Справа № 872/14150/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"21" січня 2014 р.справа № 804/9859/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

за участю секретаря судового
засідання: Шелепової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
серпня 2013 року у справі № 804/9859/13-а за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дніпро-Кондитер» до Державної
податкової інспекції в Ленінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року до суду звернулося
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпро-Кондитер»
(далі позивач) з позовом про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № форми «Р» від 11.07.2013,
прийнятих Державною податковою
інспекцією у Ленінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у Ленінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі
відповідач).

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що спірним
податковим повідомленням-рішенням №
від 11.07.2013 йому було збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на 118 487,00 грн. та
застосовано штрафну санкцію у розмірі
16 637,50грн.; а податковим
повідомленням-рішенням № від
11.07.2013 - збільшено розмір грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 325 840,00грн. та застосовано
фінансову санкцію у сумі 81 460 грн.. При
цьому, на думку позивача, рішення
прийняті відповідачем на підставі
помилкових висновків, викладених в
акті перевірки та сформованих в
порушення норм податкового
законодавства.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
серпня 2013р. позовні вимога позивача
було задоволено в повному обсязі,
визнані протиправними та скасовані
оскаржені податкові
повідомлення-рішення відповідача.

Не погодившись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Від позивача надійшли письмові
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача, в яких зазначено що
суд першої інстанції повно з'ясував
обставини справа, вірно надав їм
юридичну оцінку, та прийняв законне
рішення з дотриманням норм діючого
податкового законодавства, а тому
підстави для скасування законної
постанови відсутні.

Представник відповідача у
судовому засіданні підтримав вимоги та
обґрунтування апеляційної скарги,
наполягав на її задоволенні.

Представник позивача у судовому
засіданні прохав залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а рішення суду
першої інстанції - без змін.

Заслухавши представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що
відповідачем, згідно пп.20.1.4 п.20.1 ст.20,
п.п.78.1.1 п.п.78.1.11 п.78.1 ст. 78 Податкового
кодексу України, на підставі наказу ДПІ
у Ленінському р-ні м.Дніпропетровська
від 28.03.13 №287, проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Дніпро-Кондитер» (код за ) з
питань дотримання вимог податкового
валютного та іншого законодавства за
період з 22.12.2010 по 31.12.2012 р. у
зв'язку з отриманням постанови
старшого слідчого СВ Лівобережної МДПІ
м.Дніпропетровська від 30.01.13 р..

За результатами перевірки
складений Акт №1999/22-5/37453867 від 06.06.2013
року, яким встановлені порушення ч.1-3, 5-6
ст. 203, ч. 1-2 ст. 215, ч.1 ст. 216, ч.2 ст.228 ЦК
України щодо нереальності здійснення
господарських операцій з ТОВ «Камелія
Юг» у березні 2011 року, а з ТОВ «Союз
Кондитер» - у березні, липні, серпні,
грудні 2011 року; порушення п.п.135.5.4, п. 135,
ст. 135 , п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, тобто заниження
податку на прибуток на суму 325 840 грн., в
т.ч. за 1 квартал 2011 року у сумі 325 840 грн.;
порушення п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, а саме заниження
податку на додану вартість у сумі 118487
грн., в т.ч. за березень 2011 року на суму
51941 грн.; за липень 2011 року на суму 55391
грн.; за серпень 2011 року на суму 8355 грн.;
за грудень 2011 року на суму 2800 грн..

Позивачем були подані
заперечення на Акт перевірки, але за
результатами розгляду, вони залишені
без задоволення.

На підставі акту перевірки від
11.07.2013р. відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на 118487,00 грн. та
застосовано штрафну санкцію у розмірі
16637,50 грн., всього на суму 135124,50 грн.;

- №, яким збільшено розмір
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 325840,00 грн. та
застосовано фінансову санкцію у сумі
81460,00 грн., всього на суму 407300,00 грн..

Визнання протиправними та
скасування зазначених
повідомлень-рішень відповідача і є
предметом даного позову.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги позивача,
дійшов висновку, що відповідачем не
доведено належними та допустимими
доказами правомірність винесення
оскаржених податкових повідомлень
рішень, і з такими висновками
погоджується колегія суддів, при цьому,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що 17.01.2011 року підприємством ТОВ
«Союз-Кондитер» (Постачальник) та ТОВ
«Дніпро-Кондитер» (Покупець) було
укладено договір №1 на постачання
кондитерських виробів. Всього у період
з 01.02.2011 року по 28.02.2011 року позивачу
було поставлено кондитерських виробів
на суму 116 612,40 грн., в тому числі ПДВ 19435,40
гривень. Розрахунки проводились в
безготівковій формі, заборгованість
відсутня.

Судом першої інстанції
досліджувалися надані позивачем
договір, податкові накладні, перелік
яких міститься в акті перевірки,
видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні, висновки
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи, які містяться в матеріалах
справи.

10.02.2011 року ТОВ «Дніпро-Кондитер»
(Покупець) та ТОВ «Камелія-Юг»
(Постачальник) уклали договір
дистрибьюціі № 1Юд на постачання
продукції. Згідно даного договору
позивачу у період з 01.02.2011 року по 28.02.2011
року було поставлено харчових
продуктів на загальну суму 54 996,60
гривень. Розрахунки проводились в
безготівковій формі, заборгованість
відсутня.

В матеріалах справи містяться та
судом досліджувалися відповідний
договір, доповнення до нього №1, №2,
податкові накладні, перелік яких
міститься в акті перевірки, та
видаткові накладні.

Транспортування (поставка)
товару, як вбачається з листа ТОВ
«Камелія-Юг» від 06.08.2013 року,
здійснювалось вказаним підприємством
та за їх рахунок.

Позивачем, на підтвердження
використання придбаного товару у ТОВ
«Союз Кондитер» та ТОВ «Камелія-Юг» у
власній господарській діяльності, були
надані суду договори та видаткові
накладні.

В той же час відповідачем, не
зважаючи на надану позивачем первинну
документацію, було зроблено висновок
про не підтвердження реальності
здійснення господарських відносин
позивача із ТОВ «Союз Кондитер» та ТОВ
«Камелія-Юг». Такі висновки зроблені із
врахуванням висновків актів перевірки
контрагентів позивача від 11.03.2013 року
№819/226/25514941 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Союз-Кондитер» щодо підтвердження
господарських відносин платника
податків за період лютий 2011 року», та
від 13.11.2012 року №1661/22-0/36973064, надісланого
Сімферопольською МДПІ АРК ДПС по ТОВ
«Камелія-Юг» щодо підтвердження
господарських взаємовідносин платника
податків за період лютий 2011 року.

Згідно статті 61 Конституції
України юридична відповідальність має
індивідуальний характер.

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту
(стаття 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 83 Податкового
кодексу України для посадових осіб
органів державної податкової служби
під час проведення перевірок
підставами для висновків є: документи,
визначені цим Кодексом; податкова
інформація; експертні висновки; судові
рішення; інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
органи державної податкової служби.

Відповідно до п.138.1 ст.138
Податкового кодексу, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ, до яких відносяться: а)
процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу; б)
комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління; в)
від'ємний результат (збиток) від
операцій з купівлі/продажу іноземної
валюти та банківських металів; г)
від'ємне значення курсових різниць від
переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до підпункту 153.1.3
пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ)
суми страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому статтею 159 цього
Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені
до Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; е) витрати з придбання права
вимоги на виконання зобов'язань у
грошовій формі за поставлені товари чи
надані послуги (факторинг); є) витрати,
пов'язані з реалізацією заставленого
майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані
зі здійсненням банківських операцій та
наданням банківських послуг; з) інші
витрати, передбачені цим розділом
(пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу).

Пунктом 138.2, статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення зберігання яких
передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Зазначена стаття не містить
конкретного переліку документів,
необхідних для віднесення витрат
платником податку до складу валових
витрат. При цьому, по операціях з
придбання товару належним первинним
документом, що підтверджує факт
передачі та отримання товару, є
видаткова накладна.

Відповідно до підпункту 139.1.9,
пункту 139.1, статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Зауваження до форми і змісту
податкових та видаткових накладних в
акті перевірки відсутні.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Тобто, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-ХІV первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Господарською операцію є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Будь-які документи мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції, а визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Позивачем були наданні первинні
документи, що підтверджують факт
здійснення реальних господарських
операцій. За вказаними вище договорами
було придбано товари, які
використовувалися позивачем
відповідно до основної діяльності
підприємства, товари в подальшому були
реалізовані.

Відповідачем же, в свою чергу, не
було спростовано достовірності
відомостей, що містять первинні та
розрахункові документи, надані
платником податків на підтвердження
факту реальності здійснення
господарських операцій, не подано
доказів відсутності руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, доказів відсутності зміни
стану та структури активів, зобов'язань
чи власного капіталу сторін спірних
правочинів. Податковим органом не
доведено належними та допустимими
доказами того факту, що укладення
договорів не відповідало дійсним
намірам сторін щодо набуття цивільних
прав і обов'язків, та що договори
укладено без мети настання реальних
наслідків. Судових рішень щодо
визнання угод недійсними суду надано
також не було. Висновки ж акту
перевірки по ланцюгу постачання не є
належним доказом укладання позивачем
не реальних угод, а тому можливо
стверджувати що доводи відповідача
ґрунтуються лише на припущеннях, що є
неприпустимим.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів погоджується з
твердженнями суду першої інстанції
щодо не доведеності відповідачем
правомірності прийнятих податкових
повідомлень-рішень, а тому заявлені
позивачем вимоги підлягали
задоволенню.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі відповідача, не
дають колегії суддів підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували правову позицію суду
першої інстанції, а тому апеляційну
скаргу відповідача слід залишити без
задоволення, а оскаржену постанову
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205,
206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
серпня 2013 року у справі № 804/9859/13-а -
залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст ухвали виготовлено
22.01.2014р..

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак