Справа № 2а-2051/11/1470
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2014 р. м. Київ
К/800/28447/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Блажівської Н.Є.

Моторного О.А.

при секретарі
Фоміні А.Ю.

за участю представників:

позивача - Абакумова І.Л.

відповідача - Дідик О.М.

прокуратури - Клюге Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Вознесенської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової служби

на ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.04.2013

та постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 31.05.2011

у справі № 2а-2051/11/1470

за позовом Публічного акціонерного
товариства «ВОЗКО»

до Вознесенської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової служби

за участю Прокурора Миколаївської
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«ВОЗКО» звернулось до суду з позовом
про скасування податкового
повідомлення-рішення Вознесенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Миколаївської області
Державної податкової служби № /0
від 28.02.2011.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 31.05.2011, яка
залишена без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18.04.2013, позов задоволено; визнано
протиправним та скасовано спірне
податкове повідомлення-рішення, з
підстав обґрунтованості позовних
вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Крім того, представником відповідача в
судовому засіданні заявлено
клопотання про заміну відповідача, у
зв'язку із реорганізацією, із
Вознесенської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської
області Державної податкової служби на
правонаступника - Вознесенську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області.

Відповідно до ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі вибуття або заміни сторони чи
третьої особи у відносинах, щодо яких
виник спір, суд допускає на будь-якій
стадії адміністративного процесу
заміну відповідної сторони чи третьої
особи її правонаступником. Усі дії,
вчинені в адміністративному процесі до
вступу правонаступника, обов'язкові
для нього в такій самій мірі, у якій
вони були б обов'язкові для особи, яку
він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши
заявлене клопотання, дійшов висновку
про його задоволення.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами
позапланової виїзної перевірки ЗАТ
«ВОЗКО» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
листопад 2010 року, яка виникла за
рахунок від'ємного значення з податку
на додану вартість, що декларувалось в
період з 01.10.2010 по 31.10.2010, складено акт №
402/23/00310781 від 11.02.2011, в якому зафіксовані
порушення, зокрема: пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого завищено
заявлену до відшкодування з бюджету
суму ПДВ на 938 128 грн. по декларації за
листопад 2010 року.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 28.02.2011 відповідачем прийняте
податкове повідомлення-рішення №
/0 про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 938 128 грн.

Матеріалами справи встановлено, що
основними видами діяльності ЗАТ
«ВОЗКО» є виробництво шкіри,
галантерейних та дорожніх виробів з
шкіри, виробництво взуття, виробництво
електроенергії.

Для завантаження ресурсом власного
газогенераторного обладнання для
виробництва електроенергії ЗАТ
«ВОЗКО» уклав договори на постачання
природного газу № 3/6-09 ПГ від 30.04.2009 з
ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» та №
3/5/01-4 ПР від 05.01.2010 з ТОВ
«Уркенергохолдінг».

Всього протягом 2009 року ЗАТ «ВОЗКО»
отримало від ТОВ «Компанія Промресурс
ЛТД» 1 869,976 тис. тонн природного газу та
сплатило за нього 4 610 209 грн., у т.ч.: ПДВ
768 366 грн.

В лютому 2010 року ЗАТ «ВОЗКО» отримало
від ТОВ «Укренергохолдінг» 259 тис. тонн
природного газу та сплатило на його
користь 647 232,99 грн., у т.ч.: ПДВ 107 872,17 грн.

В серпні 2010 року Вознесенською ОДПІ
проведено планову виїзну перевірку ЗАТ
«ВОЗКО», результати якої були
оформлені актом перевірки № 2221/23/00310781
від 09.08.2010, в якому зазначено, що
провести перевірки компаній
постачальників природного газу ТОВ
«Компанія Промресурс ЛТД» та ТОВ
«Укренергохолдінг» не стало можливим,
у зв'язку з їх відсутністю за
юридичними адресами; зазначено також,
що у цих компаній відсутні необхідні
умови для здійснення відповідної
підприємницької діяльності,
економічної діяльності в силу
відсутності достатньої чисельності
персоналу, виробничих активів та інше.

В зв'язку з чим податкова інспекція
прийшла до висновку, що договори,
укладені між ЗАТ «ВОЗКО» та
компаніями-постачальниками природного
газу ТОВ «Компанія Промресурс ЛТД» та
ТОВ «Укренергохолдінг» є нікчемними, а
тому не породжують будь-яких юридичних
наслідків, у тому числі не дають
позивачу права на формування
податкового кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що позивачем включено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість, підтверджені
податковими накладними по
господарським операціям з
контрагентами: ТОВ «Компанія
Промресурс ЛТД» та ТОВ
«Укренергохолдінг».

Однак, висновки судів попередніх
інстанцій є передчасними та такими, що
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин у справі.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій не були
враховані приписи ч. 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо здійснення розгляду і вирішення
справ в адміністративних судах на
засадах змагальності сторін та свободи
в наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 11 зазначеного
Кодексу на суд покладається обов'язок
вживати передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи; зобов'язує суд
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Приймаючи рішення у даній справі, суди
попередніх інстанцій обмежились
аналізом правових норм, що регулюють
порядок формування податкового
кредиту та відшкодування ПДВ з бюджету,
однак при цьому не було надано оцінки
наявним у справі доказам та фактичним
обставинам справи, зокрема, не зроблено
аналіз господарських операцій, що є
предметом розгляду даної справи, з
посиланням на відповідні первинні
документи, що підтверджують виконання
цих операцій, чи навпаки спростовують
такий факт. У даній справі судами не
встановлено обставин, з якими Закон
безпосередньо пов'язує право суб'єкта
господарювання на віднесення до
податкового кредиту відповідних сум
податку та, відповідно, виникнення у
платника податку права на бюджетне
відшкодування.

При цьому судами не враховано, що
надання податковому органу належним
чином всіх оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних яких
установлена судом.

Про необґрунтованість податкової
вигоди можуть також свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку.

Факт порушення
контрагентами-постачальниками
продавця своїх податкових зобов'язань
може бути підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди - відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе:
що платник податку діяв без належної
обачності й обережності і йому мало
бути відомо про порушення, які
допускали його контрагенти; або що
одержати податкову вигоду можна лише
тоді, коли на одному з етапів придбання
товару (сировини, з якої він може бути
виготовлений), ПДВ до державного
бюджету не сплачується, покупець (у
даній справі - позивач) вживає заходів
до відшкодування податку з бюджету,
тобто що без участі покупця (позивача)
податкова вигода не може бути одержана;
або що діяльність платника податку,
його взаємозалежних або афілійованих
осіб спрямована на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди, переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань, зокрема у
випадках, коли такі операції
здійснюються через посередників.

Встановлення судом необґрунтованості
заявлених платником податку вимог про
надання податкової вигоди тягне за
собою відмову в її задоволенні.

Згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий
адміністративний суд України
приходить до висновку про необхідність
скасування рішень судів попередніх
інстанцій та направлення справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги
вищезазначене та прийняти законне і
обґрунтоване рішення відповідно до
норм матеріального та процесуального
права, надати належну правову оцінку
обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі
відповідача - Вознесенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Миколаївської області Державної
податкової служби на її
правонаступника - Вознесенську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області.

Касаційну скаргу Вознесенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.04.2013 та
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 31.05.2011
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль Судді Н.Є.
Блажівська О.А. Моторний