Справа № 824/626/14-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/626/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі
головуючого судді Маренича І.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у Вижницькому
районі Чернівецької області до Відділу
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції про скасування постанови та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному
позові Управління Пенсійного фонду
України у Вижницькому районі
Чернівецької області (далі-Позивач)
просить скасувати постанову ВП №32453980
від 31.01.2014 року про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції
(далі-Відповідач) виконати всі
передбачені чинним законодавством дії
з метою виконання вимоги про сплату
боргу ОСОБА_1 в сумі 2031,35 грн. та
надходження коштів на рахунки
управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі Чернівецької
області.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що 05 травня 2012 року
управлінням Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі Чернівецької
області направлено для примусового
виконання до Відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції вимогу
про сплату боргу виставлену ОСОБА_1 в
сумі 2031,35 грн.

09.08.2012 року за №32453980 Відділом державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження. Як вбачається з постанови
про повернення виконавчого документа
стягувачеві від 31.01.2014 року, 09.08.2012 року
державним виконавцем було оголошено
розшук транспортного засобу боржника.
Станом на 31.01.2014 року транспортний
засіб не виявлено.

В зв'язку з тим, що впродовж 6-місячного
терміну виконавчі дії по зазначеному
вище виконавчому документу не
проводились в повному обсязі позивач
звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Представник позивача надав клопотання,
відповідно до змісту якого просить
розглянути справу у порядку письмового
провадження, при цьому зазначив, що
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Від представника відповідача
поступило клопотання про розгляд
справи у порядку письмового
провадження, при цьому представник
відповідача зазначив, що проти
задоволення позову заперечує в повному
обсязі, з підстав викладених в
запереченнях проти позову.

Відповідно із ч. 6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта. На
підставі вище викладеного суд
приходить до висновку про можливість
розгляду справи у порядку письмового
провадження на підставі наявних
матеріалів.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, дослідивши та оцінивши
надані докази в сукупності,
проаналізувавши законодавство, яке
регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов не підлягає до задоволення, з
наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що управлінням
Пенсійного фонду України у Вижницькому
районі Чернівецької області за
вих.№1993/09 від 23.04.2012 року направлено для
примусового виконання до Відділу
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції вимогу про сплату боргу №Ф-161
від 24.02.2012 року в сумі 2031,35 грн. стосовно
ОСОБА_1

08.05.2012 року Відділом державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП №32453980.

З метою виконання постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№32453980 від 08.05.2012 року державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції
надіслано вимогу до органів, що
реєструють право власності.

Листом від 17.07.2012 року за вих.№1530
відділом Держкомзему у Вижницькому
районі Чернівецької області, щодо
наявності у власності земельних
ділянок, повідомлено Відділ державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції, що
згідно даних Реєстру других
примірників державних актів
Винницького району станом на 25.05.2012
року на прізвище ОСОБА_1 - немає
зареєстрованих державних актів на
право власності на земельні ділянки.

09.08.2012 року Відділом державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції винесена
постанова про розшук майна боржника ВП
№32453980, а саме оголошено в розшук ВАЗ 2121,
1986 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, що належить боржнику ОСОБА_1

28.11.2013 року Управлінням Пенсійного
фонду України у Вижницькому районі
Чернівецької області на адресу Відділу
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції направлено скаргу на
бездіяльність державного виконавця,
оскільки дане виконавче провадження
здійснюється більше 6 місяців.

31.01.2014 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції Ромащуком С.П. складено Акт
державного виконавця за участю понятих
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким встановлено, що
на момент перевірки боржник за
вказаною адресою не проживає і майно на
яке можна звернути стягнення не
виявлено.

У зв'язку з тим, що станом на 31.01.2014 року
транспортний засіб не виявлено, 31.01.2014
року державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції Ромащуком С.П. винесено
постанову ВП №32453980 про повернення
виконавчого документа стягувачеві на
підставі п.7 ч.1 ст.47, ст. 50 Закону України
«Про виконавче провадження».

До вказаних правовідносин суд
застосовує наступні положення
законодавства та робить висновки по
суті спору.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законам України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року N
606-XIV (Закон N 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону №606 виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Розгляд спорів щодо рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби при виконанні рішень
судів різних юрисдикцій у зведених
виконавчих провадженнях належить до
юрисдикції адміністративних судів при
розгляді спорів щодо дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби, які провадяться
державним виконавцем з метою виконання
зведеного виконавчого провадження.

Тому оскарження рішень державної
виконавчої служби під час виконання
рішень господарських судів та під час
виконанні рішень судів різних
юрисдикцій у зведених виконавчих
провадженнях належить до юрисдикції
адміністративних судів.

Як вбачається з позовної заяви,
предметом оскарження у даній справі є
дії та рішення відповідача, які
прийняті ним у формі постанови. Тому
даний спір підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Статтею 2 цього Закону визначено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 11 Закону "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, а також
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

З наданих до матеріалів справи
документів судом встановлено, що
державним виконавцем на підставі
статті 11 Закону України "Про виконавче
провадження" здійснено заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому, виконавчим документом і
Законом.

Так державним виконавцем направлено
запити до відділу Держкомзему у
Вижницькому районі Чернівецької
області щодо зареєстрованого за
боржником нерухомого майна та
Управління ДАІ УМВС України в
Чернівецькій області, і згідно
отриманих відповідей вбачається, що за
боржником ОСОБА_1 нерухомого майна не
зареєстровано, а тільки значиться
зареєстрованим автомобіль марки ВАЗ
2121, 1986 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, що належить боржнику ОСОБА_1

Як свідчать матеріали справи, 09.08.2012
року Відділом державної виконавчої
служби Вижницького районного
управління юстиції винесена постанова
про розшук майна боржника ВП №32453980, а
саме оголошено в розшук автомобіль
марки ВАЗ 2121, 1986 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, що належить боржнику
ОСОБА_1

Відтак, враховуючи, що з 09.08.2012 року до
31.01.2014 року, тобто більше, ніж через один
рік з дня оголошення розшуку, не
виявлено зазначеного вище
транспортного засобу, належного
боржнику, суд дійшов висновку про
правомірність винесення відповідачем
оскаржуваної постанови ВП №32453980 від
31.01.2014 року про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.47 Закону України
«Про виконавче провадження»
Виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо боржник - фізична
особа (крім випадків, коли виконанню
підлягають виконавчі документи про
стягнення аліментів, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини) чи майно боржника, розшук яких
здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлені протягом року з дня
оголошення розшуку.

Згідно з аналізу вказаної вище норми
видно, що виконавчий документ
повертається стягувачу, зокрема, якщо
майно боржника розшук яких
здійснювався, не виявлене протягом
року з дня оголошення розшуку.

Згідно ч. 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України, ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З досліджених в ході судового розгляду
справи письмових доказів, відповідач,
як суб'єкт владних повноважень довів
належним чином суду правомірність
своїх дій, в той час як позивач не надав
достатніх та належних доказів
зворотного, а тому суд вважає, що дії та
рішення відповідача не суперечать
вимогам ст. 19 Конституції України та ч. 3
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. У зв'язку з відсутністю
таких витрат, суд не вирішує питання
про стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст.2,3,6-12,17,18,71,94,128,157,160-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Маренич І.В.