Справа № 872/2281/13
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2013-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2013 рокусправа № 2а/0470/14526/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Уханенка С.А.

суддів:
Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового
засідання: Манцова Д.В.,

Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2012
р. по справі за позовом товариство з
обмеженою відповідальністю
«Рейнфорд-Компані» до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року позивач звернувся з
позовом до суду, в якому просив
скасувати податкове повідомлення -
рішення ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби №
від 04.07.2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі на
суму 325000,00 грн., в тому числі за основним
платежем - 260000,00 грн. та за штрафними
санкціями - 65000,00 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2012 р. адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби від 04 липня 2012 року №
.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувану
постанову та постановити нове судове
рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
товариство з обмеженою
відповідальністю «Рейнфорд-Компані»
зареєстроване як юридична особа 08.08.2008
виконавчим комітетом
Дніпродзержинської міської ради та
перебуває на обліку в Державній
податковій інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби.

У період з 30.05.2012 року по 06.06.2012 року
посадовою особою Державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Дніпропетровська проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «Рейнфорд-Компані» з
питань здійснення
фінансово-господарських операцій та
формування податкового кредиту по ТОВ
«Кара-Гоз» за січень 2012 року, за
результатами якої складено акт №
664/224/36096572 від 13.06.2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 04.07.2012
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі на суму 325000,00
грн., в тому числі за основним платежем -
260000,00 грн. та за штрафними санкціями -
65000,00 грн.

За висновками зазначеного акту
перевірки податковим органом
встановлені наступні порушення: ч.5
ст.203, ч. 1, 2 ст. 215, 216, ЦК України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ТОВ
«Рейнфорд-Компані» при придбанні на
суму ПДВ в розмірі 260000,00 грн.,
«нереальність» проведення
господарських операцій між ТОВ
«Рейнфорд-Компані» та ТОВ «Кара-Гоз» та
юридичну дефектність первинних
документів, в тому числі: в порушення п.
185.1 ст. 185, п.188.1 ст.188, п.198.1, 198.2, 198.6 ст.198 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість за січень 2012
року на суму 260000,00 грн.

Такі висновки податкового органу
ґрунтуються на акті від 08.06.2012 року №
1108/22-6/32058177 Державної податкової
інспекції у АНД районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС документальної невиїзної
перевірки ТОВ «Кара-Гоз» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства України за період -
січень 2012 року, яким встановлено
нікчемність правочинів протягом
періоду, що перевірявся між ТОВ
«Рейнфорд-Компані» та ТОВ «Кара-Гоз».

За результатами розгляду заперечень
позивача на акт перевірки № 664/224/36096572
від 13.06.2012 року та первинної і повторної
скарг, податкове повідомлення - рішення
ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська від 04.07.2012 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій) з податку на додану вартість у
розмірі 325 000,00 грн., залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з
безпідставності висновків податкового
органу про нікчемність угод між
позивачем та його контрагентом, що
вплинули на формування податкового
кредиту.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Матеріали справи свідчать, що між ТОВ
«Кара-Гоз» (Продавець) та ТОВ
«Рейнфорд-Компані» (Покупець) було
укладено договір купівлі-продажу від
05.01.2012 року.

На підтвердження реальності даної
угоди позивач надав видаткові та
податкові накладні, що підтверджують
повний розрахунок за поставлений
товар.

Так, ТОВ «Кара-Гоз» згідно видаткових
накладних № 1, № 2 та № 3 від 31.01.2012 року,
передало право власності на обладнання
на загальну суму 1560000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%
у сумі 260000,00 грн.

Позивач здійснив 100% розрахунок за
поставлене обладнання, в суму якого
було включено ПДВ у розмірі 260000,00 грн.
Подальшого продажу обладнання не
відбулося, у січні 2012 року воно було
оприбутковано на рахунку 10 «Основні
засоби». На сьогоднішній день
зазначене обладнання знаходиться за
адресою м. Дніпропетровськ, пр.Кірова,
104-А.

Відповідно до п. 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 135.2 статті 135
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Таким чином, у разі, якщо платник
податку здійснив певні витрати на
придбання товарів (робіт, послуг) для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності і ці витрати
підтверджуються відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, він має право віднести
такі витрати до складу валових витрат.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій,
зокрема, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пунктів 198.2, 198.3. ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 93.1 статті 193 цього
Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Тому висновок суду першої інстанції
про правомірність включення сум
податку на додану вартість, сплаченого
в ціні отриманої від ТОВ «Кара-Гоз»
продукції до податкового кредиту є
обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про
правомірність висновків податкового
органу щодо нікчемності правочинів,
між позивачем та ТОВ «Кара-Гоз» є
безпідставними з огляду на наступне.

Підставою для визнання правочинів
нікчемними податковий орган зазначив
висновки іншого податкового органу про
нікчемність угод.

Проте, зазначені підстави не можна
визнати такими, що відповідають закону,
оскільки відповідно до положень ст. 228
ЦК України, в редакції від 02.12.2010 року,
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Оскільки такий
правочин укладається з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства повинен бути наявним
суб'єктивний намір сторін (чи однієї
сторони) порушувати вимоги закону, а
тому для визнання правочину нікчемним
необхідно встановити вину сторін (чи
однієї з них) у формі умислу при
укладанні угоди.

Між тим, податковий орган не зазначив
які ж обставини свідчать про наявність
такого умислу як з боку позивача, так і
з боку ТОВ «Кара-Гоз» при укладанні
угоди.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції було повно
встановлені обставини справи та надана
правильна юридична оцінка
правовідносинам між позивачем та його
контрагентами, у зв'язку з чим підстави
для задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду в цій
частині відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, 206
КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2012 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
С.А. Уханенко

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим