Справа № 241/119/14-а
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Скудін В.Є.
Суддя-доповідач - Лях О.П.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
справа №241/119/14-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією в
складі:

Головуючого судді Лях О.П.

суддів Нікуліна О.А.,
Жаботинської С.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Першотравневої
районної державної адміністрації
Донецької області на постанову
Першотравневого районного суду
Донецької області від 27 лютого 2014 року
у справі № 241/119/14-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Першотравневої
районної державної адміністрації
Донецької області про стягнення
недоплаченої допомоги з Управління
праці та соціального захисту населення
Першотравневої районної державної
адміністрації Донецької області, та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Першотравневої
районної державної адміністрації
Донецької області (далі - Управління)
про стягнення недоплаченої допомоги з
Управління, та зобов'язання вчинити
певні дії

Постановою Першотравневого районного
суду Донецької області від 27 лютого 2014
року позов задоволено частково:
стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_2 за рахунок коштів Державного
бюджету України, суми перерахованої
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 15.07.2013 року по день
винесення рішення суду, до досягнення
дитиною трирічного віку, відповідно до
ст.. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», ст.. 43 Закону
України №2240-111, з урахуванням
проведених виплат. В решті позовних
вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Першотравневого
районного суду від 27.02.2014 року в часті
стягнення з Управління на користь
позивача ОСОБА_2 за рахунок коштів
Державного бюджету України, суми
перерахованої державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 15.07.2013 року
по день винесення рішення суду, до
досягнення дитиною трирічного віку,
відповідно до ст.. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», ст..
43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», з урахуванням проведених
виплат.

В судове засідання сторони не
з'явилися. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання. При
поданні апеляційної скарги відповідач
просив розгляд справи проводити за
його відсутності.

Позивач заперечень на апеляційну
скаргу не подавала, постанову суду
першої інстанції не оскаржувала.

За правилами частини першої статті 195
КАС України перегляд судового рішення
суду першої інстанції здійснюється в
межах апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, колегія
суддів встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивачка має на
утримані малолітню дитину - ОСОБА_4
народженого ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження яке наявне в матеріалах
справи (а.с. 12).

ОСОБА_2 у зв'язку з народженням дитини
перебуває на обліку в Управлінні та
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку.

27.12.2013 року позивачка звернулась до
Управління з заявою про перерахунок
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Отримавши відповідь-відмову (а.с. 9) у
перерахунку допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з січня 2013 року по
грудень 2013 року.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачка є застрахованою особою (а.с.36)

Колегія суддів зазначає, що висновки
суду першої інстанції зроблені в
постанові від 27.02.2014 року, враховуючи на
обставини справи та норми
законодавства, які регулювали спірні
правовідносини на момент їх існування,
суд апеляційної інстанції вважає такі
висновки вірними, з наступних підстав.

Як слідує із правових норм, що
регулюють спірні правовідносини, до 1
січня 2008 року, тобто, до набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися як
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» № 2811-XII від 21 листопада
1992 (далі - Закон № 2811-ХІІ), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом № 2240-III, який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб, ( що
стосується безпосередньо Позивача).
Розмір допомоги також визначався цими
Законами (статтями 15 та 43 відповідно).

Згідно ст. 43 Закону № 2240-ІІІ було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Однак, пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №
107-VI були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III, а
саме: дію статті 13 Закону № 2811-ХІІ з 01
січня 2008 року поширено і на
застрахованих осіб, а ст. 15 Закону №
2811-ХІІ викладено в наступній редакції:
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Проте, пунктом 2 розділу ІІІ Закону №
107-VI було передбачено, що розділ II цього
Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з 01.01.2009 року, діють
положення ст.13 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми", якою
передбачено, що право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за цим Законом має не
застрахована в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною та
положення ст.15 цього Закону, відповідно
до якої допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Оскільки ані Законом України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік", ані
іншими законами не встановлювалось на
2013 рік іншій, ніж у Законі № 2811-ХІІ
розмір допомоги, спірні відносини
регулюються Законом № 2811-ХІІ, а
положення Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001
року в тій частині, в якій воно
суперечить названому закону,
застосовуватись не може. Отже, у
відповідача наявний обов'язок
здійснювати виплату державної
допомоги в розмірі, передбаченому
Законом № 2811-ХІІ.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Верховного суду України від
25.12.2012 року по адміністративні справі
№21-410а12.

Доводи апелянта викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції та є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
апеляційної скарги, а відтак, постанову
суду першої інстанції слід залишити
без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст..ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 2012, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Першотравневої районної державної
адміністрації Донецької області на
постанову Першотравневого районного
суду Донецької області від 27 лютого 2014
року у справі № 241/119/14-а - залишити без
задоволення.

Постанову Першотравневого районного
суду Донецької області від 27 лютого 2014
року у справі № 241/119/14-а - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили через п'ять днів після направлення
копій особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів :
О.П.Лях

О.А. Нікулін

С.В. Жаботинська