Справа № 2а-9567/12/1370
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
Справа № 970/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Довгої О.І., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання
Нефедової А.О.,

представника позивача
Водолазького Д.Д.,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
05.12.2012 року у справі за позовом
Львівського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Львівський міський центр зайнятості до
суду з адміністративним позовом, в
якому просить постановити рішення про
стягнення з ОСОБА_2 коштів в сумі 1197,68
грн.

Львівський окружний адміністративний
суд постановою від 05.12.2012 року позов
задовольнив повністю.

Відповідач оскаржила дане судове
рішення в апеляційному порядку.

Посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, апелянт вказує на те, що суд
першої інстанції дійшов хибного
висновку про необхідність
відшкодування відповідачем плати за
участь в оплачуваних громадських
роботах, оскільки участь в таких
роботах не є тотожною іншим видам
соціальних послуг. Законодавством не
передбачено відшкодування
безробітними оплати в заміну
використаної праці. Звертає увагу на
безпідставне зняття з обліку у зв'язку
з невідвідуванням центру зайнятості
протягом 30 і більше календарних днів
без поважних причин, тому що офіційно
працевлаштувалася.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта,
яка просила задовольнити апеляційну
скаргу, представника позивача, який
проти задоволення апеляційної скарги
заперечував, дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Львівський міський центр зайнятості є
робочим органом виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття та діє
відповідно до законів України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», «Про зайнятість
населення», «Про державну службу» тощо.

Відповідач звернулася до Львівського
міського центру зайнятості в пошуках
роботи 09.12.2010 року та набула статус
безробітної 16.12.2010 року.

Відповідно до договору № 352/12 про
організацію та проведення оплачуваних
громадських робіт, що був укладений
26.06.2012 між позивачем і Львівською
обласною організацією Українського
товариства сліпих «УТОС», 27.06.2012 року
позивачем видано відповідачу
направлення на громадські роботи №
0009002 і з 02.07.2012, згідно з наказом
Львівської обласної організації
Українського товариства сліпих «УТОС»
№ 40-К, відповідач була прийнята на
посаду фахівця з соціальної роботи.

Наказом Львівської обласної
організації Українського товариства
сліпих від 27.07.2012 № 45-К ОСОБА_2 була
звільнена у зв'язку з закінченням
терміну вказаного договору.

Львівським міським центром зайнятості
заплановано дату відвідування
відповідачем центру зайнятості на
30.07.2012 року, що вона засвідчила
особистим підписом. Проте у зазначений
час та дату відвідування ОСОБА_2 до
центру зайнятості не з'явилась.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 2
пункту 20 Порядку № 219 громадяни,
зареєстровані як безробітні,
знімаються з обліку у разі
невідвідування центру зайнятості у
разі невідвідування безробітним
центру зайнятості протягом 30 і більше
календарних днів без поважних причин
після закінчення встановленого строку
відвідування з наступного дня після
останнього відвідування.

Оскільки про поважність причин
невідвідування відповідач позивача не
повідомила, на підставі вказаної норми
позивачем 30.08.2012 року було прийнято
рішення про зняття з обліку ОСОБА_2 з
06.07.2012 року.

Частиною 3 статті 36 Закону № 1533
передбачено, що сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Позивач 21.09.2012 року пред'явив
відповідачу претензію № 13/5947 про
повернення коштів в сумі 1197 грн. 68 коп.

Дану суму відповідач позивачу не
повернула.

Суд першої інстанції правильно та
повно встановивши обставини справи,
проте допустився помилки в
застосуванні норм матеріального права.

Зокрема, позивач стверджує, що з дня
працевлаштування незайнята особа
втрачає статус безробітного, а також
право на отримання послуг, в тому числі
щодо фінансування оплачуваних
громадських робіт. Сума коштів Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, витрачених на оплачувані
громадські роботи у Львівській
обласній організації УТОС з 01.06.2012 року
по 30.06.2012 року складає 1197,68 грн., що
підтверджується довідкою позивача (а.с.
3).

Відносини у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття врегульовані Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» від 02.03.2000 року №
1533-ІІІ (надалі - Закон України № 1533-ІІІ).

Як вбачається з ст. 2 Закону України
«Про зайнятість населення»
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють
та зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Відповідно до ст. 7 Закону України №
1533-ІІІ одним із видів соціальних
послуг, які надаються безробітним, є
пошук підходящої роботи та сприяння у
працевлаштуванні, у тому числі шляхом
надання роботодавцю дотації на
створення додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних;
фінансування організації оплачуваних
громадських робіт для безробітних у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Порядок організації та проведення
оплачуваних громадських робіт
визначається відповідним Положенням,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 10.09.2008 року № 839
(далі - Положення).

Пунктом 10 Положення передбачено, що з
особами, зайнятими на оплачуваних
громадських роботах, роботодавці
відповідно до законодавства про працю
укладають у письмовій формі строкові
трудові договори.

Фінансування оплачуваних громадських
робіт може проводитися за рахунок
коштів місцевих бюджетів, Фонду (в
частині організації таких робіт для
безробітних), роботодавців, для яких
зазначені роботи виконуються, та інших
джерел відповідно до законодавства (п.
14 Положення).

Згідно з п. 15 Положення, кошти на
організацію оплачуваних громадських
робіт із зазначених у пункті 14 джерел
фінансування можуть бути використані
для:

виплати основної та додаткової
заробітної плати, визначеної
відповідно до частин першої та другої
статті 2 Закону України «Про оплату
праці», сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, оплати перших
п'яти днів тимчасової непрацездатності
осіб, зайнятих на оплачуваних
громадських роботах;

оплати послуг з перевезення або
проїзду до місця проведення робіт та у
зворотному напрямку осіб, зайнятих на
оплачуваних громадських роботах (у
разі потреби);

придбання інвентарю (у разі потреби);

оплати проживання у гуртожитку (у разі
потреби).

Відповідно до статті 11 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» порядок використання
коштів Фонду для організації
оплачуваних громадських робіт для
безробітних (напрями використання,
види робіт, здійснення контролю) може
визначатися його правлінням виходячи з
фінансових можливостей Фонду.

Оплата праці осіб, зайнятих на
громадських роботах, здійснюється за
фактично виконану роботу за
розцінками, тарифними ставками та
посадовими окладами відповідно до
законодавства і не може бути меншою за
розмір мінімальної заробітної плати,
встановленої законом (п. 16 Положення).

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України №
1533-ІІІ застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України №
1533-ІІІ сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідачем за фактично виконану
роботу, обумовлену трудовим договором,
було отримано заробітну плату в сумі
1102 грн., яка не може розцінюватись як
соціальна послуга, надана Львівським
міським центром зайнятості.

В даному випадку, соціальною послугою,
наданою позивачем, є направлення
відповідачу як особі, якій надано
статус безробітного, на оплачувані
громадські роботи.

Позивач не може вимагати повернення
коштів, які відповідач засробила,
оскільки виконала обумовлені трудовим
договором роботи.

Безпідставними є посилання позивача на
ч. 3 ст. 36 Закону України № 1533-ІІІ,
оскільки відповідачем не допущено
умисного невиконання своїх обов'язків
або ж зловживання ними.

Позивачем документально не
обґрунтовано, у чому саме полягали
витрати центру зайнятості на
фінансування громадських робіт
відповідачем в сумі 1197,68 грн. за період
з 02.07.2012 року по 27.07.2012 року.

Тому постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з винесенням новою
постанови про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 05.12.2012 року
у справі № 2а-9567/12/1370 скасувати.

Винести нову постанову про відмову в
позові.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.С. Затолочний

Судді:
О.І. Довга

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 04.04.2014