних та інших платежів, які вносяться
до/або під час митного оформлення,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України № 25/44 від 24.01.2006,
"надміру сплачені митні та інші платежі
- сума коштів, що з різних причин
унесена понад розмір, установлений
законодавством."

Варто зазначити, що з урахуванням
наведеного розв'язання судом питання
про стягнення надмірно сплаченої суми
ввізного мита, фактично буде
визначенням митної вартості ввезеного
товару, а у відповідності до діючого
законодавства України, судові органи
своїми рішеннями не можуть підміняти
інші державні органи, тому в цій
частині позовні вимоги не підлягають
задоволенню. Суд звертає увагу, на те,
що таку думку висловив Верховний Суд
України у постанові від від 07.09.2012 №
21-242а12 та у постанові від 17.12.2013 у справі
№ 21-439а12, які є обов'язковими для
застосування у судовій практиці.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участі" у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 94 КАС України,
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 158 - 163, КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов позивача задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Запорізької митниці
Міндоходів відносно позивача
Публічного акціонерного товариства
«Електрометалургійний завод
«Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» про
коригування митної вартості товарів за
шостим методом № 112030000/2013/000524/2 від
11.07.2013 та картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
та пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
112030000/2013/00559 від 11.07.2013 за ВМД №
112030000/2013/015986.

В іншій частині позовних вимог
позивачу відмовити.

Стягнути з державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Електрометалургійний
завод «Дніпроспецсталь ім. А.М.
Кузьміна» судовий збір у розмірі 172 грн.
05 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.О. Нестеренко