Справа № 810/4878/13-а
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2013-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2013 року
Справа № 810/4878/13-а
Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомПриватного акціонерного
товариства «АС» (обласний авіаційний
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області скасування податкових
повідомлень - рішень,
ВСТАНОВИВ: Приватне акціонерне
товариство «АС» (обласний авіаційний
центр) звернулось до суду з позовом до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у Бородянському
районі Київської області Державної
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувані податкові
повідомлення - рішення, якими
Приватному акціонерному товариству
«АС» (обласний авіаційний центр)
донараховано податкове зобов`язання з
податку на прибуток підприємств у сумі
116706 грн. 00 коп. і податку на додану
застосовано до нього штрафні
(фінансові) санкції у загальному
позивача, прийняті відповідачем з
порушенням норм матеріального права та
не відповідають вимогам закону,
висновки податкового органу відносно
факту вчинення підприємством
правопорушення є помилковими, а тому
повідомлення - рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.
Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що посадові особи Державної
податкової інспекції у Бородянському
районі Київської області Державної
податкової служби діяли на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законодавством України,
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення прийняті контролюючим органом
правомірно, у зв`язку з чим позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

У судове засідання, призначене на 22
листопада 2013 року, представники
позивача та відповідача не з`явились,
були своєчасно та належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду справи. Матеріали
справи містять заяви сторін про
розгляд справи за їх відсутності, що
відповідно до приписів статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для здійснення
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Приватне
акціонерне товариство «АС» (обласний
авіаційний центр) (ідентифікаційний
код 13737357, місцезнаходження: 07800,
Київська область, Бородянський район,
смт. Бородянка, провулок Жовтневий, буд.
9) зареєстроване в якості юридичної
особи 15.12.2000 та здійснює господарську
діяльність, пов`язану, зокрема, з
авіаційними нерегулярними вантажними
перевезеннями, послугами з організації
подорожувань та іншою діяльністю у
сфері спорту.

У квітні 2013 року посадовою особою
Державної податкової інспекції у
Бородянському районі Київської
області Державної податкової служби на
підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1
статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78 та пункту 79.1 статті 79
Податкового кодексу України проведено
позапланову документальну невиїзну
перевірку з питань дотримання
Приватним акціонерним товариством
«АС» (обласний авіаційний центр) вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
операцій з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс» за
період з 01.08.2012 по 31.08.2012.

За результатами перевірки складено акт
від 12.04.2013 № 217/22-13737357 (далі - акт
перевірки), в якому зафіксовано, що
Приватним акціонерним товариством
«АС» (обласний авіаційний центр) під
час декларування податкових
зобов`язань за господарськими
операціями з придбання у Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авіаресурс»
товарно-матеріальних цінностей не
дотримано вимог підпункту 138.2.1 пункту
138.2 статті 138, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті
198 та статті 201 Податкового кодексу
України, що призвело до завищення
податкового кредиту за серпень 2012 року
на суму 70210 грн. 00 коп. та витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств, за ІІІ квартал 2012 року на
суму 555743 грн. 00 коп.

При перевірці правильності
декларування позивачем власних
податкових зобов`язань за наведений
вище звітний період Державною
податковою інспекцією у Бородянському
районі Київської області Державної
податкової служби прийнято до уваги
відомості, отримані від інших органів
державної податкової служби про
господарську діяльність Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авіаресурс» та про характер
господарських взаємовідносин
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс» з
іншими суб`єктами господарювання,
зокрема, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Метрос» по ланцюгу
постачання.

Так, відповідач зважав на викладені в
акті перевірки висновки посадових осіб
податкового органу, в якому Товариство
з обмеженою відповідальністю «Метрос»
перебуває на податковому обліку,
стосовно:

- відсутності у Товариства з обмеженою
відповідальністю «Метрос» достатніх
виробничих потужностей, працівників,
офісних та складських приміщень та
інших основних засобів для
забезпечення ведення фінансово -
господарської діяльності в обсягах
задекларованих ним показників;

- відсутності Товариства з обмеженою
відповідальністю «Метрос» за
податковою адресою.

Враховуючи наведені вище відомості,
контролюючий орган дійшов висновку про
те, що контрагент позивача - Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Авіаресурс» використовував у своїй
діяльності юридичну особу з ознаками
фіктивності - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Метрос», правочини
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Метрос» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс»,
а в подальшому між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Авіаресурс» та позивачем не
спричинили жодних правових наслідків.

За таких обставин, податковий орган
вважає, що договори, за якими
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс»
зобов`язалось поставити на користь
позивача паливно-мастильні матеріали,
фінансово-господарські документи та
податкову звітність складено
сторонами правочинів без фактичного
здійснення господарських операцій, а
лише з метою незаконного одержання
податкової вигоди у вигляді формування
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємств, та податкового
кредиту на користь позивача.

Внаслідок допущення позивачем
вказаного правопорушення під час
визначення ним об`єкту оподаткування
податком на додану вартість та
податком на прибуток підприємств,
відповідач дійшов висновку про
заниження податкового зобов`язання з
податку на додану вартість за серпень
2012 року на суму 70210 грн. 00 коп. та податку
на прибуток підприємств за ІІІ квартал
2012 року на суму 116706 грн. 00 коп.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкові
повідомлення - рішення від 29.04.2013 №
та 29.04.2013 № , якими
відповідно до приписів пункту 54.3
статті 54 та пункту 123.1 статті 123
Податкового кодексу України позивачу
визначено суму податкового
зобов`язання з податку на додану
вартість у розмірі 87762 грн. 50 коп. з яких:
70210 грн. 00 коп. - за основним платежем;
17552 грн. 50 коп. - за
штрафними (фінансовими) санкціями,
податок на прибуток підприємств у
розмірі 145882 грн. 50 коп., з яких: 116706 грн. 00
коп. - за основним платежем; 29176 грн. 50
коп. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Позивач із вказаними податковими
повідомленнями - рішеннями не
погодився та оскаржив їх в
адміністративному порядку до
контролюючих органів вищого рівня.

Рішеннями Головного укпавління
Міндоходів у Київській області від
26.07.2013 № 425/10/10-36-10-01-202/436 та
Міністерства доходів і зборів України
від 28.08.2013 №
9876/6/99-99-10-01-15 скарги позивача залишено
без задоволення, а податкові
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Бородянському
районі Київської області Державної
податкової служби відповідача від
29.04.2013 № та 29.04.2013 № - без
змін.

Не погоджуючись із рішеннями,
прийнятими Державною податковою
інспекцією у Бородянському районі
Київської області Державної
податкової служби, позивач оскаржив їх
до суду.

Позивач зазначає, що твердження
податкового органу стосовно вчинення
Приватним акціонерним товариством
«АС» (обласний авіаційний центр)
податкового правопорушення є
помилковими, оскільки нарахування
податкового зобов`язання з податку на
прибуток підприємств та визначення ним
сум податкового кредиту здійснено у
відповідності до вимог податкового
законодавства, господарські операції з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс»
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та його податковій звітності.

Оскільки висновки податкового органу
про відсутність у позивача права на
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств, та
податкового кредиту за наслідками
вчинення господарських операцій з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс»
ґрунтуються на твердженнях про
безтоварність господарських операцій
позивача та його контрагента та про
відсутність наміру учасників
правочинів досягти реальних правових
наслідків, позивачем, з метою
спростування таких доводів, подано
суду відомості стосовно формування
витрат та податкового кредиту за
звітні періоди, що підлягали перевірці,
первинні фінансово -
господарські документи, що
підтверджують виконання правочинів та
зв'язок між фактом придбання позивачем
товарно-матеріальних цінностей із його
господарською діяльністю.

Досліджуючи інформацію, що викладена в
акті перевірки, та документи, подані
позивачем, судом встановлено наступне.

У квітні та липні 2012 року позивачем
укладено з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс»
договори поставки від 26.04.2012 № 260412 та
18.07.2012 № 201-ПН, згідно з
умовами яких контрагент позивача
прийняв на себе зобов`язання поставити
позивачу, відповідно, нафтопродукти (за
асортиментом, кількістю, якістю та
ціною, визначеними та погодженими
сторонами у письмових або усних
замовленнях) та паливо для реактивних
двигунів марки ТС-1, а позивач
зобов`язався прийняти вказані товари
та оплатити їх вартість.

На виконання умов вказаних вище
договорів Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс»
протягом серпня 2012 року поставлено
позивачу товар -
нафтопродукти та паливо для реактивних
двигунів марки ТС-1 на загальну суму 666892
грн. 74 коп., у тому числі ПДВ - 111149 грн. 00
коп.

Прийняття позивачем вказаного товару у
його контрагента здійснювалось шляхом
підписання видаткових накладних, копії
яких наявні у матеріалах справи (т. 1 а.с.
74-82).

Часткову оплату за придбані у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс»
товарно-матеріальні цінності у
загальному розмірі 421257 грн. 74 коп.
здійснено позивачем у безготівковій
формі у серпні 2012 року шляхом
перерахування коштів на рахунки
вказаного суб'єкта господарювання, про
що свідчать наявні в матеріалах справи
належним чином засвідчені копії
платіжних доручень (т. 1 а.с. 101-102, 104, 106,
109, 111).

На підтвердження суми податку на
додану вартість, що була сплачена
позивачем у складі ціни товару,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс»
виписано податкові накладні: від 31.08.2012
№ 19 на суму 331672 грн. 54 коп., у тому числі
ПДВ - 55278 грн. 75 коп., та 31.08.2012 №
20 на суму 89585 грн. 20 коп., у тому числі
ПДВ - 14930 грн. 87 коп.

З метою доведеності суду обставин, що
свідчать про отримання позивачем
вказаних вище матеріальних активів
представником позивача подано суду
належним чином засвідчені копії
товарно-транспортних накладних,
подорожніх листів, оборотно-сальдових
відомостей по рахунку 203 «Паливо» за
серпень - вересень 2012 року,
рахунків-фактур, а також свідоцтв про
реєстрацію транспортних засобів -
цистерн, паливозаправників,
паливоцистерн, причипів-цистерн, які
свідчать про можливість перевезення
позивачем придбаних у Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авіаресурс» товарно-матеріальних
цінностей та їх зберігання.

За поясненнями позивача, вказані
матеріальні активи замовлялись
підприємством з метою виконання
власних господарських зобов'язань за
договором про закупівлю послуг з
оренди авіаційного транспорту з
екіпажем (для здійснення авіаційної
охорони лісів) від 19.04.2012
№ 1, укладеного позивачем з Державним
підприємством «Українська державна
база авіаційної охорони лісів».

На підтвердження цих обставин
представником позивача надано суду
належним чином засвідчені копії
договору від 19.04.2012 № 1 про надання
Державному підприємству «Українська
державна база авіаційної охорони
лісів» послуг з оренди авіаційного
транспорту з екіпажем; актів про
надання послуг ( т. 1 а.с. 227 - 250, т. 2 а.с. 1 -
4); карти обліку польотних годин та
використання паливно-матеріальних
цінностей при виконанні авіаційних
робіт по охороні лісів на виконання
вказаного договору за період з 01.01.2012 по
31.08.2012; акту списання авіаційного
палива (т. 2 а.с. 9) тощо.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів з 1 січня
2011 року регулюються Податковим
кодексом України.

Так, Податковий кодекс України
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні,
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього
Кодексу, податком є обов'язковий,
безумовний платіж до відповідного
бюджету, що справляється з платників
податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів підпунктів 9.1.1, 9.1.3
пункту 9.1 статті 9 та підпунктів 14.1.165,
14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України, податок на прибуток
підприємств та податок на додану
вартість належать до
загальнодержавних податків, які
нараховуються та сплачуються
відповідно до норм розділів ІІІ та V
цього Кодексу.

Згідно з приписами підпункту 133.1.1
пункту 133.1 статті 133 розділу ІІІ
Податкового кодексу України,
платниками податку з числа резидентів
є суб'єкти
господарювання - юридичні особи, які
провадять господарську діяльність як
на території України, так і за її
межами.

Об`єктом оподаткування цим податком є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу (підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті
134 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 150.1 статті 150 цього
Кодексу, якщо результатом розрахунку
об'єкта оподаткування платника податку
з числа резидентів за підсумками
податкового року є від'ємне значення,
то сума такого від'ємного значення
підлягає включенню до витрат першого
календарного кварталу наступного
податкового року. Розрахунок об'єкта
оподаткування за наслідками півріччя,
трьох кварталів та року здійснюється з
урахуванням зазначеного від'ємного
значення попереднього року у складі
витрат таких податкових періодів
наростаючим підсумком до повного
погашення такого від'ємного значення.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами
138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом
138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

У свою чергу, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (підпункт 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України).

Таким чином, понесені підприємством
витрати, у разі їх відображення у
належним чином оформлених первинних
(розрахункових, платіжних та інших)
документах, можуть бути віднесені до
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємств, для зменшення
його валового доходу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 180.1
статті 180 розділу V Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
податком на додану вартість платником
податку є будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього
Кодексу встановлено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При цьому, згідно з приписами підпункту
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України, податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Згідно з приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Слід також зазначити, що в силу
приписів пункту 1 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженому
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 № 1379 (діє з 16.12.2011), податкова
накладна вважається недійсною у разі
її заповнення іншою особою, ніж
зазначена у цьому пункті.

У свою чергу, пунктом 1 зазначеного
Порядку передбачено, що податкову
накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість,
тобто, у даному випадку - контрагент
позивача, що отримав свідоцтво про
реєстрацію платником податку на додану
вартість.

Аналіз положень податкового
законодавства дозволяє дійти висновку,
що право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наявності сукупності таких елементів:
1) наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); 2) фактичного
(реального) здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; 3) наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
операцією з придбання товарів чи
послуг та потребою використання в
господарській діяльності; 4)
документального підтвердження факту
здійснення господарської операції
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів (у т.ч. платіжних), які
зазвичай супроводжують операції
певного виду та підтверджують їх
фактичне виконання; 5) наявності у
покупця належним чином оформленої
податкової накладної.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як встановлено судом під час судового
розгляду справи, факт постачання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс» на
користь позивача
товарно-матеріальних цінностей
підтверджується документально,
господарські операції належним чином
відображені у бухгалтерському і
податковому обліку позивача та його
податковій звітності; складені
сторонами правочинів первинні
документи містять повну інформацію про
поставлені товарно - матеріальні
цінності, їх кількісне та вартісне
вираження; право на формування
податкового кредиту підтверджується
податковими накладними; обмеження,
визначені статтею 139 та пунктом 201.10
статті 201 Податкового кодексу України,
що не дають позивачу права на
формування витрат для зменшення його
валового доходу в цілях оподаткування
податком на прибуток підприємств та
включення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту,
відсутні.

У період виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Авіаресурс» господарських
зобов`язань перед позивачем вказана
юридична особа була зареєстрована у
встановленому законом порядку
платником податку на додану вартість.

До видів діяльності контрагента
позивача за КВЕД відноситься, зокрема,
роздрібна торгівля пальним;
посередництво у торгівлі паливом,
рудами, металами та хімічними
речовинами; оптова торгівля паливом,
організація перевезення вантажів тощо.

Зазначені обставини свідчать про
можливість здійснення Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Авіаресурс» господарських операцій,
пов'язаних з постачанням
нафтопродуктів, та складання за їх
результатами податкових накладних.

У свою чергу, з урахуванням видів
діяльності позивача за КВЕД (авіаційні
нерегулярні вантажні перевезення,
послуги з організації подорожувань та
інша діяльність у сфері спорту),
досліджені судом первинні документи
фінансового та податкового обліку
позивача у сукупності свідчать про
використання позивачем отриманих від
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс»
матеріальних активів, що у свою чергу
підтверджує реальність виконання
наведених вище операцій.

Акти виконаних робіт, що
витребовувались відповідачем до
перевірки, не є тими документами
податкового обліку, що зазвичай
супроводжують господарські операції з
купівлі - продажу товарів, а відтак їх
відсутність не впливає на оцінку
фінансово-господарської
діяльності постачальника та покупця
товарів.

Суд вважає за необхідне звернути увагу
на те, що наявність у податкового
органу під час перевірки платника
податків певної інформації про
господарську діяльність його
контрагента, одержаної від інших
підрозділів податкової служби чи з
інформаційних систем державної
податкової служби, що не оформлена
рішенням суб'єкта владних повноважень
і не є юридичним фактом, утворює лише
привід і підстави для перевірки такої
інформації, може породжувати певні
сумніви щодо законності господарських
операцій платника податків, однак не
слугує беззаперечним доказом
невиконання сторонами правочину
власних господарських зобов`язань з
поставки товарів (робіт, послуг).

Водночас, з акта перевірки вбачається,
що відповідачем в дійсності факт
отримання позивачем від Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авіаресурс» товарів та їх
використання у господарській
діяльності не перевірявся,
безпосередньо аналіз поданих
фінансово-господарських документів не
здійснювався, а в акті лише відтворено
отриману від інших органів державної
податкової служби податкову
інформацію стосовно господарської
діяльності Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіаресурс» та його
контрагента -
постачальника, що ґрунтується на
припущеннях посадових осіб податкових
органів та стосується осіб, які не
беруть участі у даній справі.

Слід також зазначити, що відомості
стосовно відсутності у контрагента
позивача достатніх виробничих
потужностей, працівників, офісних та
складських приміщень та інших основних
засобів не можуть однозначно свідчити
про невиконання цим суб`єктом
договірних зобов`язань перед
позивачем, оскільки на момент
виникнення спірних правовідносин
вказана юридична особа не була
позбавлена права укладати з іншими
суб`єктами господарювання
субпідрядних договорів, договорів
оренди обладнання, транспортних
засобів тощо з метою використання
відповідних основних фондів,
устаткування та інших ресурсів для
забезпечення власної господарської
діяльності.

Крім того, в силу приписів статті 62
Конституції України вина особи у
вчиненні злочину повинна бути
підтверджена обвинувальним вироком
суду.

На момент розгляду справи
обвинувальний вирок, який би
зафіксував вину посадових осіб
контрагента позивача у здійсненні
фіктивного підприємництва, відсутній.

Суд також звертає увагу на те, що
обов'язок сплачувати податки і збори та
відповідальність за порушення чинного
законодавства є персоніфікованими. Це
означає, що на особу не може
покладатися відповідальність за
правопорушення, вчинені іншими
особами.

Так, позивач, в силу покладеного на
нього обов`язку сплачувати податки та
збори у строки та в розмірах, визначені
податковим законодавством, вступає у
відповідні податкові правовідносини з
державою та не наділений
повноваженнями податкового контролю
для виконання функцій, покладених на
податкові органи, а отже не володіє
інформацією відносно виконання
контрагентом власних податкових
зобов'язань перед бюджетом, та, як
наслідок, не може зазнавати негативних
наслідків у зв`язку з протиправними
діяннями інших осіб, що перебувають
поза межами його впливу.

Частиною першою статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи, що твердження податкового
органу про відсутність факту
постачання на користь позивача
паливно-мастильних матеріалів у
судовому засіданні були спростовані,
зважаючи на те, що первинні документи,
складені позивачем та його
контрагентом у ході господарських
операцій, відповідають вимогами
чинного законодавства, необхідним для
надання їм юридичної сили та
доказовості, а отже і підтверджують
суму витрат та податкового кредиту,
задекларованих позивачем, суд дійшов
висновку, що податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Бородянському районі
Київської області Державної
податкової служби відповідача від
29.04.2013 № та 29.04.2013 № є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З огляду на викладене, витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору у сумі 2294 грн. 00 коп., підлягають
відшкодуванню позивачу з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Бородянському районі Київської
області Державної податкової служби
відповідача від 29.04.2013 №
та 29.04.2013 № , - визнати
протиправним та скасувати.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Приватного
акціонерного товариства «АС» (обласний
авіаційний центр) витрати, пов`язані зі
сплатою судового збору у розмірі 2294
(дві тисячі двісті дев'яносто чотири)
грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Харченко С.В.