Справа № 804/2139/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р. Справа № 804/2139/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового засідання за участю
представників сторін: від
позивача:Безрученко К.В. Ільїн В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ЛІТПРОМ
КРИВБАС» до Криворізької північної
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Дніпропетровській області про
визнання неправомірними та
протизаконними дій відповідача щодо
складання акту від 20.12.2013р. №239/22-01/320978, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЛІТПРОМ КРИВБАС»
звернулося з адміністративним позовом
до Криворізької північної об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровській області та просить
визнати неправомірними та
протизаконними дії відповідача щодо
складання акту від 20.12.2013р. №239/22-01/320978
«Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Літпром Кривбас» щодо взаємовідносин
з ПАТ «ПівдГЗК» та
контрагентами-постачальниками за
період з 01.09.13 - по 30.09.13р.».

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 20.12.2013р. позивачем
було отримано акт про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки позивача щодо
взаємовідносин позивача з ВАТ
«ПівдГЗК» та
контрагентами-постачальниками за
вищевказаний період за висновками
якого встановлено, а саме: порушення
позивачем п.п.1,5 ст.203, п.п.1,2 ст.215, ст.216,
ст.629, ст.675 ЦК України в момент вчинення
правочинів, не спрямованих на настання
реальних правових наслідків; завищення
податкового кредиту з ПДВ за вересень
2013р.; завищення податкових зобов'язань
з ПДВ за вересень 2013р. Позивач вважає
протиправними та протизаконними дії
відповідача щодо підтвердження
відсутності фактів реального
здійснення господарських операцій
позивача з його контрагентами, а також
щодо прийняття відповідачем
неправомірних та протизаконних
висновків про порушення позивачем
законодавства про ПДВ, вжиття заходів
щодо контрагентів позивача, визначених
у акті перевірки та складання самого
акту перевірки посилаючись на те, що
відповідач не мав правових підстав для
здійснення документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача, оскільки у направленому
позивачеві листі відповідач не
зазначив про порушення позивачем норм
податкового чи іншого законодавства та
позивач 29.11.2013р. надав витребувані
документи, які не давали підстав для
здійснення зазначеної перевірки у
відповідності до вимог ст.75, 78,79 ПК
України. Також, позивач зазначає, що
податковому органу згідно до п.п.20.1.30
п.20.1 ст.20 ПК України надано право на
звернення до суду щодо визнання
оспорюваних правочинів недійсними та
відповідно до ст.228 ЦК України договори
поставки товарів не віднесено до
переліку тих правочинів, які посягають
на суспільні, економічні та соціальні
основи держави та порушують суспільний
порядок, при цьому, позивач посилається
і на те, що до перевірки позивачем були
надані всі первинні бухгалтерські
документи, які підтверджують факти
реальності здійснення позивачем
господарських операцій з його
контрагентами - з ТОВ
«Скай-Девелопмент», з ТОВ «ВМК Інвест»,
з ТОВ «ТДТП», ВАТ «Південний ГЗК». З
огляду на наведене, позивач вважає, що
позивачем правомірно було відображено
господарські операції на підставі
належно оформлених первинних
бухгалтерських документів, а тому не
відбулося будь-якого завищення валових
видатків і доходів та податкових
зобов'язань і податкового кредиту, а
акт перевірки і висновки відповідача
та його дії щодо складання акту
перевірки здійснені ним із
перевищенням наданих законом
повноважень та невірним застосуванням
норм чинного законодавства, отже, є
неправомірними і протизаконними.
Позивач також вважає, що неправомірні
та протизаконні висновки відповідача
та складений акт перевірки згідно ч.1
ст.2, ч.1 ст.6, ч.1-2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
та рішення Конституційного Суду
України №18-рп/2004 від 01.12.2004р. можуть
бути предметом оскарження в порядку
адміністративного судочинства
України, оскільки вони можуть бути
підставою для вчинення відповідачем
дій, які призведуть до викривлення
даних карток особових рахунків
позивача з фактичного стану платежів
до бюджету та видачі відповідачем
податкових вимог, а тому зазначене дає
підстави позивачеві для висновку про
наявність у позивача вказаного
матеріально-правового інтересу.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився без поважної причини, про дату,
час і місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином у
відповідності до вимог ст.ст.35,38
Кодексу адміністративного судочинства
України, що підтверджується наявним в
матеріалах справи звітом про
надіслання та отримання електронного
повідомлення від 27.02.2014р. (а.с. 103 том 3).

У відповідності до вимог ч.4 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Враховуючи наведене, належне
повідомлення відповідача про дату, час
і місце судового розгляду справи,
строки розгляду і вирішення спору,
встановлені ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
відповідача за наявними у справі
доказами у відповідності до вимог ч.4
ст.128 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується матеріалами справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Літпром Кривбас»
зареєстровано 12.09.2002р. як юридична
особа за місцезнаходженням: 50089,
Дніпропетровська обл., місто Кривий
Ріг, Тернівський район, вул. Адмірала
Головка, буд. 38А, перебуває на обліку у
Криворізькій північній ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області та є платником податку на
додану вартість, що підтверджується
копією виписки з ЄДРПОУ, копією довідки
статистики, копією свідоцтва платника
ПДВ (а.с.48-50 том 1).

У період з 12.12.2013р. по 18.12.2013р. податковою
інспекцією на підставі повідомлення
від 11.12.2013р. №44/04-83-22-01, на підставі
п.п.20.1.6 п.20.1 ст.20 та ч.1 п.73.3 ст.73, п.п.75.1.2
п.75.1 ст.75, ст.79, ст.85, ст.86 Податкового
кодексу України проведена позапланова
невиїзна перевірка ТОВ «Літпром
Кривбас» щодо взаємовідносин з
контрагентом ВАТ «Південний ГЗК» за
період з 01.09.13 - по 30.09.13 про що
20.12.2013р.складено акт за №239/22-01/320978 за
висновками якого встановлено наступні
порушення, а саме:

- п.п.1,5 ст.203,п.п.1,2 ст.215, ст.216, ст.629, ст.675
ЦК України в частині недодержання
вимог зазначених статей в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання наслідків, що
обумовлені ними по правочинах,
здійснених при придбанні товарів у ТОВ
«Скай Девелопмент» та ТОВ
«ВМК-Інвест», виконанні робіт ТОВ
«ТДТП» та подальший продаж товарів
(послуг, робіт) на ВАТ «ПівдГЗК»;

- п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1 ст.187, п.198.1,
п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України в результаті чого у податкових
деклараціях з ПДВ за вересень 2013р.
встановлено завищення податкового
кредиту з ПДВ на суму 202466 грн.;
завищення податкових зобов'язань з ПДВ
на суму 127970,98 грн.;

- з урахуванням вимог «Методичних
рекомендацій (орієнтовний алгоритм
дій) органів державної податкової
служби…» наведеним листом ДПА України
від 03.02.09 №2012/7/10-1017 матеріали перевірки
Криворізької північної ОДПІ по
підприємству ТОВ «Літпром Кривбас» з
питань здійснення
фінансово-господарських операцій,
формування податкового кредиту та
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за період з 01.09.2013р. -
30.09.2013р. підлягають направленню до ДПІ
на обліку яких знаходиться
контрагенти-покупці, та постачальники
для здійснення відповідних заходів
згідно вимог чинного законодавства
України (а.с.22-41 том 1).

Позивач подав заперечення на
вищевказаний акт перевірки, однак
податковим органом листом від 13.01.2014р.
надано відповідь на заперечення
позивача, в якій відповідач висновки за
актом від 20.12.2013р. залишені без змін
(а.с.7-22 том 1).

Позивач не погоджується з діями
відповідача щодо підтвердження
відсутності фактів реального
здійснення господарських операцій
позивача з його контрагентами, а також
щодо прийняття відповідачем
неправомірних та протизаконних
висновків про порушення позивачем
законодавства з ПДВ, вжиття заходів
щодо контрагентів позивача, визначених
у акті перевірки та складання акту
перевірки від 20.12.2013р. посилаючись на
те, що такі дії здійснені відповідачем
з перевищенням наданих законом
повноважень та невірним застосуванням
норм чинного законодавства, а отже, є
неправомірними та протизаконними.

Заслухавши представника позивача,
який брав участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд не
находить підстав для задоволення
позову.

Щодо відсутності у відповідача
підстав для проведення позаплановою
невиїзної перевірки 20.12.2013р, на які
позивач посилається у позові, слід
зазначити наступне.

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

У відповідності до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України

Завдання, функції та повноваження
органів податкової служби, визначені
нормами Податкового кодексу України,
який набрав чинності з 01.01.2011р.

Так, згідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити перевірки платників
податків (крім Національного банку
України) в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Згідно п.п.21.1.1 п.21.1 ст.21 Податкового
кодексу України посадові особи
контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з цим
Кодексом та іншими законами України,
іншими нормативними актами.

Контролюючими органами є органи
державної податкової служби - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно
законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на

органи державної податкової служби -
п.п.41.1.1 п.41.1 ст. 41 Податкового кодексу
України.

Згідно п.42.2 ст. 42 Податкового кодексу
України документи вважаються належним
чином врученими, якщо вони надіслані
за адресою (місцезнаходженням,
податковою адресою) платника податків
рекомендованим листом з
повідомленням про вручення або
особисто вручені платнику податків або
його законному чи уповноваженому
представникові.

Підпунктом 75.1.2 п.75.1 Податкового
кодексу України встановлено, що
документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої
є своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому
обліку і пов'язані з нарахуванням і
сплатою податків та зборів, виконанням
вимог іншого законодавства, контроль
за дотриманням якого покладено на
органи державної податкової служби, а
також отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б
однієї з обставин, визначених цим
Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби.

У відповідності до п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин, а саме: за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть
пояснення та їх документальні
підтвердження на

обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом
10 робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктом 79.2 ст. 79 Податкового кодексу
України визначено, що документальна
позапланова невиїзна перевірка
проводиться посадовими особами органу
державної податкової служби виключно
на підставі рішення керівника органу
державної податкової служби,
оформленого наказом, та за умови
надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії
наказу про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Виконання умов цієї статті надає
посадовим особам органу державної
податкової служби право розпочати
проведення документальної невиїзної
перевірки.

За приписами п.86.1 ст.86 Податкового
Кодексу України результати перевірок
(крім камеральних та електронних
перевірок) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами контролюючого
органу та платника податків або їх
законними представниками (у разі
наявності). У разі встановлення під час
перевірки порушень вкладається акт.
Якщо такі порушення відсутні,
складається довідка.

Як вбачається із наявних в матеріалах
справи документів, 18.11.2013р. податкова
інспекція на адресу позивача надіслала
запит про надання завірених належних
чином документів у зв'язку з
отриманням податковою інспекцією
податкової інформації щодо виявлення
фактів, які свідчать про можливі
порушення позивачем норм податкового,
валютного та іншого законодавства з
ВАТ «ПівдГЗК» за період з 01.09.2013р. по
30.09.2013р. (а.с.47 том 1).

29.11.2013р. позивач надав до ДПІ первинні
бухгалтерські документи на виконання
вимог запиту податкової інспекції від
18.11.2013р. (а.с.45-46 том 1).

11.12.2013р. податковою інспекцією було
прийнято наказ № 440 про проведення
документальної позапланової
невиїзної перевірки ТОВ «Літпром
Кривбас» у зв'язку з отриманням
податкової інформації щодо фактів, які
свідчать про можливі порушення ТОВ
«Літпром Кривбас» норм податкового
законодавства пео факту придбання
товарів (робіт, послуг) за період з
01.09.2013р. по 30.09.2013р. по взаємовідносинах
з ВАТ «Південний ГЗК» тривалістю 5
робочих днів (а.с.44 том 1).

Також, податковою інспекцією було
видано сформовано повідомлення від
11.12.2013р. за №44/04-83-22-01 (а.с.43 том 1).

Зазначений вище наказ та повідомлення
були вручені посадовій особі позивача -
директору Рябцю М.В., що
підтверджується змістом акту
перевірки, а також і було підтверджено
представником позивача у судовому
засіданні, який зазначив, що порядок
вручення наказу та повідомлення не був
порушений відповідачем.

В той же час, представник позивача
вказує на те, що були відсутні підстави
у відповідача для проведення невиїзної
перевірки, оскільки у запиті не
зазначено було порушення позивачем
норм податкового та іншого
законодавства та позивачем були надані
всі документи, які не давали підстав
для здійснення зазначеної перевірки.

Однак, такі доводи представника
позивача є безпідставними з огляду на
те, що зміст запиту податкової
інспекції від 18.11.2013р. містить
відомості про те, що податковою
інспекцією була отримана податкова
інформація про можливі факти порушень
позивачем норм податкового та іншого
законодавства у зв'язку з чим на
підставі п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України до
позивача було направлено відповідний
вищевказаний запит про надання
документів та зазначена норма не
передбачає заборони для проведення
перевірки у разі надання позивачем
усіх первинних документів, а отже,
витребування таких документів і є
підставою для проведення перевірки
платника податків.

Також, із наданих представником
позивача пояснень судом встановлено,
що позивачем наказ на проведення
перевірки не оскаржувався в судовому
порядку, та, вважаючи запит податкової
інспекції про надання первинних
бухгалтерських документів,
неправомірним, позивач не скористався
своїм правом на відмову у наданні таких
документів до податкової інспекції,
визначених нормами податкового
законодавства, позивач на запит
податкової інспекції надав усі
первинні бухгалтерські документи, що
свідчить про те, що позивач погодився з
законністю та обґрунтованістю
проведення перевірки, а тому
твердження позивача про відсутність
підстав для проведення перевірки є
неспроможними.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що відповідачем не
було порушено порядку проведення
перевірки, зокрема, було направлено
відповідний запит, який містив
обґрунтовані підстави для
витребування відповідних первинних
бухгалтерських документів у позивача,
вказаний запит було виконано
позивачем, позивачеві було вручено
наказ на перевірку та повідомлення, що
не заперечувалося представником
позивача в судовому засіданні, норми
п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України не містять
заборони проведення перевірки у разі
надання платником податків на запит
податкової інспекції усіх первинних
бухгалтерських документів, а отже, дії
податкового органу з проведення
перевірки є правомірними та законними.

Не підлягають задоволенню і
позовні вимоги позивача про визнання
неправомірними та протизаконними дії
відповідача щодо складання акту від
20.12.2013р. №239/22-01/320978 та висновків,
викладених у вказаному акті, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.2, 3 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової служби України № 984 від
22.12.2010 року, документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами інших
платників податків. Результати
документальних перевірок оформлюються
у формі акта або довідки.

Таким чином, з досліджених судом вище
документів видно, що перевірка з
питання правильності формування
податкових зобов'язань була здійснена
відповідачем у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені діючим
законодавством України та у разі
виявлення порушень складання акту є
обов'язком посадової особи
відповідача.

Окрім того, відносно дій відповідача
щодо складання акту перевірки та
висновків, викладених у акті перевірки
від 20.12.2013 року, слід зазначити
наступне.

Акт державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано ним,
акти поділяються на нормативні і такі,
що не мають нормативного характеру,
тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово.

Акти ненормативного характеру
(індивідуальний акт), в свою чергу,
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта ( чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації позивача у
справі ( Роз'яснення Президії Вищого
арбітражного суду України № 02-5/35 від
26.01.2000р. «Про деяк питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів»).

Як вбачається зі змісту позовних вимог
та наданих матеріалів, позивачем
оскаржуються дії відповідача щодо
складання акту перевірки від 20.12.2013
року та висновків, наведених у ньому
податковим інспектором.

Оскаржуваний акт перевірки не є
нормативним актом, оскільки не
встановлює, не змінює і не скасовує
норми права, не носить загальний чи
локальний характер та не
застосовується неодноразово.

Також цей акт не є правовим актом
індивідуальної дії, оскільки не
породжує права і обов'язки у позивача.
Тобто, в акті перевірки не містяться
вимоги та приписи відповідача, які
обов'язкові для виконання позивачем.

Сам акт перевірки, в якому відображено
узагальнений опис виявлених
перевіркою порушень законодавства, що
в свою чергу відповідає встановленим
правилам складання акта перевірки, не є
правовим документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання, та відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні
ст.17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Також і висновки, викладені в акті не
породжують обов'язкових юридичних
наслідків. Водночас судження
контролюючого органу про нікчемність
окремих угод є висновками тільки
контролюючого органу, зазначення яких
в акті перевірки не суперечить чинному
законодавству. Такі твердження акта
можуть бути підтверджені або
спростовані судом у разі спору про
законність рішень, дій, в основу яких
покладені згадані висновки.

Таким чином, зазначений акт перевірки,
а також дії по його складанню, висновки
акту перевірки не можуть розглядатися
як правовий акт індивідуальної дії у
розумінні п.1 ч.1 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Представник позивача в судовому
засіданні підтвердив той факт, що дії
відповідача по складанню акту
перевірки та висновки за актом
перевірки від 20.12.2013р., які оспорюються
позивачем не породжують для позивача
будь-яких прав та обов'язків, які є
обов'язковими для виконання.

Також судом встановлено та
підтверджено і представником позивача
той факт, що будь-якого рішення на
підставі вищевказаного акту перевірки
від 20.12.2013р. відповідачем не приймалося.

Враховуючи наведене та те, що дії щодо
складання акту перевірки та висновки
викладені в акті перевірки від 20.12.2013р.
не породжують будь-яких правових
наслідків для позивача, не містять
приписів та вимог відповідача, які є
обов'язковими для виконання позивачем,
а тому суд приходить до висновку, що дії
відповідача по складанню акту та
висновків, викладених в ньому не
можуть бути предметом судового
розгляду, що виключає можливість
задоволення таких позовних вимог.

При цьому, слід зазначити, що оцінка
акту перевірки, в тому числі і оцінка
дій посадових осіб податкового органу
щодо його складання, викладення у ньому
висновків перевірки, а також щодо самих
висновків перевірки, надається
уповноваженими законом органами влади
при вирішенні спору щодо оскарження
рішення, прийнятого на підставі такого
акту.

Відповідної правової позиції
дотримується і Верховний Суд України у
своїй постанові від 10.09.2013р. №21-237а13.

У відповідності до вимог ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних відносинах, є
обов'язковим для всіх судів України.
Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Водночас, і частина 1 статті 71 КАС
України покладає обов'язок на позивача
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги та
заперечення.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Позивач в судовому засіданні не надав
належних доказів та не навів жодних
підстав на підтвердження
обґрунтованості заявлених позовних
вимог, не довів того факту, що дії
відповідача, які ним оспорюються
призвели до порушення прав та
інтересів позивача з урахуванням того,
що відсутні приписи та вимоги
відповідача, які є обов'язковими для
виконання позивачем за оспорюваним
актом перевірки від 20.12.2013р.

Судом не можуть бути прийняті до уваги
та покладені в основу даного рішення
доводи позивача про те, що дії по
складанню акту перевірки та висновків,
викладених у ньому, можуть бути
предметом спору в порядку
адміністративного судочинства у
відповідності до вимог ст.2,17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також рішення
Конституційного Суду України
№18-рп/2004р. від 01.12.2004р., оскільки
вказане рішення стосується тлумачення
положення ч.1 ст.4 ЦПК України щодо
охоронюваного законом права та
інтересу акціонера, який є учасником
товариства у цивільно-правових
відносинах, а тому не може бути
застосовано до даних правовідносин,
які склалися у публічно-правових
відносинах між суб'єктом
господарювання(платником податку) та
суб'єкта владних повноважень(органом
державної податкової служби), які
регулюються нормами Кодексу
адміністративного судочинства
України, що набрав чинності з 01.09.2005р.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення зазначеного
позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

З огляду на викладене, понесені
позивачем судові витрати по сплаті
судового збору покладаються на
позивача у відповідності до вимог ч.2
ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 128, 160,
161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛІТПРОМ КРИВБАС» до
Криворізької північної об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровській області про
визнання неправомірними та
протизаконними дій відповідача щодо
складання акту від 20.12.2013р. №239/22-01/320978 -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
10.03.2014р.

Суддя С.О. Конєва