Справа № 2а-819/56/13
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
Справа №
876/5432/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2013
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції (правонаступник -
Тернопільська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів в
Тернопільській області) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в
и в :

04 січня 2013 року позивач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд з
позовом до відповідача -
Тернопільської ОДПІ, в якому просила
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
№ від 27 серпня 2012 року, яким до неї
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 37663,50 грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2013
року адміністративний позов
задоволено. Податкове
повідомлення-рішення форми "С" №
від 27 серпня 2012 року, яким до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано
штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в
розмірі 37663,50 гривні - визнано
протиправним та скасовано в повному
обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки тому
факту, що фактичну перевірку
дотримання позивачем вимог проведення
розрахунків за товари та обігу готівки
проведено у присутності продавця
ОСОБА_2, якою, на вимогу працівників
податкового органу, проведено зняття
залишків товарно-матеріальних
цінностей (ТМЦ), які склали 2814,60 грн.,
нестача -188831,75 грн. Продавцем надано
розписку, що до початку проведення
перевірки повноти оприбуткування,
реалізації та фактичних залишків
запасів всі видаткові та прибуткові
документи на цінності включені у
товарні звіти, здані в бухгалтерію, всі
цінності, які надійщли під її
відповідальність, оприбутковано, а ті,
які були, списано на видаток. Крім того,
під час перевірки не надано книг обліку
доходів та витрат. Враховуючи наведене,
податковий орган дійшов правильного
висновку про порушення позивачем вимог
ст.20 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», таким чином
спірне податкове повідомлення-рішення
№ прийнято правомірно. Апелянт
також звертає увагу на те, судом першої
інстанції при винесенні окаржуваної
постанови не доведено обставини, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, зокрема, не взято
до уваги, що дана перевірка була
фактичною, тобто такою, що здійснюється
за місцем фактичного провадження
платником податків діяльності,
розташування господарських або інших
об'єктів права власності такого
платника, тобто під час проведення
перевірки у ФОП ОСОБА_1 була фактична
можливість надати перевіряючим усі
первинні документи, які підтверджують
рух ТМЦ, проте такі документи були
представлені нею лише в судове
засідання. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Представник апелянта - Чайнюк О.В. у
судовому засіданні підтримала доводи,
викладені в апеляційній скарзі, вважає
висновки суду першої інстанції
неправильними та необгрунтовними,
просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове судове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Позивач - ОСОБА_1 та представник
позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні
не погодилися з доводами апеляційної
скарги і вважають, що вони не
спростовують висновків суду першої
інстанції, який ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, також подали
письмові заперечення на апеляційну
скаргу, просять залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі наказу Тернопільської ОДПІ
№1456 та направлень на право проведення
перевірки від 01 серпня 2012 року №005137,
005136/23-03 посадовими особами
Тернопільської ОДПІ в період з 01 по 10
серпня 2012 року проведено фактичну
перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання
норм законодавства з питань
регулювання обігу готівки, порядку
здійснення розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
ліцензій, патентів, свідоцтв, якою
встановлено порушення позивачем
порядку обліку товарних запасів за
місцем їх реалізації та зберігання, а
саме: встановлено недостачу
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму 18831,75 грн., що є порушенням
п.12 ст.3, ст.6 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

За результами перевірки складено Акт
№№221/19/15/22/НОМЕР_1 від 13 серпня 2012 року.

27 серпня 2012 року Тернопільскою ОДПІ на
підставі вказаного акту перевірки
винесено податкове повідомлення -
рішення № від 27 серпня 2012 року,
яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні
(фінансові) санкції в сумі 37663,50 грн.

Позивач скористалася правом
досудового врегулювання даного
податкового спору та оскаржила вказане
податкове повідомлення-рішення в
адміністративному порядку шляхом
подання скарги у ДПС в Тернопільській
області та ДПС України, проте її скарги
залишені без задоволення (а.с.21-28).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
наявність недостачі, яка відображена в
акті перевірки не знайшла свого
підтвердження в судовому засіданні,
оскільки посадовими особами
податкового органу не вимагалось
надання будь-яких розхідних документів
(видаткових накладних, накладних на
внутрішнє переміщення, актів списання,
накладних на повернення товару
постачальнику тощо), проте такі
документи були надані позивачем в ході
судового засідання. Крім того, під час
проведення перевірки не було
встановлено факту реалізації товарів,
які не обліковані у встановленому
порядку, прихідні документи на товар,
який реалізується ФОП ОСОБА_1 було
надано на вимогу перевіряючих та
представлено в судовому засіданні, а
отже у Тернопільської ОДПІ були
відсутні підстави для застосування до
ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій
відповідно до ст.21 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильними, виходячи з наступного.

П.12 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» передбачено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції у
готівковій та/або у безготівковій
формі при продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг, зобов'язані вести
у порядку, передбаченому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку реалізованих товарів (наданих
послуг). До документів, що є підставою
для оприбуткування товару, належать
первинні документи: накладні,
товарно-транспортні накладні, тощо.

Відповідно до приписів ст. 6 вказаного
Закону облік товарних запасів фізичною
особою - підприємцем ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно з п. 177.10 ст.177 Податкового
кодексу України фізичні особи -
підприємці зобов'язані вести Книгу
обліку доходів і витрат та мати
підтвердні документи щодо походження
товару. Фізичні особи - підприємці
застосовують реєстратори
розрахункових операцій відповідно до
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

До документів, що є підставою для
оприбуткування товару, належать
накладні та товарно-транспортні
накладні. Такі документи є підставою
для внесення запасів до облікових
бухгалтерських реєстрів.

Наказом Державної податкової
адміністрації України №1025 від 24 грудня
2010 року «Про затвердження Форми та
порядку ведення Книги обліку доходів і
витрат» передбачено, що у графах 2 та 11
книги обліку доходів та витрат
відображається сума нереалізованих
товарних запасів, сировини, матеріалів
тощо на початок та на кінець звітного
податкового періоду (року), яка
виводиться в грошовій формі, виходячи
із ціни їх придбання. Графа 2 - сума
нереалізованих товарних запасів на
початок звітного податкового року, ця
сума виводиться у грошовій формі.
Відображення залишку товарних запасів
передбачено тільки на початок та
кінець звітного періоду (рік, місяць).

Як вбачається з матеріалів справи, під
час проведення перевірки посадовим
особам податкового органу на їх вимогу
надано видаткові накладні та
товарно-транспортні накладні на
товари, які реалізуються ФОП ОСОБА_1
(а.с. 41-44).

Матеріалами справи також
підтверджується факт ведення
позивачем Книги обліку доходів і
витрат за встановленою формою та у
встановленому порядку з відображенням
залишків товарних запасів на початок
та кінець звітного періоду та щоденним
відображенням одержаного доходу,
понесених витрат, загальної вартості
придбаних товарно-матеріальних
цінностей, операцій внутрішнього
переміщення тощо (а.с. 66-76).

Позивачем також надано видаткові
накладні, накладні на внутрішнє
переміщення, акти списання, накладні на
повернення товару постачальнику
(а.с.90-99).

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідно до акту перевірки та
додатку до нього, під час перевірки
податковими інспекторами не вивчалися
жодні бухгалтерські документи,
зокрема, накладні, акти про списання
матеріальних цінностей, на підставі
яких можна було б зробити висновок про
ведення з порушенням встановленого
порядку обліку запасів (ТМЦ) за місцем
реалізації та зберігання чи реалізації
запасів (ТМЦ) без документального
оприбуткування. Всі отримані
прибуткові накладні та суми отриманого
доходу відображені в Книзі обліку
доходів та витрат, яка зареєстрована в
Тернопільській ОДПІ 18 липня 2011 року. В
ході перевірки інспекторами також не
ставилися умови пред'явлення даних
попереднього програмування
електронного контрольно-касового
апарата, який додаткового забезпечує
попереднє програмування найменування
і ціни товарів (послу) та облік їх
кількості, друкування розрахункових та
інших звітних документів.

Також податком органом при перевірці
не надано належної оцінки тому факту,
що ФОП ОСОБА_1 здійснює свою діяльність
у двох торгових точках, а
інвентаризація товарних запасів
проводилась лише на одній торговій
точці, на якій ведеться сукупний облік
всієї отриманої продукції.

Аналізуючи наведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем не порушено вимоги
законодавства щодо регулювання обігу
готівки, порядку здійснення
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, а тому штрафні
санкції податковим органом
застосовано неправомірно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
збільшення суми грошового зобов'язання
(шляхом прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення)
порушує право позивача мирно володіти
своїм майном, визначення якого
міститься у Першому Протоколі до
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини від 20
березня 1952 року (надалі також "Протокол
1 до Конвенції"), яка є частиною
національного законодавства України
згідно із ст.9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до
Конвенції так визначає підстави, за
яких особа може бути позбавлена свого
майна: "Кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права".

Роз'яснення цієї норми містяться в
рішеннях Європейського суду з прав
людини.

Зокрема, у рішенні в справі "Щокін проти
України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення
податковим органом зобов'язання особи
з податку безперечно є втручанням до
майнових прав заявника, гарантованих
статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке
втручання за Конвенцією може бути
визнане тільки якщо здійснене на
умовах, передбачених законом. Так, у пп.
50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає:
"Найпершою та найбільш важливою
вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є
те, що будь-яке втручання державних
органів у мирне володіння майном
повинне бути законним: друге речення
першого параграфу наділяє правом
позбавляти майна лише "на умовах,
передбачених законом" і другий
параграф визначає, що Держава має право
контролювати використання майна
шляхом введення в дію "законів". Більше
того, верховенство права, один з
фундаментальних принципів
демократичного суспільства,
притаманний всім статтям Конвенції. Це
поняття (поняття "закону") вимагає, перш
за все, щоб заходи, що застосовуються,
ґрунтувалися на національному
законодавстві. Воно також посилається
на якість закону, що застосовується,
вимагаючи його доступності для осіб,
яких він стосується, точності та
передбачуваності в його застосуванні."
Таким чином, будь-які дії, спрямовані на
позбавлення особи її майна є
незаконними, якщо контролюючі органи
діють не у відповідності до закону.

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, а ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" передбачає, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що податкове
повідомлення-рішення № від 27
серпня 2012 року прийнято неправомірно.

Ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тернопільською ОДПІ не доведено
правомірність прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.
Разом з тим, позивач довів факт
дотримання ним вимог чинного
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
розрахункових операцій, ведення
касових операцій та надав докази на
підтвердження своїх обгрунтувань.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів прийшла до переконання
про те, що доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
підставність позовних вимог, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС
України апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2013
року у справі №2а-819/56/13- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлений
07.04.2014 року.