Справа № 2а-13948/12/2670
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року м.
Київ К/9991/79904/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15 жовтня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації прав
власності на нерухоме майно про
визнання протиправним та скасування
рішення, визнання недостовірної
інформації,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 11.10.2012 звернулась до суду з
позовом до Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації прав власності на нерухоме
майно про визнання протиправним та
скасування рішення про державну
реєстрацію права власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1 від 11.10.2004 та
визнання недостовірними та
незаконними "документну інформацію
(дані)" та дані Розділу державного
реєстру прав власності, Реєстраційної
справи відносно квартири АДРЕСА_1, які
вносилися органом БТІ 11.10.2004.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 жовтня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року, ОСОБА_2 до
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації прав
власності на нерухоме майно про
визнання протиправним та скасування
рішення, визнання недостовірної
інформації залишено без розгляду.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, просила
скасувати оскаржувані рішення судів
попередніх інстанцій та направити
справу до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Залишаючи без розгляду
адміністративний позов на підставі
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що позивачем не доведено
поважності причин пропуску ним строку
звернення до суду, встановленого
частиною другою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем звернулась
до суду із вимогами про визнання
протиправним та скасування рішення про
державну реєстрацію права власності на
Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 від 11.10.2004 та
визнання недостовірними та
незаконними "документну інформацію
(дані)" та дані Розділу державного
реєстру прав власності, Реєстраційної
справи відносно квартири АДРЕСА_1, які
вносилися органом БТІ 11.10.2004.

У той же час, зазначений позов подано до
суду 11.10.2012.

Моменту, з якого позивач дізналась про
порушення її прав та інтересів, ані в
суді першої інстанції, ані в суді
апеляційної інстанції не обґрунтовано.

Колегія суддів вказує на
необґрунтованість посилання позивача
в якості дотримання строку звернення
до суду на положення глави 19 Цивільного
кодексу України, яка регулює питання
позовної давності та наслідків її
пропущення, оскільки згідно з
положеннями статті 256 Цивільного
кодексу України, позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу. У
той же час, строки звернення до суду за
захистом прав свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах
встановлено положеннями Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Так само, колегія суддів погоджується
із позицією судів попередніх інстанцій
в частині того, що повернення позовної
заяву ОСОБА_2 до Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна про визнання
незаконними та скасування записів в
державного реєстрі та зобов'язання
вчинити дії на підставі ухвали
Шевченківського районного суду міста
Києва від 28.09.2012 у справі №2-а/2610/928/2012, не
є обставиною, яка свідчить про
поважність пропуску строку звернення
до суду, оскільки зазначений позов
подано також із порушенням строків
звернення до суду .

Згідно з частиною першою статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
недоведеність з боку позивача
поважності причин пропуску нею строку
звернення до суду, встановленого
частиною другою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів погоджується
із висновками судів попередніх
інстанцій щодо наявності підстав для
залишення позову без розгляду на
підставі статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують. Порушень норм
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень судами не
допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 жовтня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: