Справа № 826/15809/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів -
Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса" на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса" до Київської
регіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві про
визнання протиправним та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів від 11.06.2013 року №
100270000/2012/700041/2, визнання протиправною та
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації (митному оформленні)
№ 100270000/2013/40518 та стягнення з Державного
бюджету України суми переплати митних
платежів у загальному розмірі 69 023,27
грн., -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Дієса»
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської регіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України, Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві про визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товарів
від 11.06.2013 року № 100270000/2012/700041/2, визнання
протиправною та скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації
(митному оформленні) № 100270000/2013/40518 та
стягнення з Державного бюджету суми
переплати митних платежів у загальному
розмірі 69 023,27 грн., в якому просив
визнати протиправною та скасувати
картку відмови Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 100260000/2013/40518; визнати
протиправним та скасувати рішення
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про коригування митної вартості
товарів № 100270000/2013/700041/2 від 11.06.2013 року;
зобов'язати Київську міжрегіональну
митницю Міністерства доходів і зборів
України визначити митну вартість
товару за ціною договору (контракту)
товарів, які імпортувалися (вартість
операції), щодо товарів відповідно до
декларації митної вартості №
100270000/2013/201199; стягнути з Державного
бюджету України через Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві суму надміру
сплаченого ТОВ «ДІЄСА» податку на
додану вартість у розмірі 50 368,33 грн. та
суму надміру сплаченого мита у розмірі
18 654,94 грн. (загальна сума 69 023,27 грн.).

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 листопада 2013 року у задоволенні
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 листопада 2013 року та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі. На думку апелянта,
зазначену постанову суду прийнято з
порушенням норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

У судове засідання сторони та їх
представники не з'явилися, причини
неявки суду невідомі, про розгляд
справи були повідомлені належним
чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса" - задовольнити
частково, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 листопада 2013 року - скасувати та
прийняти нову, якою позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса" задовольнити
частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове якщо встановить порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Дієса» під час
митного оформлення товару
(мікрохвильових печей) не було надано
митному органу документів, запитуваних
митним органом після встановлення
останнім невідповідності у поданих
документах, а саме: виписку з
бухгалтерської документації, каталоги,
специфікації, прейскуранти (прас -
листи) виробника товару, висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та інформацію про
вартість сировини для виробництва
товару.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
оскільки він суперечить нормам чинного
законодавства, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено в суді першої
інстанції, між позивачем ТОВ «ДІЄСА»
(Україна, покупець) та компанією Guandong
Galanz Microwave Oven and Electrical Appliances Manufacturing co. LTD
(Китай, продавець) було укладено
контракт № 13/07/2011 від 13.07.2011 року на
поставку товару, а саме мікрохвильових
печей.

Для митного оформлення зазначеного
товару позивачем було подано до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів митну декларацію №
100270000/2013/201199, у якій вказано митну
вартість товару за основним методом -
за ціною договору (контракту) та надав
пакет документів, що передбачені ч. 2 ст.
53 Митного кодексу України (перелік в гр.
44 ВМД).

Однак, за наслідками дослідження
наданих позивачем документів для
розмитнення товару, працівниками
Київської регіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
було встановлено, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються у зв'язку з
тим, що документи, зазначені у ч. 2 ст. 53
МК України, містять розбіжності, а саме:

- згідно з п. 2.3 Контракту - ціни на товар
включають в себе вартість упаковки,
маркування, завантаження, вартість
експортних митних процедур, однак в
інвойсі та специфікації такі складові
митної вартості відсутні, у зв'язку з
чим неможливо перевірити правильність
визначення митної вартості самого
товару;

- банківські платіжні документи № 260, 261,
246 від 06.06.2013 року не містять посилання
на інвойси відповідно до яких була
здійснена оплата.

Також, за результатами розгляду
поданих позивачем до митного
оформлення документів, на підставі
спрацювання критерію ризику АС АУР
(автоматизована система аналізу та
управління ризиками), посадовими
особами Київської регіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України було виявлено, що митна
вартість поданого до митного
оформлення товару є заниженою з
порівнянням до подібних товарів.

В результаті такого контролю митним
органом було встановлено, що документи,
надані позивачем на підтвердження
заявленої митної вартості товару, не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості.

Зважаючи на таке, відповідно до частини
3 статті 53 МК України, посадовою особою
митного органу було запропоновано
декларанту надати додаткові документи
на підтвердження заявленої митної
вартості товару, про що декларант був
повідомлений.

Так, декларанту було запропоновано
надати наступні додаткові документи:

- виписку з бухгалтерської
документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та інформацію про
вартість сировини для виробництва
товару.

Однак, у зв'язку із ненаданням
позивачем на пропозицію Київської
регіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України належних
додаткових документів на
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, та на спростування
встановлених в первинно поданих
документах розбіжностей та
неточностей, що ускладнювали
можливість достовірного визначення
саме митної вартості товару,
посадовими особами Київської
регіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України винено
рішення про коригування митної
вартості товарів від 11.06.2013 р. №
100270000/2013/700041/2, та складено картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №
100270000/2013/40518.

Вважаючи вказані дії контролюючих
органів протиправними, позивач
звернувся до суду.

Обговорюючи правомірність позовних
вимог, колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до статті 49 Митного Кодексу
України (далі - МК України), митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50
Митного Кодексу України).

Згідно із статтею 52 МК України,
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст.54 МК України передбачено,
що контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

У силу вимог пункту 1 частини 4 статті 54
Митного кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю за
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Відповідно до підпунктів 1.2, 1.9, 1.11
пункту 1 розділу 2 Порядку роботи
посадових осіб митного органу при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України (далі - Порядок), контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
митного контролю та митного оформлення
товарів здійснюється шляхом:

- порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено;

- порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з наявною у митного
органу інформацією про рівень цін на
такі товари або вартість прямих витрат
на їх виробництво, у тому числі
сировини, матеріалів та/або
комплектувальних виробів, які входять
до складу товарів;

- перевірки наявності необхідних для
підтвердження митної вартості
документів, визначених Порядком
декларування.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У силу вимог частини 3 статті 53 Митного
Кодексу України, у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що у разі
потреби в наданні додаткових
документів посадова особа, що здійснює
контроль за правильністю визначення
митної вартості, у графі "Для відміток
митного органу" ДМВ (або у випадках,
коли вона не подавалась - на зворотному
боці Інформаційного аркуша митного
контролю товарів за ВМД /додаток 1 до
Порядку оформлення/ або на звороті
запиту /додаток 3 до Порядку
оформлення/) робить запис про
необхідність подання додаткових
документів відповідно до пункту 11
Порядку декларування, що підтверджують
митну вартість товарів, із складенням
переліку, зазначає дату і прізвище та
ставить свій підпис.

Окрім того, згідно пункту 4 вказаного
Порядку, у разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті
54 Митного кодексу України, митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

У свою чергу, якщо митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу, чи з порушенням інших
вимог Митного кодексу України, митний
орган відмовляє у прийнятті такої
митної декларації (частина 11 статті 264
Митного кодексу України).

У разі відмови у прийнятті митної
декларації посадовою особою митного
органу заповнюється картка відмови у
прийнятті митної декларації за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері фінансів.

Колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.

Так, відповідно до вищевказаної норми
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 року та 11.09.2012 року,
зокрема в останніх було зазначено: «за
умови не наведення митним органом
доказів того, що документи, подані
декларантом для митного оформлення
товару є недостатніми чи такими, що у
своїй сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, а
витребування цим органом переліку
документів, передбачених пунктом 11
Порядку №1766, без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити,
суд дійшов правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості»;

- ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обгрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості.

Відповідно до наявних матеріалів
справи, позивачем (декларантом) під час
митного контролю й митного оформлення
товарів, що переміщуються через митний
кордон було надано митному органу усі
необхідні документи, а саме:

1. картка обліку особи, яка
здійснює операції з товарами;

2. наряд № 2460 від 24.05.2013 року;

3. міжнародна автомобільна
накладна (CMR);

4. коносамент (Вill of Landing);

5. платіжні доручення №246, №260, 261;

6. договір про перевезення;

7. копії комерційних інвойсів;

8. пакувальний лист;

9. доповнення до
зовнішньоекономічного договору
(контракту);

10. зовнішньоекономічний договір
(контракт);

11. договір про надання послуг
митного брокера;

12. декларація про відповідність;

13. інформація про позитивні
результати здійснення радіологічного
контролю товару;

14. сертифікат про походження
товару загальної форми;

15. екологічна декларація;

16. лист ТОВ «ДІЄСА» про оплату;

17. лист про страхування від 05.06.2013
року;

18. бухгалтерська довідка;

19. копія додаткової угоди до
Контракту від 14.11.2012 року;

20. копія експертного висновку
Київської ТПП від 22.02.2013 року № Ц-424;

21. копія проформи інвойсу;

22. копія ліцензійного договору з
додатками;

23. копія заявки на транспортне
експедирування вантажів;

24. копія довідки про транспортні
витрати;

25. копія заявки на транспортування
та експедирування вантажів.

Разом з тим, відповідач прийшов до
висновку про заниження митної вартості
імпортованої продукції, а тому
зобов'язав декларанта надати наступні
документи:

1) виписку з бухгалтерської
документації;

2) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

3) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та інформацію про
вартість сировини для виробництва
товару.

Судом першої інстанції зазначається,
що позивачем не було виконано законних
вимог контролюючого органу та не було
надано запитуваних документів. Разом з
тим, колегія суддів звертає увагу на
той факт, що дане твердження нічим не
обґрунтовано та не підтверджено
матеріалами справи, натомість самим
відповідачем у запереченнях на позовну
заяву від 29.10.2013 року № 03-4/74338 зазначено,
що позивачем було подано не усі
додатково запитувані документи, що
означає, що додаткові документи
позивачем все ж подавались. Окрім того,
відповідачем ніде не зазначено, яких же
саме додаткових документів позивачем
не було подано.

Також, варто звернути увагу на те, що
посадовими особами відповідача
витребовувались від ТОВ «Дієса»
додаткові документи, які були подані
декларантом під час митного
оформлення, а саме з доповнення № 1 до
МД № 100270000/2013/201199 вбачається, що
позивачем під час митного оформлення
було подано: експертне заключення про
якісні та вартісні характеристики
товарів ТПП № Ц-1122 від 24.05.2013 року,
бухгалтерську довідку № 040000927 від
07.06.2013 року.

Щодо необхідності надати прайс - лист,
каталоги, специфікації фірми
виробника, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Наказу від 19 жовтня 2010
року N 1242 «Про забезпечення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару
можуть бути витребувані митними
органами при здійсненні контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України на виконання
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів) купівлі-продажу, сторонами
яких є підприємства-посередники, що
представляють інтереси виробників
товарів або власника торгової марки
товару (торгові дома, представництва
тощо).

Натомість відповідачем жодного разу не
було зазначено чи доведено
пов'язаності сторін контракту, а тому є
незрозумілим підстави витребовування
саме цих документів.

Також колегія суддів звертає увагу на
той факт, що поставка товарів,
імпортованих позивачем здійснювалась
на умовах FOB (SHUNDE) (п, 1. Доповнення до
Контракту). Відповідно до умов п. 2.3.
Контракту, вартість товару, яка була
оплачена позивачем включає в себе
вартість упаковки, маркування,
вартість завантаження, вартість
експортних митних процедур.

Відповідно до п. 10. ст. 58 МК України, при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
такі витрати (складові митної
вартості), якщо вони не включалися до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода,
за винятком комісійних за закупівлю, що
є платою покупця своєму агентові за
надання послуг, пов'язаних із
представництвом його інтересів за
кордоном для закупівлі оцінюваних
товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в
яку упаковано товар, або іншої
упаковки, що для митних цілей
вважаються єдиним цілим з відповідними
товарами;

в) вартість упаковки або вартість
пакувальних матеріалів та робіт,
пов'язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість
нижчезазначених товарів та послуг,
якщо вони поставляються прямо чи
опосередковано покупцем безоплатно
або за зниженими цінами для
використання у зв'язку з виробництвом
та продажем на експорт в Україну
оцінюваних товарів, якщо така вартість
не включена до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей,
напівфабрикатів, комплектувальних
виробів тощо, які увійшли до складу
оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та
аналогічних предметів, використаних у
процесі виробництва оцінюваних
товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі
виробництва оцінюваних товарів
(мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та
дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення,
ескізів та креслень, виконаних за
межами України і безпосередньо
необхідних для виробництва оцінюваних
товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що
стосуються оцінюваних товарів та які
покупець повинен сплачувати прямо чи
опосередковано як умову продажу
оцінюваних товарів, якщо такі платежі
не включаються до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зазначені платежі можуть включати
платежі, які стосуються прав на
літературні та художні твори, винаходи,
корисні моделі, промислові зразки,
торговельні марки та інші об'єкти права
інтелектуальної власності.

Витрати на право відтворення
(тиражування) оцінюваних товарів в
Україні не повинні додаватися до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари.

Порядок включення до ціни розрахунку
роялті та ліцензійних платежів
визначається Кабінетом Міністрів
України;

4) відповідна частина виручки від
будь-якого подальшого перепродажу
товарів, що оцінюються, їх використання
або розпорядження ними на митній
території України, яка прямо чи
опосередковано йде на користь
продавця;

5) витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

6) витрати на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Відповідно до п. 11. ст. 58 МК України при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, не допускається включення
ніяких інших витрат, крім тих, що
передбачені у цій статті.

Враховуючи приписи п.10. ст. 58. МК України
до митної вартості товарів включається
вартість упаковки або вартість
пакувальних матеріалів та робіт,
пов'язаних із пакуванням, вартість
упаковки або вартість пакувальних
матеріалів та робіт, пов'язаних із
пакуванням за умови, якщо вони були
понесені Декларантом (позивачем).

Враховуючи викладене вище, витрати по
упаковці, маркуванню, завантаженню,
експортним митним процедурам несе не
позивач, а постачальник, тому такі
витрати постачальника не є складовими
митної вартості при здійсненні митних
процедур, а у позивача відсутні
підстави зазначати в інвойсі та
специфікації такі дані.

Щодо вимог позивача про необхідність
зобов'язати Київську міжрегіональну
митницю визначити митну вартість
товару за методом 1 згідно положеннями
ст. 267 Митного кодексу України, за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються та про стягнення надмірно
сплачених сум ПДВ у розмірі 50368,33 грн. та
ввізного мита у розмірі 18654,94 грн.
колегія суддів зазначає, що дані
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з огляду наступне.

Скасовуючи рішення Київської
міжрегіональної митниці про
визначення митної вартості товарів від
11.06.2013 року № 100270000/2013/700041/2 колегія
суддів визнає протиправність даного
рішення, та, відповідно,
неправомірність застосування митним
органом шостого (резервного) методу.
Окрім того, повноваження щодо
визначення митної вартості товарів
належить саме до компетенції митного
органу.

Також, виходячи з аналізу положень
статей 53 - 57 Митного кодексу України
вбачається, що питання контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості, як і визначення методу
її обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органі, а
відтак встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, суд не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості.

Тобто, задоволення позову про
стягнення з державного бюджету на
користь Товариства суми надмірно
сплаченого ПДВ та ввізного мита,
фактично призводить до визначення
судом митної вартості ввезеного ним
товару за першим методом, що виходить
за межі компетенції суду. Разом з тим,
повернення платникам податків митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких покладено
на митні органи здійснюється у порядку,
визначеному Державною митною службою
України та Державним казначейством
України.

Така правова позиція узгоджується з
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 17.12.13р. у
справі за позовом ПП «СПС» до
Харківської обласної митниці,
Головного управління Державного
казначейства України в Харківській
області, за участю прокурора
Київського району м. Харкова про
визнання протиправним і скасування
рішення, стягнення суми.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було не вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
невірну оцінку дослідженим доказам та
порушено норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса" - задовольнити
частково, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 листопада 2013 року - скасувати та
прийняти нову, якою позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса" задовольнити
частково.

Керуючись ст. ст. 41, 71, 160, 195, 196, 198, 202, 205,
206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дієса" -
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 листопада 2013
року - скасувати та прийняти нову, якою
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дієса" задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
картку відмови Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 100260000/2013/40518.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської міжрегіональної
митниці Міністерства доходів і зборів
України про коригування митної
вартості товарів № 100270000/2013/700041/2 від
11.06.2013 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
О.Є. Пилипенко

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя

Пилипенко О.Є.

Судді:

Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.