Справа № 2-а-23072/10/0570
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року
м. Київ К/9991/1271/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргуДержавної
податкової інспекції у м.Харцизьку
Донецької області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 11.11.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010

у справі №2-а-23072/10/0570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Армлит-Донбасс»

до Державної податкової інспекції у
м.Харцизьку Донецької області

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення про зменшення
суми бюджетного відшкодування з ПДВ, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 11.11.2010,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14.12.2010, позов задоволено. Визнано
недійсним податкове
повідомлення-рішення №/0 від
24.09.2010, яким зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 30776,00 грн.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про відмову в позові, з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведено виїзну
позапланову перевірку з питань
достовірності нарахування позивачем
суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість по
декларації за червень 2010 року, яка
виникла за рахунок від?ємного значення
з податку на додану вартість, що
декларувалось в період з 01.05.2010 по
30.06.2010, за результатами якої складено
акт №2368/23-3/31649644 від 17.09.2010.

За висновками акта перевірки позивачем
завищено суму, що підлягає бюджетному
відшкодуванню на рахунок платника у
банку по декларації з податку на додану
вартість за червень 2010 року на суму
30776,00 грн. у зв?язку з порушенням
положень п.1.8 ст.1, п.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3, пп.
7.4.1 п.7.4, пп. 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
внаслідок не підтвердження сплати
податку до бюджету по ланцюгу
постачання.

На підставі акта перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 24.09.2010 про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за червень 2010 року в
загальній сумі 30776,00 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що зменшення бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість позивачу відбулося внаслідок
того, що суми податку на додану
вартість, які заявлені до
відшкодування за червень 2010 року, не
підтверджені зустрічними перевірками
по ланцюгу придбання товарної групи до
виробника, оскільки у ланцюзі
постачальників позивача не
встановлені кінцеві виробники та
відсутній факт надмірної сплати
податку на додану вартість до
Державного бюджету України за
договорами постачання з ТОВ
«Поліметстрой», ТОВ «КФ
«Сервіс-Комплект», ТОВ «Європейська
газова компанія».

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій обґрунтували
своє рішення дотриманням позивачем
вимог Закону України «Про податок на
додану вартість» при формуванні
податкового кредиту, з огляду на те, що
суми податку, сплаченого у
відповідному звітному періоді, у
зв'язку з придбанням товарів, віднесені
до складу податкового кредиту на
підставі податкових накладних виданих
контрагентами позивача з дотриманням
вимог пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 цього Закону.
Проведення позивачем оплати в повному
обсязі та реальність зазначених
операцій документально підтверджено
та відповідачем не спростовано.

З аналізу норм пп.7.7.1 - 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
виходячи з суті бюджетного
відшкодування, розкритій в п. 1.8 ст. 1
названого Закону, що полягає у
поверненні з бюджету надмірно
сплаченого податку, необхідною умовою
бюджетного відшкодування виступає
фактична сплата цього податку
постачальнику товарів (послуг) в ціні
придбання таких товарів (послуг).

Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону України
«Про податок на додану вартість» щодо
надмірної сплати податку на додану
вартість як необхідної умови
повернення з бюджету сум цього податку
його платникові стосується саме цього
платника і сплати ним податку у ціні
придбання товарів (послуг) їх
постачальникам.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на податковий кредит та
відповідно бюджетного відшкодування
сум податку на додану вартість у разі,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Надання податковому органу належним
чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Однак, таких доказів відповідачем,
всупереч положенням ч.2 ст.71 КАС України
суду не надано.

Відповідачем не спростовано, що на
момент здійснення операцій з поставки
товару позивачу, його контрагенти в
ланцюгу постачання були зареєстровані
в ЄДРПОУ, були юридичною особою,
наділеною цивільною правоздатністю і
дієздатністю, та перебували на обліку
як платники податків і зборів. Не
надано доказів встановлення в діях
посадових осіб зазначених суб'єктів
господарювання ознак злочину,
передбаченого Кримінальним кодексом
України.

З огляду на підтвердження
правомірності формування позивачем
податкового кредиту з ПДВ на загальну
суму 30776 грн. та виконання ним усіх
передбачених законом умов щодо
отримання відшкодування, висновки
судів попередніх інстанцій про
протиправність податкового
повідомлення-рішення є правильними.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

За умови реального здійснення
господарської операції, яка призвела
до об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця, будь-які
порушення постачальниками товару
правил ведення господарської
діяльності не можуть бути підставою
для позбавлення покупця права на
валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не
має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
постачальниками товару вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, тощо і в
подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
за можливу неправомірну діяльність
будь-кого з контрагентів, а надто тих, з
якими у позивача відсутні
взаємовідносини.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої та апеляційної
інстанції, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу у відповідності з
нормами матеріального права та
постановили обґрунтоване рішення,
підстав для їх скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Харцизьку Донецької
області відхилити, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 11.11.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун