Справа № 826/1514/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2014 року № 826/1514/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Пінтерра»до
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м.
Києвіпровизнання протиправним акта №
311/26-54-22-04-34044538 від 07.08.2013, визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення - рішення №
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пінтерра»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним акта № 311/26-54-22-04-34044538 від
07.08.2013, визнання протиправними та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 23.08.2013 та рішень
№6175-10/26-15-10-04-04 від 06.11.2013 та №
1744/6/9989-10-01-15 від 31.01.2014.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 31.03.2014 було закрито
провадження у справі в частині
позовних вимог щодо визнання
протиправними та скасування рішення
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві про
результати розгляду первинної скарги
№ 6175-10/26-15-10-04-04 від 06.11.2013 та
Міністерства доходів і зборів України
№1744/6/9989-10-01-15 від 31.01.2014.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує наступним.

Позивачу було нараховано податкові
зобов'язання за результатами
документальної позапланової невиїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «Укрміксі» за
період з 01.01.2013 по 31.03.2013. Підставою для
нарахування податкових зобов'язань з
податку на додану вартість став
висновок відповідача про те, що
взаємовідносини між позивачем та ТОВ
«Укрміксі» не спричиняють реального
настання правових наслідків.

Позивач, не погоджуючись з такими
висновками податкового органу,
зазначає, що у період, який перевірявся
податковим органом, мав фінансово -
господарські відносини з ТОВ
«Укрміксі» за договором поставки №
26/0213 від 26.02.2013 який за твердженням
позивача мав реальний характер, та за
яким було здійснено поставку товару,
який було використано ним у власній
господарській діяльності та з метою
отримання прибутку, а документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.

Також позивач посилався на той факт, що
у податкового органу не було правових
підстав для проведення позапланової
невиїзної перевірки, а складений її
результатами акт є недійсним.

У судовому засіданні 13.03.2014 представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог
заперечив, у судовому засіданні 13.03.2014
надав письмові заперечення, у яких
просив відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю. Як
на обгрунтування позовних вимог
відповідач посилався на факти що
встановлені та викладені, зокрема, в
актах № 311/26-54-22-04-34044538 від 07.08.2013 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТОВ «Укрміксі» за
період з 01.01.2013 по 31.03.2013 та № 1242/22.10/38148281
від 03.04.2013 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Укрміксі» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.10.2012
по 28.02.2013», інших доводів, крім
зазначених у вказаних актах,
представником відповідача не наведено.

У судове засідання 13.03.2014 представник
відповідача не прибув, про причини
неприбуття суд не повідомив, про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 13.03.2014 поставлено
на обговорення питання, щодо
подальшого розгляду справи в порядку
письмового провадження проти якого
представники сторін не заперечували, з
урахуванням наведеного керуючись
статтею 122 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, заслухавши у
судовому засіданні представників
позивача та відповідача ухвалив
продовжити розгляд справи у письмовому
провадженні.

Підчас судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

З 25.07.2013 по 31.07.2013 Державною податковою
інспекцією в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві на підставі наказу № 387 від 25.07.2013
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пінтерра»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Укміксі» за період з 01.01.2013 по
31.03.2013.

За результатами перевірки складено акт
№ 311/26-54-22-04-34044538 від 07.08.2013, яким
встановлено порушення пункту 138.1
статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України в
результаті чого ТОВ «Пінтерра»
позбавлено права включення до складу
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування у 2013 суми витрат
в розмірі 774 000 грн., що сформована за
даними бухгалтерського обліку, та
пункту 198.6 статті 198, підпунктів 200.1, 200.2
статті 200 в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 154 800 грн.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Пінтерра» до
Державної податкової служби у місті
Києві були подані заперечення на Акт №
311/26-54-22-04-34044538 від 07.08.2013, за
результатами розгляду яких листом №
4896/10/26-54-22-04-19-1 від 20.08.2013 повідомлено про
те, що заперечення залишено без
задоволення, а висновки акту - без змін.

23.08.2013 на підставі акта № 311/26-54-22-04-34044538
від 07.08.2013 прийнято податкове
повідомлення - рішення № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
на загальну суму 193 500,00 грн., у тому
числі за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на 38 700,00 грн.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Пінтерра» до
Державної податкової служби в місті
Києві була подана скарга на податкове
повідомлення - рішення № від
23.08.2013, яка рішенням про результати
розгляду первинної скарги №
6175/10/26-15-10-04-04 від 06.11.2013 залишена без
задоволення, а податкове повідомлення -
рішення без змін.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Пінтерра» до
Державної податкової служби України
була подана скарга на податкове
повідомлення - рішення № від
23.08.2013, яка рішенням про результати
розгляду скарги № 1744/6/99-99-10-01-15 від
31.01.2014 залишена без задоволення, а
податкове повідомлення - рішення без
змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пінтерра» не
погоджуючись з податковим
повідомленням - рішенням № від
23.08.2013 та вважає його таким, що підлягає
скасуванню звернулось з відповідним
позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципами адміністративного
судочинства є змагальність сторін,
диспозитивність та офіційне з'ясування
всіх обставин у справі.

Суть офіційного з'ясування всіх
обставин у справі визначена в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 цього
Кодексу, якими встановлено, що суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин справи зобов'язує суд
встановити обставини справи для
забезпечення прийняття правосудного
рішення, в тому числі незалежно від
посилань чи доводів сторін.

При розгляді справи судом було
перевірено чи мали операції між
позивачем та ТОВ «Укрміксі» реальний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного, подальше
використання позивачем отриманих
послуг.

При цьому, суд виходив з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції. Також, судом
було зобов'язано позивача та
відповідача надати всі наявні докази
на обґрунтування їх правових позицій.

З матеріалів справи та пояснень
представника позивача вбачається, що
позивач, у період, який перевірявся
податковим органом, мав правовідносини
з ТОВ «Укрміксі» за договором поставки
№26/0213 від 26.02.2013 предметом якого є
зобов'язання постачальника поставити
шляхом передачі у власність Покупця
товар визначених договором.

Пунктом 3.3 зазначеного договору
передбачено, що разом з кожною партією
товару Постачальник зобов'язаний
надати покупцеві наступні документи:

- податкова накладна

- видаткова накладна

Згідно розділу 4 Ціна договору та умови
розрахунків передбачено, що оплата
формується на дату відвантаження
Товару в національній валюті України -
гривня та вказується у видатковій
накладній.

Розрахунки по Договору Покупцем
здійснюється протягом 90 календарних
днів з дати отримання Товару на
підставі видаткової накладної, шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Постачальника в
національній валюті -гривні.

Виконання умов договору укладеного між
позивачем та ТОВ «Укрміксі»
підтверджується рахунками на оплату,
видатковими накладними та податковими
накладними, копії яких наявні в
матеріалах справи.

Факт здійснення позивачем оплати на
користь ТОВ «Укрміксі» за отриманий
товар підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями платіжних
доручень.

Крім того, на підтвердження реальності
правовідносин з ТОВ «Укрміксі»
позивачем надано суду копію договору
про уступку права вимоги № 13-5 від 13.05.2013
відповідно до якого первісний кредитор
ТОВ «Укміксі» у повному обсязі передає
новому кредитору ПП «БК Аструм» право
вимоги грошового зобов'язання боржника
яке виникло на підставі договору
поставки № 26/0213 від 26.02.2013.

В подальшому отриманий від ТОВ
«Укрміксі» за договором поставки
№26/0213 від 26.02.2013 товар був використаний
позивачем у власній господарській
діяльності та з метою отримання
прибутку при взаємовідносинах з ТОВ
«Компанія Евріка», а саме, було
реалізовано зазначеному контрагенту,
що підтверджується видатковими
накладними та податковими накладними,
копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідачем доказів, які б
спростовували пояснення позивача та
наданні ним докази суду не надано.
Зокрема, відповідачем не надано
доказів того, що ТОВ «Укрміксі» не
відобразило у своїй податковій
звітності операції з позивачем, а
також, що ним не було сплачено податок
на додану вартість з вказаних операцій.
Відтак, відповідачем не спростовано
доводів позивача та доказів, наявних у
матеріалах справи, які доводять
товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
ТОВ «Укрміксі».

Посилання відповідача на акт №
1242/22.10/38148281 від 03.04.2013 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Укрміксі» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.10.2012 по 28.02.2013 не
приймаються судом до уваги з огляду на
наступне.

Згідно з пунктом 4.4 розділу 4 Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок
затверджених наказом державної
податкової адміністрації України № 236
від 22.04.2011 у разі встановлення фактів,
що не дають змогу провести зустрічну
звірку суб'єкта господарювання,
зокрема у зв'язку із зняттям з обліку,
встановленням відсутності суб'єкта
господарювання та/або його посадових
осіб за місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) (далі - Журнал реєстрації
довідок/актів) (додаток 4) та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами ДПС України.

Таким чином, акт про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання складається не за
результатами проведення зустрічної
звірки чи перевірки суб'єкта
господарювання, у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, з огляду на що
зазначений акт може бути лише носієм
інформації щодо наявності фактів, які
унеможливлюють проведення зустрічної
звірки та не може містити інформацію
щодо фінансово - господарських
відносин суб'єктів господарювання.

При цьому з аналізу змісту акту №
1242/22.10/38148281 від 03.04.2013 вбачається, що під
час його складання не досліджувались
фінансово - господарські відносини між
позивачем та ТОВ «Укрміксі».

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що постановою Львівського
окружного адміністративного суду від
10.06.2013 визнано протиправними дії ДПІ у
Печерському районі міста Києва щодо
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Укрміксі» щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.10.2012 по 28.02.2013 та
визнано протиправними дії ДПІ у
Печерському районі міста Києва щодо
відображення акта № 1242/22.10/28148281 від
03.04.2013 про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Укрміксі» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.10.2012 по 28.03.2013 в АІС «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України».

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що інших доказів
та обґрунтувань, крім зазначених, на
підтвердження відсутності у позивача
прав на формування податкового кредиту
за фінансово - господарськими
відносинами з ТОВ «Укрміксі»
відповідачем суду не надано та не
зазначено про причини неможливості їх
надання, суд дійшов висновку про те, що
господарські операції між позивачем
ТОВ «Укрміксі» за договором поставки №
26/0213 від 26.02.2013 мав реальний товарний
характер.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Реальність та товарність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Укрміксі» в ході судового
розгляду справи судом було
встановлено, з огляду на що суд дійшов
висновку про те, що у позивача було
право на формування податкового
кредиту та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування по
правовідносинам з зазначеним
контрагентами.

Щодо позовної вимоги про визнання
протиправним акта № 311/26-54-22-04-34044538 від
07.08.2013 документальної позапланової
невиїзної перевірки з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, суд звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Згідно з пунктом 1 частини другої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивач - особа, на захист прав, свобод
та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду

Таким чином судовому захисту в
адміністративних судах України
підлягає лише порушене право, а отже
предмет оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Отже, до адміністративного суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється, та
підставою для звернення особи до суду з
позовом є її суб'єктивне уявлення,
особисте переконання в порушенні прав
чи свобод, однак обов'язковою умовою
здійснення такого захисту судом є
об'єктивна наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною
ознакою порушення права особи є зміна
стану суб'єктивних прав та обов'язків,
тобто припинення можливості чи
неможливість реалізації її законного
права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Відповідно до пункту 3 розділу І
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом державної податкової
адміністрації України № 984 від 22.12.2010 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772 акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Отже, акт перевірки є носієм доказової
інформації, яка в подальшому має
використовуватися контролюючим
органом для прийняття рішення щодо
визначення платникові грошових
зобов'язань, а висновки посадових осіб
контролюючого органу, викладені в акті
перевірки, є позицією цих осіб щодо
кваліфікації дій платника податків,
однак самі по собі не впливають на стан
суб'єктивних прав платника та не
створюють для нього будь-яких
додаткових обов'язків.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду Украйни
від 10.10.2012 у справі № К/9991/30241/12.

З огляду на зазначене, податковий орган
не позбавлений права викладати в акті
перевірки власні суб'єктивні висновки
щодо зафіксованих обставин, та в
подальшому, у разі виникнення спору
щодо рішень про визначення грошових
зобов'язань, що приймаються на підставі
такого акту, обґрунтовувати ними
власну позицію щодо наявності певних
допущених платником податків порушень,
а оцінка акту перевірки, в тому числі і
оцінка дій посадових осіб податкового
органу щодо його складання, викладення
у ньому висновків перевірки, а також
щодо самих висновків перевірки,
надається при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акту.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 25.06.2012 у справі № К/9991/16720/12.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
акт перевірки та викладені у ньому
факти та висновки не можна розглядати
як рішення суб'єкта владних
повноважень, що породжує для платника
податків певні правові наслідки,
оскільки він є виключно носієм
доказової інформації про виявлені
податковим органом порушення вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства платниками податків,
обов'язковим документом, на підставі
якого приймається відповідне рішення
контролюючого органу, суд дійшов
висновку про те, що у даному випадку
позовні вимоги щодо визнання
протиправним акта
№ 311/26-54-22-04-34044538 від 07.08.2013 не
спрямовані на захист та відновлення
порушених прав та інтересів позивача.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Верховного Суду України від 10.09.2013 у
справі №21-237а13.

Також, суд вважає за доцільне
зазначити, що відповідно до частини
другої статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД
проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено,
що у разі якщо національні органи за
відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою ПДВ, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки для отримувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії або бездіяльність постачальника,
який перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Відповідно до частин першої та другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеного суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Позивачем
надано оригінал платіжних доручень про
сплату судового збору у сумі 387,00 грн.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165,
167,Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов -
задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві №
від 23.08.2013.

3.В решті позовних вимог - відмовити.

4.Присудити з Державного бюджету
України за рахунок бюджетних
асигнувань за зобов'язаннями Державної
податкової інспекції в Оболонському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пінтерра»
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 193,50 грн. (сто
дев'яносто три грн. 50 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов