Справа № 2а-5824/12/2670
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року м.
Київ К/9991/50152/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 31 травня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб, третя особа - Приватне
підприємство "Марва", про скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, третя особа -
Приватне підприємство "Марва", в якому
просить: касувати Рішення
Адміністративної ради Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб № 2
від 23.01.2012, визнати дії Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
щодо відмови у збільшенні виплат
гарантованої суми відшкодування за
вкладами в ВАТ "Європейський банк
розвитку та заощаджень" до 150000,00 грн. -
неправомірними, стягнути з Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 100000,00
грн. за вкладами в ВАТ "Європейський
банк розвитку та заощаджень" та судові
витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням Конституції України, статей
1, 13, 14, 18 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, Закону
України "Про Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб" та Положення про Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів і Національним банком
України № 1301/268 від 30.08.2002, з
перевищенням повноважень, без
врахування всіх обставин, що мають
значення для його прийняття,
упереджено, без дотримання принципу
рівності перед законом, несправедливо
дискримінуючи вкладників (зважаючи на
попередню практику збільшення розміру
відшкодувань та розповсюдження
збільшеного розміру на вкладників
банків, що знаходилися в стадії
ліквідації), без дотримання
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів вкладників,
всупереч основним цілям та завданням
Фонду.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
31 травня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, із
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначені вище
судові рішення та ухвалити нове, яким
позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що оскільки Фондом було
виконано свої зобов'язання перед
позивачем, то в подальшому будь-які
вимоги до Фонду щодо відшкодування
невідшкодованої частини недоступного
вкладу не можуть бути визнані
обґрунтованими і будь-які наступні
збільшення відшкодувань за вкладами на
позивача не розповсюджуються (в тому
числі і рішення адміністративної ради
Фонду від 17.11.2010 №2 "Про розмір
відшкодування коштів за вкладами", яким
збережено розмір відшкодування у сумі
150 000 грн.). Суди зазначили, що рішення
про збільшення розміру гарантованої
суми не поширюється на вкладників
банків, ліквідація яких завершена.
Закон України "Про першочергові заходи
щодо запобігання негативним наслідкам
фінансової кризи та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
набрав чинності 05.11.2008 та втратив
чинність 01.01.2011, і на вкладників ВАТ
"Європейський банк розвитку та
заощаджень" не поширюється, оскільки
ліквідація банку почалася раніше за
набуття цим Законом чинності.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що 10.07.2007 між позивачем та
Відкритим акціонерним товариством
"Європейський банк розвитку та
заощаджень", який є учасником Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
було укладено депозитний договір
№31-02352, відповідно до умов якого
позивачем передано у депозит грошові
кошти у сумі 160000,00 грн.

Постановою Правління Національного
банку України №39 від 22 лютого 2008 року
"Про відкликання банківської ліцензії
та ініціювання процедури ліквідації
Відкритого акціонерного товариства
"Європейський банк розвитку та
заощаджень" відкликано з 25 лютого 2008
року банківську ліцензію, ініційовано
процедуру ліквідації ВАТ "Європейський
банк розвитку та заощаджень" та
призначено ліквідатором банку Дергуна
Віктора Васильовича.

Фондом гарантування вкладів фізичних
осіб позивачу відшкодовано 50 000 грн.
недоступного вкладу, сума недоступного
вкладу станом на час звернення до суду
становить 109506,09 грн. (в ході ліквідації
позивачу сплачено 2 926, 11 грн.).

19.01.2012 вкладники Відкритого
акціонерного товариства "Європейський
банк розвитку та заощаджень", в тому
числі, і позивач, звернулись до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб із
заявою щодо збільшення розміру
відшкодування з 50 000 грн. до 150 000 грн.

Рішенням Адміністративної ради Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
23.01.2012 №2 "Про питання щодо збільшення
розміру відшкодування коштів за
вкладами для вкладників ВАТ
"Європейський банк розвитку та
заощаджень" в задоволенні звернення
відмовлено в зв'язку з відсутністю
правових підстав.

Законом України «Про Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб» (із змінами та
доповненнями) встановлюються засади
функціонування Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, порядок
відшкодування вкладів вкладникам
учасників (тимчасових учасників) Фонду,
а також регулюються відносини між
Фондом, Кабінетом Міністрів України та
Національним банком України.

Частиною першою статті 3 цього Закону (у
редакції, яка діяла до набрання
чинності Законом України від 31.10.2008 №
639-VI «Про першочергові заходи щодо
запобігання негативним наслідкам
фінансової кризи та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
тобто до 05.11.2008) встановлено, що Фонд
гарантує кожному вкладнику учасника
(тимчасового учасника) Фонду
відшкодування коштів за його вкладами,
включаючи відсотки, в розмірі вкладів
на день настання недоступності
вкладів, але не більше 1200 гривень по
вкладах у кожному із таких учасників.
Зазначений розмір відшкодування
коштів за вкладами, включаючи відсотки,
за рахунок коштів Фонду може бути
збільшено за рішенням
адміністративної ради Фонду залежно
від тенденцій розвитку ринку ресурсів,
залучених від вкладників учасників
(тимчасових учасників) Фонду.

Статтею 30 Закону України «Про Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб»
встановлено, що вкладники набувають
право на одержання гарантованої суми
відшкодування коштів за вкладами за
рахунок коштів Фонду в грошовій
одиниці України з дня настання
недоступності вкладів.

При цьому, недоступність вкладів за
приписами пункту 3 частини першої
статті 1 цього Закону - це неможливість
одержання вкладу вкладником
відповідно до умов договору, яка настає
з дня призначення ліквідатора учасника
(тимчасового учасника) Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до статті 32 цього Закону
виплата Фондом гарантованої суми
відшкодування через визначені
банки-агенти здійснюється протягом
трьох місяців з дня настання
недоступності вкладів. Строк позовної
давності по зверненнях вкладників
становить три роки.

В Законі України «Про першочергові
заходи щодо запобігання негативним
наслідкам фінансової кризи та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» (із змінами та
доповненнями) зазначено, що Закон
набирає чинності з дня його
опублікування, крім пунктів 4 і 5
розділу II цього Закону, які набирають
чинності з 01.01.2009. Тобто, цей закон набув
чинності 05.11.2008.

Згідно зі статтею 4 України «Про
першочергові заходи щодо запобігання
негативним наслідкам фінансової кризи
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» з метою
забезпечення реалізації заходів,
визначених розділом I цього Закону,
внесено зміни до таких законодавчих
актів України, зокрема, у Законі
України «Про Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб» у частині першій статті
3 слова і цифри «але не більше 1200»
замінено словами і цифрами «але не
більше 150000».

При цьому, рішенням адміністративної
ради Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб «Про збільшення розміру
відшкодування коштів за вкладами» від
14.08.2007 №4 вирішено збільшити розмір
відшкодування коштів за вкладами,
уключаючи відсотки, за рахунок коштів
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб до 50000 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за рахунок коштів Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
позивачу відшкодовано кошти за
вкладами в розмірі 50000 грн., тобто
максимально встановлену рішенням
адміністративної ради Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
14.08.2007 №4 суму.

На момент недоступності вкладу
позивача гарантована сума
відшкодування коштів вкладників
становила саме 50000 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів щодо того, що
положення Закону України «Про
першочергові заходи щодо запобігання
негативним наслідкам фінансової кризи
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» на спірні
правовідносини не поширюється,
оскільки норма про збільшення
гарантованої суми відшкодування
коштів за вкладом, набрала законної
сили 05.11.2008, тобто після початку
ліквідації ВАТ "Європейський банк
розвитку та заощаджень", що розпочалася
25.02.2008.

Відповідно до статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Оскільки на момент недоступності
вкладу гарантована сума відшкодування
коштів за вкладом становила 50000 грн.,
яку позивач отримав у повному обсязі,
суди дійшли вірного висновку про
недоведеність протиправності
оскаржуваних дій відповідача.

Також, колегія суддів погоджується з
висновками судів щодо відсутності
підстав для скасування рішення
адміністративної ради Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
23.01.2012 №2 «Про питання щодо збільшення
розміру відшкодування коштів за
вкладами для вкладників ВАТ
«Європейський банк розвитку та
заощаджень», яким відмовлено у
задоволенні звернення вкладників ВАТ
«Європейський банк розвитку та
заощаджень» від 19.01.2012 щодо збільшення
розміру відшкодування коштів за
вкладами для вкладників ВАТ
«Європейський банк розвитку та
заощаджень» з 50000 грн. до 150000 грн.,
враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 3
Закону України «Про Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб» (у редакції,
чинній на час прийняття оскарженого
рішення) Фонд гарантує кожному
вкладнику учасника (тимчасового
учасника) Фонду відшкодування коштів
за його вкладами, включаючи відсотки, в
розмірі вкладів на день настання
недоступності вкладів, але не більше
150000 гривень по вкладах у кожному із
таких учасників. Зазначений розмір
відшкодування коштів за вкладами,
включаючи відсотки, за рахунок коштів
Фонду може бути збільшено за рішенням
адміністративної ради Фонду залежно
від тенденцій розвитку ринку ресурсів,
залучених від вкладників учасників
(тимчасових учасників) Фонду.

Отже, вказана норма надає право, проте
не встановлює обов'язку Фонду
збільшувати розмір відшкодування
коштів за вкладами, тому порушення
закону при прийнятті рішення
адміністративної ради Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
23.01.2012 № 2 відсутні.

Враховуючи, що Фонд виконав свої
зобов'язання перед позивачем, тому
правильними є висновки судів
попередніх інстанцій про те, що вимоги
до Фонду щодо відшкодування
невідшкодованої частини недоступного
вкладу є також необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 31 травня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: