Справа № 2а/0570/1600/12
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/40414/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Фастівської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2012 року

та постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31.01.2012 року

по справі № 2а-5469/11/1070

за позовом Фастівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області Державної
податкової служби

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Артемсіль
Регіони-СК»

третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Фінансово-інвестиційний холдінг
«Віойл»

про стягнення в доход держави коштів,
отриманих за нікчемним правочином, -

ВСТАНОВИВ:

Фастівська об'єднана державна
податкова інспекція Київської області
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Артемсіль
Регіони-СК», третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Фінансово-інвестиційний холдінг
«Віойл» про стягнення в доход держави
коштів, отриманих за нікчемним
правочином.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 31.01.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.05.2012 року у даній справі
відмовлено у задоволенні позовних
вимог з огляду на їх безпідставність.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що TOB «Артемсіль
Регіони-СК» є офіційним регіональним
дилером Державного підприємства
«Артемсіль», основною направленістю
господарської діяльності якого
відповідно є реалізація солі по
регіонах України.

Основним видом діяльності відповідача
є реалізація солі відповідно до
укладених з ДП «Артемсіль» дилерських
контрактів. Одним з обов'язків
відповідача, згідно з умовами
дилерського контракту, є проведення
маркетингових досліджень. У зв'язку з
тим, що в штаті підприємства немає
працівників з відповідною освітою,
останнім здійснювалось укладення
договорів на проведення маркетингових
досліджень, в тому числі був укладений
договір №01/11 від 08.11.2010 року з TOB
«Фінансово-інвестиційний холдінг
«Віойл». Укладення даного договору є
наслідком вимоги ДП «Артемсіль»
відносно проведення маркетингового
дослідження щодо споживчих
властивостей вакуумно-виворочної солі,
фасованої в картонну пачку масою 0,5 кг.

Відповідно до пункту 3.1 даного Договору
вартість послуг за 2010 рік становить
4000000,00 грн.

За результатами виконання вказаного
договору Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Фінансово-інвестиційний холдінг
«Віойл» складено аналізи ринку
вакуум-виварної солі на території
України в Житомирській області та
Закарпатській області. Контрагентом
позивача складено звіт по Договору від
08.11.2010 року №01/11. Між сторонами складено
Акт прийому-здачі робіт (надання
послуг), згідно з яким позивач прийняв
надані контрагентом послуги аналізу
ринку збуту та споживання солі, аналізу
цін та знаходження потенційних
клієнтів та посередництво при
укладенні договорів між позивачем та
контрагентами шляхом проведення
переговорів на загальну суму 3112000,00
гривень (в тому числі ПДВ - 518666,67
гривень). Крім того, Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Фінансово-інвестиційний Холдинг
«Віойл» видано податкову накладну від
30.12.2010 року № 435. На підставі вказаної
податкової накладної позивачем
сформовано валові витрати в сумі 2593333,33
гривень за IV квартал 2010 року. Також, на
підставі даної податкової накладної
позивачем віднесено до податкового
кредиту за грудень 2010 року суму податку
на додану вартість (518666,67 гривень) у
складі придбаних послуг.

На думку податкового органу, угода про
надання послуг Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Фінансово-інвестиційний холдинг
«Війол» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Артемсіль
Регіони-СК» не спричинила настання
правових наслідків, а отже, є нікчемним
правочином.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Виходячи із вимог чинного
законодавства слідує, що угода може
бути визнана недійсною лише з підстав і
з наслідками, передбаченими законом,
через що у кожній справі суд повинен
встановлювати наявність тих обставин,
з якими закон пов'язує визнання угоди
недійсною.

Необхідними умовами для визнання угоди
недійсною є її укладення з метою
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства та наявність умислу хоча
б у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків. Наявність,
умислу у сторін (сторони) угоди означає,
що вони (вона) усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати
протиправність угоди, що укладалася і
суперечність її мети інтересам держави
та суспільства і прагнули або свідомо
допускали настання протиправних
наслідків.

Як вбачається з обставин справи, судами
не встановлено, а позивачем не
доведено, що на момент здійснення
правочину та його виконання
відповідачі мали намір на укладення
правочину всупереч інтересам держави
або суспільства.

Саме по собі господарське зобов'язання,
яке оформлено відповідними первинними
документами, не є таким, що суперечить
інтересам держави та суспільства.

Встановлено, що наданими позивачем
доказами не спростовано презумпції
правомірності правочину (договору) і не
підтверджено наявність обставин,
передбачених ч.1 ст.234 ЦК України; у свою
чергу, матеріалами справи
документально підтверджується
виконання зобов'язань по укладеним
угодам.

При цьому, судами обґрунтовано
зазначено, що чинним законодавством не
передбачено обов'язку покупця
(замовника) перевіряти достовірність
даних, які вказуються продавцем
(виконавцем) в його первинних
документах, а також контролювати
показники податкової звітності по
податках та обов'язкових платежах.

Якщо контрагент за договором не
виконав свого зобов'язання по
декларуванню та сплаті податку до
бюджету чи подачі звітності до
податкових органів, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо нього, але не є
підставою для визнання недійсними
угод, які він укладав під час своєї
підприємницької діяльності та не
звітувався перед податковими органами.

Несплата податків однією із сторін
господарського зобов'язання не може
вважатися підтвердженням мети цього
відповідача при укладенні та виконанні
виниклого зобов'язання на ухилення від
сплати податків. При цьому, порушення
правил оподаткування може слугувати
підставою для нарахування податкових
зобов'язань та застосування штрафних
санкцій, а не визнання недійсним
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 207 ГК України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.1 ст.208 ГК України якщо
господарське зобов'язання визнано
недійсним як таке, що вчинено з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Оскільки податковим органом не
доведено в межах належності і
допустимості доказів здійснення
відповідачами господарських операцій
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, тому
правильними є висновки судів про
відсутність підстав для застосування
правових наслідків, передбачених ст.208
ГК України.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо відсутності підстав для
задоволення позову.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому, відповідно до ст. 224 КАС
України, касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фастівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2012 року
та постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31.01.2012 року
по справі №2а-5469/11/1070 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі 21.03.2014
р.