Справа № 813/8451/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 р.
Справа № 876/718/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Луки Х.М.,

представника позивача
Кунинець Н.Й.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2013
року у справі №813/8451/13-а за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області про
визнання протиправними та скасування
припису, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.2013 року Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
звернулося до суду з позовом, яким
просило визнати незаконним та
скасувати припис Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Львівській області №31028 від 30.10.2013
року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2013
року позов задоволено: скасовано
припис Територіальної державної
інспекції з питань праці у Львівській
області №31028 від 30.10.2013 року.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, подав апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не відповідає фактичним обставинам
справи, просить її скасувати, та
прийняти нову, якою в позові відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує на те, що припис, яким
зобов'язано позивача забезпечити в
подальшій діяльності недопущення
прийняття в односторонньому порядку
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови встановлені
законодавством, угодами та
колективними договорами, винесено
правомірно з огляду на те, що власники
підприємств і первинні профспілкові
організації не є безпосередніми
учасниками колективних переговорів
щодо укладення угоди на державному
рівні (Генеральні угоди). Інтереси
власників підприємств, установ
організацій всіх форм власності
представляють відповідні об'єднання
організацій роботодавців з
всеукраїнським статусом в особі
уповноважених ними органів.
Представництво і здійснення захисту
прав членів первинних профспілок на
державному рівні договірного
регулювання трудових і
соціально-економічних відносин
здійснюють відповідні профспілки, які
мають статус всеукраїнських
профспілок в особі уповноважених ними
органів. Отже, якщо представники сторін
(через уповноважених осіб), які
представляють інтереси підприємства,
брали участь у підписанні Генеральної
угоди (або згодом приєдналися до цієї
угоди), то її норми є обов'язковими під
час укладення колективного договору. В
іншому випадку для підприємств, які при
укладенні угоди не були представлені
уповноваженими представниками зі
сторони власника і сторони профспілки,
умови і розміри оплати праці
встановлюються з дотриманням
мінімальних гарантій, встановлених
законодавством України, зокрема
розміру мінімальної заробітної плати,
оплати за роботу у нічний час, святкові
та неробочі дні, надурочну роботу тощо.
Разом з тим, слід зазначити, що
законодавство не забороняє суб'єктам
(підприємствам) різних форм власності
застосовувати під час укладення
колективного договору норми
Генеральної угоди або положення
галузевої угоди, до якої підприємство
належить за характером виробництва.

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення та заперечив
проти доводів апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Суд, дослідивши матеріали цієї справи,
перевіривши доводи апелянта у їх
сукупності, приходить до переконання,
що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено, що Територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Львівській області проведено
перевірку додержання Львівською
обласною дирекцією Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, про що складено
акт.

Перевіркою встановлено порушення
вимог законодавства про працю, а саме:
ч.4 ст. 97 КЗпП України, виявлено факти
прийняття власником або уповноваженим
органом чи фізичною особою в
односторонньому порядку рішення з
питань оплати праці, що погіршують
умови, встановлені законодавством,
угодами, колективними договорами, а
саме: при огляді розрахункових листків
нарахування заробітної плати
працівників Сколівського відділення
Банку встановлено, що адміністрацією
Банку працівникам Відділення
проводилась доплата за роботу у
гірській місцевості в розмірі нижчому,
ніж передбачено чинним законодавством
України; порушення ст. 100 КЗпП України -
на важких роботах, на роботах із
шкідливими і небезпечними умовами
праці, на роботах з особливими
природними географічними і
геологічними умовами підвищеного
ризику для здоров'я не встановлена
підвищена оплата праці відповідно до
вимог чинного законодавства.
Працівникам Сколівського відділення
Банку в період з серпня 2003 року (місяць
запровадження доплат згідно наказу від
11.08.03 р. «Про доплати працівникам, які
працюють в гірських районах»)
встановлено доплати до посадових
окладів у розмірі нижчому, ніж
передбачено абз.1 п.1 постанови КМУ від
11.08.1995 р. № 648 «Про умови оплати праці
осіб, які працюють в гірських районах».

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено припис №
31028 від 30.10.2013 р., згідно якого
зобов'язано на усунення порушення
вимог ч.4 ст. 97 КЗпП України -
забезпечити в подальшій діяльності
недопущення прийняття власником або
уповноваженим ним органом в
односторонньому порядку рішення з
питань оплати праці, що погіршують
умови встановлені законодавством,
угодами, колективними договорами; на
усунення порушення вимог ст. 100 КЗпП
України - забезпечити в подальшій
діяльності на роботах з особливими
природними географічними умовами
встановлення підвищеної оплати праці
працівникам відповідно до вимог
чинного законодавства; забезпечити
приведення розмірів посадових окладів
працівників Банку, які мають право на
пільги відповідно до посвідчення
громадянина, якому надано статус особи,
яка проживає, працює (навчається) на
території населеного пункту, якому
надано статус гірського у
відповідність до вимог чинного
законодавства, та забезпечити
недопущення виявленого порушення і в
подальшій діяльності.

Ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус
гірських населених пунктів в Україні"
від 15 лютого 1995 року № 56/95-ВР визначає,
що умови оплати праці осіб, які
працюють у гірських районах,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

За змістом п. 1 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про умови оплати
праці осіб, які працюють в гірських
районах" № 648 від 11.08.1995 року (надалі
Постанова № 648) на підприємствах, в
установах, організаціях та військових
частинах, розташованих на території
населених пунктів, яким надано статус
гірських, тарифні ставки і посадові
оклади працівників,
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації та Державної
кримінально-виконавчої служби,
визначені генеральною, галузевими та
регіональними угодами як мінімальні
гарантії в оплаті праці, а також
встановлені за рішенням Кабінету
Міністрів України або за його
дорученням, підвищуються на 25
відсотків.

У разі коли підприємство, установа,
організація розташовані за межами
населеного пункту, якому надано статус
гірського, але мають філії,
представництва, відділення, інші
відокремлені підрозділи і робочі місця
в населених пунктах, що мають статус
гірських, тарифні ставки та посадові
оклади працівників, які постійно в них
працюють, також підлягають підвищенню
у розмірі, передбаченому абзацом
першим цього пункту.

Оплата праці працівників
госпрозрахункових підприємств
(організацій), що розташовані на
території населених пунктів, яким
надано статус гірських, повинна
визначатись з урахуванням положень ч.1
ст. 94, ч.ч.1,2 ст. 95, ст. 97 КЗпП України,
ст.ст. 4, 15 Закону України від 24.03.1995 року
№ 108/95-ВР «Про оплату праці», а
положення п. 1 Постанови № 648 слід
розглядати як загальний підхід до
обчислення підвищення тарифних ставок
та посадових окладів працівників, які
працюють на таких підприємствах, а не
визначення кола осіб, які претендують
на таку виплату (Постанова Верховного
суду України від 06.02.2013 року у справі №
6-151цс12).

За ст. 97 Кодексу законів про працю
України форми і системи оплати праці,
норми праці, розцінки, тарифні сітки,
ставки, схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами,
організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

Госпрозрахункові підприємства,
відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оплату праці», самостійно в
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами,
встановлюють умови та розміри оплати
праці працівників.

Відповідно до п. 1 Постанови № 648 на 25
відсотків підвищуються тарифні ставки
і посадові оклади працівників, які
визначені генеральною, галузевими та
регіональними угодами як мінімальні
гарантії в оплаті праці, а також
встановлені за рішенням Кабінету
Міністрів України або за його
дорученням.

Позивач стверджує, що посадові оклади
працівників Банку не визначаються
генеральною, галузевими та
регіональними угодами. АТ «Райффайзен
Банк Аваль» не є суб'єктом ні
Генеральної Угоди від 16.01.2002 року між
Кабінетом Міністрів України,
Конфедерацією роботодавців України та
всеукраїнськими профспілками і
профоб'єднаннями на 2002-2003 роки, ні
Генеральної Угоди від 19.04.2004 року між
Кабінетом Міністрів України,
всеукраїнськими об'єднаннями
роботодавців і підприємств та
всеукраїнськими профспілками і
профоб'єднаннями на 2004-2005 роки, ні
Генеральної Угоди від 09.11.2010 року про
регулювання основних принципів і норм
реалізації соціально-економічної
політики і трудових відносин в Україні
на 2010-2012 роки. Позивач до зазначених
угод не приєднувався.

Умови та розміри оплати праці
працівників АТ «Райффайзен Банк Аваль»
встановлені у колективних договорах
між Правлінням Банку та Центральною
Радою профспілки працівників,
затверджених Конференцією трудового
колективу працівників (ст. 105-166).

До справи долучено копії наказу № 358а
від 11.08.2003 року та наказу № 1083к від
19.09.2005 року, з яких вбачається, що
працівникам відділень Банку, що
розміщені на територіях, яким надано
статус гірських встановлювались
надбавки до посадових окладів у
визначених наказами розмірах.

Суб'єктом владних повноважень не
доведено, що позивачем не були
дотримані мінімальні гарантії в оплаті
праці своїм працівникам, в тому числі і
тим, які працюють на території
населеного пункту, якому надано статус
гірського. Оплата праці працівників
здійснювалась відповідно до умов,
передбачених у колективних договорах
та згідно чинного законодавства.

Відповідачем не спростовано
твердження позивача про те, що тарифні
ставки і посадові оклади працівників
Банку не визначаються генеральною,
галузевими та регіональними угодами,
не встановлюються за рішенням Кабінету
Міністрів України або за його
дорученням, тому посилання
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області на
порушення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
п.1 Постанови 648 не є обґрунтованим.

Крім того, позивач не є суб'єктом ні
генеральних, ні галузевих, ні
регіональних угод, а умови та розміри
оплати праці працівників АТ
«Райффайзен Банк Аваль» встановлені у
колективних договорах між Правлінням
Банку та Центральною Радою профспілки
працівників, затверджених
Конференцією трудового колективу
працівників. Оплата праці працівників
здійснювалась відповідно до умов,
передбачених у колективних договорах
та згідно чинного законодавства.

З огляду на вищевказане, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог та скасування припису
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Львівській області №
31028 від 30.10.2013 року.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Львівській області - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 13
грудня 2013 року у справі №813/8451/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич