Справа № К/9991/54998/11-С
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/54998/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю секретаря Гончарук
І.Ю.

представників позивача Применко
І.М.

відповідача Власова С.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Чугуївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
12.05.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 02.08.2011 у справі №2а-16591/10/2070 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Малинівський
склозавод» до Чугуївської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., пояснення представників сторін,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 12.05.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.08.2011,
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Малинівський
склозавод» (далі - ТОВ «Малинівський
склозавод», позивач) до Чугуївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області, яка є
правонаступником Чугуївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області (далі -
Чугуївська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області, відповідач)
задоволено: скасовано податкові
повідомлення-рішення Чугуївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області №/0
від 29.06.2010, №/1 від 08.09.2010, №/2
від 15.10.2010, №/3 від 29.12.2010, №/0
від 07.09.2010, №/1 від 28.09.2010, №/2
від 28.10.2010, №/3 від 29.12.2010.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Чугуївська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області 19.08.2011 звернулась з
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 08.09.2011 прийняв її до свого
провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
12.05.2011 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 02.08.2011, прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами норм
матеріального права, зокрема ст. 129
Конституції України, п. 1.18 ст. 1, п. 4.1 ст.
4, п.п. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4, п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», ст. 220 Цивільного кодексу
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період з 22.03.2010 по
05.05.2010 Чугуївською ОДПІ Харківської
області було проведено планову виїзну
перевірку ТОВ «Малинівський
склозавод» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2008 по
31.12.2009, за результатом якої складено акт
№469/2311/32858847 від 13.05.2010.

На підставі акта перевірки Чугуївською
ОДПІ Харківської області було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
29.06.2010 №/0, відповідно до якого
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування в розмірі 2941970,00грн., з
них не відшкодовано на момент
проведення перевірки - 1734921,00грн. У
зв'язку з тим, що заявлені до
відшкодування суми податку на додану
вартість на момент проведення
перевірки відшкодовано в розмірі
1207049,00грн., ТОВ «Малинівський
склозавод» визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 1207049,00грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції на суму 603524,50грн. Крім того,
податковим органом винесено податкове
повідомлення-рішення №/0 від
07.09.2010, яким ТОВ «Малинівський
склозавод» визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість та зобов'язано сплатити суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
534130,00грн.

За результатами адміністративного
оскарження Чугуївською ОДПІ
Харківської області винесено
податкові повідомлення рішення
№/1 від 08.09.2010, №/2 від 15.10.2010,
№/3 від 29.12.2010, №/1 від 28.09.2010,
№/2 від 28.10.2010, №/3 від 29.12.2010
аналогічного змісту.

Судами встановлено, що фактичною
підставою для прийняття відповідачем
оскаржуваних рішень став відображений
в акті №469/2311/32858847 від 13.05.2010 висновок
податкового органу про порушення
позивачем п. 4.1, п.п. 7.7.1, 7.7.2, п. «а» п. 7.7
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», п.п. 17.1.6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами і державними цільовими
фондами», в результаті заниження ТОВ
«Малинівський склозавод» бази
оподаткування на 6545094,00грн., в наслідок
застосування «звичайних цін» при
формуванні собівартості реалізованої
позивачем продукції протягом періоду
визначеного в акті перевірки;
внаслідок зменшення податкового
кредиту в розмірі 36172,00грн. на суму
вартості палива, використаного для
забезпечення господарської діяльності
підприємства по договорах оренди
автомобілів фізичних осіб; внаслідок
зменшення податкового кредиту на суму
технологічних витрат в загальному
розмірі 686423,00грн. та зменшення
податкового кредиту, яке було зроблено
податковим органом внаслідок
застосування «звичайних цін» до
придбаної позивачем сировини в розмірі
107244,00грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20.12.2010 по
справі №2а-11700/10/2070, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2011 та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 30.10.2013 задоволено позовні
вимоги ТОВ «Малинівський склозавод» до
Чугуївської ОДПІ в Харківській області
про визнання недійсним рішення про
застосування звичайних цін №2/2311/32858847
від 29.06.2010. Судом було встановлено, що
відповідачем під час проведення
планової виїзної перевірки, внаслідок
якої прийнято акт №469/2311/32858847 від 13.05.2010,
невірно були застосовані «звичайні
ціни» при визначенні податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість при розрахунку «повної
собівартості» реалізованої продукції,
що виробляється позивачем на суму
6545094,00грн., а також при зменшенні
останньому розміру податкового
кредиту, яке було зроблено податковим
органом внаслідок застосування
«звичайних цін» до придбаної ТОВ
«Малинівський склозавод» сировини в
розмірі 107244,00грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовими рішеннями по
справі №2а-11700/10/2070, які набрали
законної сили, підтверджено
неправомірність визначення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість із застосуванням «звичайних
цін» при розрахунку «повної
собівартості» реалізованої продукції
на суму 6545094,00грн., а також
неправомірність зменшення розміру
податкового кредиту на суму 107244,00грн.
внаслідок застосування «звичайних
цін», до придбаної позивачем сировини,
які, в свою чергу, стали підставами для
висновку податкового органу про
завищення позивачем суми бюджетного
відшкодування в розмірі 2941970,00грн.

В силу норм ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлені судовими
рішеннями обставини не потребують
доказування.

Не знайшов свого підтвердження і
висновок податкового органу про
завищення ТОВ «Малинівський
склозавод» податкового кредиту
рахунок включення до його складу
розміру технологічних витрат позивача
в сумі 686423,00грн.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
відходи» від 05.03.1998 №187/98-ВР , відходи -
будь-які речовини, матеріали і
предмети, що утворилися у процесі
виробництва чи споживання, а також
товари (продукція), що повністю або
частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення.

Виходячи з цього, утворення відходів є
наслідком процесу виробництва чи
споживання.

Доказів щодо законодавчого
встановлення конкретного складу та
розміру технологічних втрат, які
повинні застосовуватись позивачем в
своїй господарській діяльності,
відповідачем, судам першої та
апеляційної інстанцій, надано не було.

Таким чином, суди попередніх інстанцій,
з чим погоджується і колегія суддів
Вищого адміністративного суду України,
правомірно дійшли висновку про те, що
під технологічними втратами слід
розуміти, в тому числі, втрати,
пов'язані безпосередньо з
технологічними процесами виготовлення
продукції, до яких них належать і
втрати, що є технічно неминучими, тобто
зумовленими специфікою виробництва.

Оскільки чинним законодавством не
встановлено інше, кожне підприємство
своїми внутрішніми документами
(наказами, розпорядженнями) установлює
нормативи технологічних втрат. Ці
нормативи повинні закріплюватись в
технологічних картах, кошторисах
технологічного процесу, наказах по
підприємству або іншій документації,
що не має уніфікованої форми.

З матеріалів справи вбачається, що на
обґрунтування розміру технологічних
витрат підприємства, позивачем надано
відповідний наказ генерального
директора ТОВ «Малинівський
склозавод», яким встановлювався цей
розмір та лист ТОВ
«Проектно-технологічний інститут скла
і фарфору» №1/2-77 від 28.07.2010.

Згідно п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності, в
тому числі, як вказано в пп. 5.2.1 цього
Закону - суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених п.п.
5.3 - 5.7 цієї статті.

Тобто, до валових витрат повинні
включатись будь-які витрати, пов'язані
з підготовкою, організацією та
веденням виробництва, окрім тих,
вичерпний перелік яких наведений в п.п.
5.3 - 5.7 вищевказаного Закону.

Крім того, посилання податкового
органу на те, що технологічні втрати
виробництва є утворенням відходів слід
вважати помилковим, оскільки положення
пп. 5.4.5. п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
дозволяють включати до валових витрат
будь-які витрати платника податку із
самостійного зберігання, переробки,
захоронення або оплати послуг із
зберігання, переробки, захоронення та
ліквідації відходів від господарської
діяльності.

Обґрунтованим є також висновок судів
попередніх інстанцій щодо формування
податкового кредиту з урахуванням
вартості паливних матеріалів, що
використані позивачем для легкових
автомобілів за договорами оренди
автотранспорту фізичних осіб.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму наймодавець
передає наймачеві майно у користування
з платку на визначений строк.

Договір найму транспортного засобу
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню
(ст. 799 Цивільного кодексу України).

Статтею 22 Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо сторони
домовилися про всі істотні умови
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
випадку нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Судами встановлено, що у 2009 році ТОВ
«Малинівський склозавод» до
Чугуївського міського суду
Харківської області в подано позовні
заяви про визнання договорів оренди
автотранспорту дійсними, необхідність
подання яких виникла внаслідок
тривалого ухиляння фізичних осіб -
орендодавців від їх нотаріального
посвідчення. Рішеннями Чугуївського
міського суду Харківської області від
27.03.2009 по справах №2-1005/2009, №2-1019/2009, від
17.06.2010 по справах №2-1542/09, №2-1546/09 №2-1544/09
№2-1543/09, №2-1541/09, №2-1545/09, спірні договори
оренди позивачем автотранспорту
фізичних осіб визнано дійсними з
моменту їх укладення.

Отже, виходячи зі змісту ст. 614
Цивільного кодексу України, особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що позивач вжив всі
можливих та залежних від нього заходів
щодо своєчасного вирішення питання
відповідності договорів оренди
автотранспорту чинному законодавству.

З наведеного вбачається, ТОВ
«Малинівський склозавод» не допущено
порушень податкового законодавства
при формуванні складу податкового
кредиту та суми, яка підлягає
відшкодуванню з державного бюджету, що
в свою чергу спростовує посилання
податкового органу на необхідність
донарахування податку на додану
вартість та застосування до ТОВ
позивача штрафних (фінансових) санкцій
оскаржуваними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Доводи касаційної скарги зазначеного
висновку суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231,
та ч.5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Чугуївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.05.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02.08.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв