Справа № 2а-4339/10/0970
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
Справа №
18678/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу відкритого акціонерного
товариства «Оріана» на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 31.01.2011 року
в справі за позовом Калуської
об'єднаної державної податкової
інспекції Івано-Франківської області
до відкритого акціонерного товариства
«Оріана» про стягнення податкового
боргу,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2010 року Калуська об'єднана
державної податкової інспекція в
Івано-Франківській області
звернулася до суду з адміністративним
позовом до відкритого акціонерного
товариства «Оріана» про стягнення
податкового боргу в розмірі 5170578,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог
податковий орган посилався на те, що
відповідач в порушення Закону України
«Про систему оподаткування», Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», Закону України «Про плату за
землю», Закону України «Про податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів»
допустив заборгованість самостійно
задекларованих сум з податку на додану
вартість в розмірі 340,00 грн., податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів в
розмірі 53035,50 грн., плати за землю в
розмірі 5117203,16 грн., в тому числі
земельного податку по м. Калушу в
розмірі 5064266,46 грн. та земельного
податку з юридичних осіб по сільських
радах в розмірі 52936,70 грн. Податкового
боргу на загальну суму 5170578,66 грн.
відповідач в добровільному порядку не
сплатив.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
31.01.2011 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з відкритого акціонерного
товариства «Оріана» в дохід бюджету
5170578,66 грн. податкового боргу.

Не погодившись із судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить його
скасувати та постановити рішення, яким
в задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що оскаржувана
постанова суду першої інстанції
вступає в протиріччя із Законом
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», а саме з
статтею 14, згідно якої вимоги
конкурсних кредиторів, що заявлені
після закінчення строку, встановленого
для їх подання, або не заявлені взагалі,
- не розглядаються і вважаються
погашеними, про що господарський суд
зазначає в ухвалі, якою затверджує
реєстр вимог кредиторів. Зазначений
строк є граничним і поновленню не
підлягає. Суд першої інстанції не
звернув уваги, що застосовані
позивачем штрафні санкції у вигляді
пені, після введення мораторію на
задоволення вимог кредиторів, не
відповідають вимогам законодавства.
Позивач пропустив встановлений
законом строк звернення до суду з
адміністративним позовом.

Оскільки клопотань від осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю не поступило, тому суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних в ній
доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що відкрите
акціонерне товариство «Оріана» у
встановленому законом порядку
зареєстроване платником податку на
додану вартість, а також є платником
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів та є суб'єктом плати за
землю.

У відповідності до ст. 14 Закону України
«Про плату за землю» 29.01.2010 року
відповідач подав податковому органу
розрахунки земельного податку за 2010
рік, а з врахуванням уточнень за 2009 та
2010 роки визначив суму такого податку
5117203,16 грн., в тому числі земельного
податку юридичних осіб по м. Калушу в
розмірі 5064266,46 грн. та земельного
податку з юридичних осіб по
Пійлівській, Кадобнянській,
Кропивницькій та Сівка-Калуській
сільських радах Калуського району в
розмірі 52936,70 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 17 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
«Про плату за землю» податкове
зобов'язання по земельному податку, а
також по орендній платі за землі
державної та комунальної власності,
визначене у податковій декларації на
поточний рік, сплачується рівними
частками власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за базовий податковий (звітний)
період, який дорівнює календарному
місяцю, щомісячно протягом 30
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Самостійне задеклароване податкове
зобов'язання по земельному податку у
вказаному розмірі на час розгляду
справи в суді першої інстанції
відповідач не сплатив.

За ч.1 ст. 5 чинного на час спірних
правовідносин Закону України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів
сплачується юридичними особами -
щоквартально рівними частинами до 15
числа місяця, що настає за звітним
кварталом.

З матеріалів справи видно, що
відповідач згідно розрахункових
документів визначив розмір цього виду
податків на 2010 рік в сумі 53035,50 грн.

Відповідно до п.5.1 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації.

Згідно з пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для
подання податкової декларації.

Відповідно до пп. 5.4.1 п. 5. 4 ст. 5 цього ж
Закону узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

За таких обставин суд першої інстанції
обгрунтовано вважав, що сума
несплаченого податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин за 2010 рік та сума
плати за землю за 2010 рік та частково за
2009 рік в загальному розмірі 5170 238,66 грн.
є податковим боргом.

Крім того, в справі встановлено, що за
наслідками проведеної невиїзної
документальної перевірки своєчасності
подання податкової звітності (акт №
2249/1502/5743160 від 15.06.2010 року) податковим
органом було прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
23.06.2010 року до відповідача було
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 340 грн. за порушення
вимог пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» та
неподання (несвоєчасне подання)
податкових декларацій з податку на
додану вартість за березень, квітень 2010
року. Такого рішення податкового
органу відповідач у встановленому
законом порядку не оскаржив, тому
застосовані санкції є узгодженими,
проте відповідачем не сплачені.

Відповідно до пп. 6.2.1 п. 6.2. ст.. 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» у разі коли платник податків
не сплачує узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

Такі вимоги були направлені позивачем
відповідачу 24.01.2001 року та 29.11.2001 року,
які також не були оскаржені
відповідачем.

Тому загальна сума боргу 5170578,66 грн.
правомірно була стягнута з відповідача
до бюджету оскаржуваною постановою
суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
в редакції на час виникнення спірних
правовідносин, вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, - не
розглядаються і вважаються погашеними,
про що господарський суд зазначає в
ухвалі, якою затверджує реєстр вимог
кредиторів. Зазначений строк є
граничним і поновленню не підлягає.

За ч.4 ст. 12 цього ж Закону протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не нараховуються неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інші
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тому введення мораторію на задоволення
вимог кредиторів відповідача в зв'язку
з порушенням справи про визнання його
банкрутом на підставі ухвали
господарського суду
Івано-Франківської області від 18.09.2002
року не зупиняє виконання відповідачем
грошових зобов'язань та зобов'язань
щодо сплати поточних податків і зборів,
які виникли після введення мораторію.

Фінансова санкція застосована
податковим органом до відповідача на
підставі податкового
повідомлення-рішення № /0 від
23.06.2010 року не за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів), а за
несвоєчасну подачу податкових
декларацій з податку на додану
вартість.

Тому доводи апелянта щодо порушення
судом норм ст. 12 та 14 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
є безпідставними.

Суд першої інстанції повно встановив
обставини справи, належно оцінив
докази, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права
та на законних підставах задовольнив
позов, тому підстав для скасування
оскаржуваної постанови колегія суддів
не знаходить.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну відкритого акціонерного
товариства «Оріана» залишити без
задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
31.01.2011 року в справі № 2а-4339/10/0970
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський