Справа № 2а-4504/12/1070
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/42688/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання -
Романишин О.Р.,

за участю представників:

від позивача - Хасін І.Б., довіреність
№251/06.11 від 16.06.2011 року,

від відповідача - Волосович С.К.,
довіреність №38 від 28.03.2014 року,

від третьої особи - Журавель Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу приватного
підприємства "Деліція"

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2012
року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року

у справі №2а-4504/12/1070

за позовом приватного підприємства
"Деліція"

до Харківського обласного
територіального відділення

Антимонопольного комітету України,

третя особа публічне акціонерне
товариство "Харківська бісквітна
фабрика",

про визнання протиправним
та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року приватне
підприємство "Деліція" (далі по тексту
ПП "Деліція") звернулось до суду з
позовом до Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі по тексту Антимонопольний
комітет), яким просило визнати
протиправним та скасувати
розпорядження відповідача від 11.09.2012
року №199-рк "Про початок розгляду
справи №3/20-160-12 за ознаками порушення
законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції".

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2012
року у справі №2а-4504/12/1070 , залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року у зазначеній справі, в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
окружний та апеляційний
адміністративні суди виходили з
недоведеності позивачем своїх вимог,
оскільки в процесі розгляду справи не
доведено порушення прав, свобод та
інтересів ПП "Деліція" з боку
Антимонопольного комітету. Оскаржене
рішення прийнято відповідачем в межах
його повноважень, визначених законом.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ПП "Деліція"
звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
права, просить скасувати вказані вище
судові рішення, ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх в судовому засіданні
представників сторін та третьої особи,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
наданої ними правової оцінки обставин
у справі, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно розпорядження
Адміністративної колегії Харківського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
11.09.2012 року №199-рк розпочатий розгляд
справи №3/20-160-12 в зв'язку з наявністю в
діях ПП "Деліція" по неправомірному
використанню у господарській
діяльності на загальнодержавному
ринку сухарів, печива, пирогів і
тістечок тривалого зберігання
позначення «Трубочки вафельні»
схожого на знак для товарів і послуг на
вафлі, кондитерські вироби «Вафельні
трубочки», що використовується ПАТ
«ХАРКІВСЬКА БІСКВІТНА ФАБРИКА» у
господарській діяльності на
загальнодержавному ринку сухарів,
печива, пирогів і тістечок тривалого
зберігання, що може призвести до
змішування діяльності ПП "Деліція" з
діяльністю власника знаку для товарів
і послуг, ознак порушення
законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції,
передбаченого статтею 4 Закону України
«Про захист від недобросовісної
конкуренції», а саме неправомірне
використання ПП "Деліція" позначення
(«Трубочки вафельні») без дозволу
(згоди) суб'єкта господарювання, який
раніше почав використовувати схожий на
нього знак для товарів та послуг
(«Вафельні трубочки») у господарській
діяльності, що може призвести до
змішування з діяльністю цього суб'єкта
господарювання (Заявника).

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з вищевказаними нормами права
особа має право звернутись до
адміністративного суду з позовом у
разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача (суб'єкта
владних повноважень) порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. Обставини
дійсного (фактичного) порушення
відповідачем прав, свобод чи інтересів
має довести належними та допустимими
доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Отже, право на судовий захист має лише
та особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги Кодексу
адміністративного судочинства
України, особа повинна довести факт
порушення її прав чи охоронюваних
законом інтересів оскаржуваним
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, у даній адміністративній
справі насамперед підлягає
встановленню факт порушення прав чи
охоронюваних законом інтересів
позивача з боку відповідача (внаслідок
вчинення оскаржуваних дій та прийняття
оскаржуваного рішення).

Аналогічна позиція підтверджується і
змістом окремих рішень
Конституційного Суду України, зокрема,
рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997
року за конституційним зверненням щодо
офіційного тлумачення частини 2 статті
55 Конституції України та статті 248-2
Цивільного процесуального кодексу
України та рішення № 9-рп/1997 від 25
грудня 1997 року за конституційним
зверненням щодо офіційного тлумачення
статей 55, 64, 124 Конституції України. Зі
змісту вказаних рішень
Конституційного Суду України випливає,
що кожен має право звернутися до суду,
якщо його права чи свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші ущемлення прав та свобод.

В судових рішеннях попередніх
інстанцій правомірно звернуто увагу на
відсутність порушеного права позивача.

За нормою статті 36 Закону України «Про
захист економічної конкуренції»
органи Антимонопольного комітету
України розпочинають розгляд справи
про порушення законодавства про захист
економічної конкуренції за: заявами
суб'єктів господарювання, громадян,
об'єднань, установ, організацій про
порушення їх прав внаслідок дій чи
бездіяльності, визначених цим Законом
як порушення законодавства про захист
економічної конкуренції; поданнями
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; власною ініціативою
органів Антимонопольного комітету
України. У разі надходження від
заявника клопотання про можливість
настання негативних наслідків,
пов'язаних із поданням заяви, та з метою
захисту його інтересів розгляд справи
про порушення законодавства про захист
економічної конкуренції
розпочинається за власною ініціативою
органів Антимонопольного комітету
України.

У випадках, коли дії чи бездіяльність,
що містить ознаки порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції не має відчутного впливу
на умови конкуренції на ринку, заявнику
може бути відмовлено у розгляді справи.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції», що у разі виявлення ознак
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, в тому числі
наслідків такого порушення, органи
антимонопольного комітету приймають
розпорядження про початок розгляду
справи.

Вирішення питань про прийняття
розпорядження про початок розгляду
справи про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції або про
відмову заявнику у розгляді справи
належить до виняткової компетенції
органів антимонопольного комітету та є
способом реалізації покладених на них
законодавством владних управлінських
функцій у сфері забезпечення
державного захисту конкуренції у
підприємницькій діяльності та у сфері
державних закупівель. Прийняття
відповідачем розпорядження про
початок розгляду справи не може
порушувати права або законні інтереси
позивача, оскільки застосування до
нього будь-яких санкцій (заходів
відповідальності) рішення не
передбачає.

У разі, якщо в процесі розгляду справи
про порушення законодавства про захист
економічної конкуренції відповідачем
будуть порушені діями або
бездіяльністю охоронювані законом
права позивача, він не позбавлений
права на звернення до суду за їх
захистом. Оскарженим розпорядженням
відповідача права позивача не
порушені.

Крім того, колегія суддів касаційної
інстанції наголошує, що в процесі
розгляду справи повно та всебічно
досліджена обставина наявності у
відповідача відповідних повноважень
на прийняття спірного розпорядження.
Твердження касаційної скарги
зазначеного не спростовують.

ПП "Деліція" звертає увагу на порушення
права на звернення до суду. Це право є
конституційним і не може бути обмежено
за будь-яких обставин.

Однак в праві на звернення до суду
позивачу не було відмовлено, позовні
вимоги розглянуто та в задоволенні
позову за безпідставністю відмовлено.

Вищий адміністративний суд України
вважає, що судами здійснено
правозастосування із дотримання норм
діючого законодавства та з повним,
достовірним, неупередженим та
об'єктивним з'ясуванням обставин
справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу приватного
підприємства "Деліція" - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 грудня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року у справі №2а-4504/12/1070 - залишити без
змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: