Справа № 819/2556/13
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 р.
Справа № 876/2670/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі Тернопільської
області на ухвалу Тернопільського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі Тернопільської
області до Спілки власників земельних
паїв ім.Шевченка про стягнення
заборгованості по відшкодуванню
витрат на виплату і доставку пільгових
пенсій,-

в с т а н
о в и в:

У листопаді 2013 року Управління
Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі Тернопільської
області (далі - УПФУ) звернулося з
адміністративним позовом до Спілки
власників земельних і майнових паїв ім.
Шевченка (далі - відповідач) про
відшкодування витрат по виплаті та
доставці пільгових пенсій за 1999-2001 та
2003 роки в загальному розмірі 34026,33 грн.

Ухвалою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року позовна заява залишена без
розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
УПФУ оскаржило його в апеляційному
порядку. Вважає, що оскаржуване рішення
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин справи, неправильним
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права. Просить скасувати ухвалу та
прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки заборгованість у відповідача
виникла ще у 2000 та 2003 роках, то строк
звернення до суду позивачем був
пропущений та не наведено поважних
причин такого пропуску, а тому позовна
заява відповідно до вимог КАС України
та Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» була залишена без
розгляду.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 3 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування
платники збору сплачують до Пенсійного
фонду України в порядку, визначеному
законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, УПФУ
надало розрахунки фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за період з січня 1999 року по червень 2001
року (а.с. 33) та за період з січня 2003 року
по вересень 2003 року (а.с. 8-17).

Як правильно встановив суд першої
інстанції дані правовідносини не
регулюються Інструкцією про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, яка затверджена постановою
правління Пенсійного фонду України №
21-1 від 19.12.2003 року.

На момент набрання чинності Законом №
1058-IV питання щодо відшкодування витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до статті 13
Закону № 1788-XII, було врегульовано
Законом України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі -
Закон № 400/97), відповідно до пунктів 1 та
2 статті 1 якого, відповідач є платником
збору на обов'язкове державне пенсійне
забезпечення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
досягнення працівниками пенсійного
віку, стали об'єктом оподаткування для
нарахування та сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування лише з 15.03.2000 року, тобто з
часу набрання чинності Законом України
«Про внесення змін до деяких законів
України» від 17.02.2000 року № 1461-III, яким
внесено відповідні зміни до закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" від
26.06.1997 № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97).

Тому, відшкодуванню могли підлягати
лише суми витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій з часу отримання
зазначеними платежами статусу об'єкта
оподаткування, тобто після 15.03.2000 року,
з врахуванням строку давності
звернення до суду, встановленого
чинним на той період часу
законодавством.

Щодо заборгованості відповідача за 2003
рік, варто зазначити наступне.

Згідно п.16 «Прикінцевих положень»
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції, що діє з 13.12.2005
р., погашення заборгованості зі сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, що виникла до 1 січня 2004
року і не погашена в установленому
законом порядку, здійснюється
відповідно до статті 106 цього Закону, а
органом стягнення згідно названого
закону є установи Пенсійного фонду.

Згідно ч. 15 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» строк давності щодо
стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Оскільки граничний строк сплати
узгодженого зобов'язання щодо збору за
2003 рік на час внесення змін в п.16
«Прикінцевих положень» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» не сплив, а в
подальшому відсутні підстави для
застосування строку давності, є
правомірними позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій.

Саме тому колегія суддів не
погоджується із зробленими судом
першої інстанції висновками, бо із
врахуванням всіх обставин в даному
випадку не підлягає застосуванню строк
давності 1095 днів, передбачений Законом
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Відповідно до ст. 204 КАС України
підставами для скасування ухвали суду
і направлення справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
суд приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права. Відтак,
оскаржувана ухвала про залишення
позовних вимог без розгляду підлягає
скасуванню, а справа направленню до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

Керуючись ст.ст.195,197,199,204,205,206,254 КАС
України, суд, -

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі Тернопільської
області задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року у справі № 819/2556/13-а скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
М.П.Кушнерик

О.І.Мікула