Справа № 812/9291/13-а
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ірметова О.В.
Суддя-доповідач - Чумак С.Ю.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
справа №812/9291/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Чумака С.Ю.,

суддів: Ляшенко Д.В. та Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 6 лютого 2014
року у справі № 812/9291/13-а за позовом
Державного підприємства «Антрацит» до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області про
скасування рішення про застосування
штрафних санкцій,

В С Т
А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив скасувати рішення
начальника відповідача Саліти Г.В. №1563
від 06.08.2013 року про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску.

В обґрунтування позову зазначив, що
рішення відповідача № 1563 від 06.08.2013
винесено з порушенням норм діючого
законодавства та є необґрунтованим.
Позивач зазначає, що штрафні санкції та
пеня нараховані позивачу за
несвоєчасну сплату єдиного внеску у
розмірі 8954,6 грн. за період з 25.05.2013 року
по 29.07.2013 року. Відповідно до звіту за
квітень 2013 року ДП "Антрацит"
нарахована до сплати єдиний внесок у
розмірі 60891,66 грн., який було сплачено
платіжними дорученнями № 275 та 276 від
20.05.2013 року, а також 300 та 301 від 31.05.2013
року на загальну суму 60891,66 грн. з
зазначенням про це у розділі
"призначення платежу" платіжних
доручень, тобто поточні нарахування
єдиного внеску за квітень 2013 року
позивачем сплачені у повному обсязі.
09.01.2013 року Господарським судом
Луганської області порушено
провадження у справі про банкрутство
позивача. Копія зазначеної ухвали
направлена начальнику відповідача.
Зазначеною ухвалою Господарського
суду Луганської області введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів, що виключає застосування
до нього штрафних санкцій.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 6 лютого 2014
року позовні вимоги задоволені
частково, а саме, скасовано рішення
відповідача від 06.08.2013 року № 1563 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску на загальну суму 3987,75
грн. (три тисячі дев'ятсот вісімдесят
сім грн.. 75 коп.), в тому числі штраф - 1266,99
грн., пеня - 2720,76 грн. В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог. В обґрунтування апеляційної
скарги зазначив, що оскаржуване
рішення прийнято у відповідності з
вимогами Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», на підставі
картки особового рахунку платника, що
передбачено п.п. 7.2.2 Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 27.09.2010 № 21-5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27.10.2010 за № 994/18289.

В частині відмови в задоволенні позову
постанова суду не оскаржувалась.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає останні
необґрунтованими, а постанову суду
такою, що підлягає залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що позивач
зареєстрован як юридична особа, є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та знаходиться
на обліку у відповідача ( а.с. 81-83).

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 9 січня 2013 року
було введено мораторій на задоволення
вимог кредиторів позивача (а.с.10).

Відповідно до звіту за квітень 2013 року
загальна сума єдиного внеску, що
підлягає сплаті платником складає 60
891,66 грн. (а. с. 84-87).

У зв'язку з несвоєчасною сплатою
єдиного внеску за квітень 2013 року,
пенсійним фондом було розраховано
фінансові санкції та пеню та рішенням
№ 1563 від 06.08.2013 року про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску
застосовано до позивача штраф у
розмірі 6089,17 та нарахована пеню у
розмірі 2865,43 за період 28.05.13 року по 29.07.13
року (а. с. 78).

Несвоєчасність погашення єдиного
внеску за квітень 2013 року сталось через
те, що за позивачем обліковувався борг
попередніх періодів по сплаті єдиного
внеску, а відповідач кошти спрямував
на погашення боргу у порядку
календарної черговості його
виникнення.

Не погодившись з прийнятим рішенням
позивач скористався досудовим
порядком вирішення спору та оскаржив
вказане рішення до Пенсійного фонду
України.

Рішенням Пенсійного фонду України від
03.10.2013 року № 26350/09-10 про результати
розгляду скарги рішення відповідача №
1563 від 06.08.2013 про застосування штрафних
санкцій залишено без змін, а скаргу
позивача - без задоволення (а.с.6-7).

Відповідно до платіжних доручень №275,
№276 від 20.05.2013 року та №300, №301 від 31.05.2013
року позивачем було сплачено єдиний
внесок за квітень 2013 року у розмірі 60
891,66 грн., про що зазначено у розділі:
«Призначення платежу» (а. с. 89-92).

При вирішенні справи, колегя суддів
виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України Закону України
від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (Закон № 2464-VI)
передбачено, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України №
2464-VI, платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за відповідний базовий
звітний період, не пізніше 20 числа
місяця, що настає за базовим звітним
періодом. Базовим звітним періодом є
календарний місяць. Згідно зі змінами,
внесеними до Закону України № 2464-VI.
Гірничі підприємства зобов'язані
сплачувати єдиний внесок не пізніше 28
числа місяця, що настає за базовим
звітним періодом.

Аналогічні положення закріплено у п.
4.3.6 розділу IV Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 27.09.2010 № 21-5, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 27.10.2010
за № 994/18289 (далі - Інструкція № 21-5). При
цьому, єдиний внесок повинен
сплачуватись незалежно від виплати
заробітної плати та інших видів виплат,
на суми яких нараховується єдиний
внесок.

Частиною 12 статті 9 Закону України №
2464-VI передбачено, що єдиний внесок
підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника.

Відповідно до ч. 10, 11 ст.25 Закону України
№ 2464-VI на суму недоїмки нараховується
пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми
недоплати за кожний день прострочення
платежу. За несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно ч.14 ст.25 Закону України № 2464-VI
про нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених цим Законом,
посадова особа територіального органу
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, приймає рішення,
яке протягом трьох робочих днів
надсилається платнику єдиного внеску.

Закон України від 8 липня 2010 року № 2464-VI
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» є спеціальним
законодавчим актом, що визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на правовідносини в сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону (стаття 2).

Відповідно до ч.16 ст.25 Закону України №
2464-VI, строк давності щодо нарахування,
застосування та стягнення сум
недоїмки, штрафів та нарахованої пені
не застосовується.

Таким чином, позивач, як гірниче
підприємство повинно сплачувати
єдиний внесок не пізніше 28 числа
місяця, що настає за базовим звітним
періодом.

Згідно наданих платіжних доручень,
позивач своєчасно сплатив єдиний
внесок за квітень 2013 року у розмірі
12669,83 грн, що підтверджується
платіжними дорученнями від 20 травня 2013
року. (а.с. 89, 90).

Щодо решти єдиного внеску, позивач
сплатив з порушенням строків,
встановлених законодавством.

Таким чином, відповідач, з урахуванням
вищевикладених нормативних актів, мав
право застосувати штрафні санкції та
нарахувати пеню на суму заборгованості
зі сплати єдиного внеску у розмірі 48221,83
грн.

З розрахунку штрафних санкцій та пені
(зворотній бік а.с. 8) вбачається, що
штрафні санкції та пеня були
нараховані за 30 та 62 календарних дня.

Однак, з платіжних доручень № 300 та №301
від 31.05.2013 року вбачається, що в
призначенні платежу зазначено, «ЄВС, за
квітень 2013 року». Таким чином, строк
порушення сплати єдиного внеску
складає 3 дні (29-31 квітня 2013 року), про що
вірного висновку дійшов суд першої
інстанції.

З огляду на викладене, розмір штрафної
санкції на суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску повинен скласти 4822,18
грн., а пеня повинна бути нарахована у
розмірі 144,67 грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про скасування рішення
відповідача №1563 від 06.08.2013 року про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску на загальну суму 3987,75
грн, з яких штраф 1266,99 грн., пеня 2720,76 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо
зарахування відповідачем платежів від
20 травня 2013 року на погашення сум
фінансових санкцій та пені,
нарахованих у зв'язку з несвоєчасною
сплатою позивачем єдиного внеску
протягом 2011-2012 років, є безпідставними
з огляду на наступне.

За загальним правилом частини шостої
статті 25 Закону № 2464-VI за рахунок сум,
що надходять від платника єдиного
внеску або від державної виконавчої
служби, погашаються суми недоїмки,
штрафних санкцій та пені у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі якщо платник має несплачену суму
недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним
суми єдиного внеску зараховуються в
рахунок сплати недоїмки, штрафів та
пені у порядку календарної черговості
їх виникнення.

Разом з тим вказана законодавча норма
відносно позивача з 9 січня 2013 року
повинна застосовуватись з урахуванням
норм Закону України від 14 травня 1992
року № 2343-ХІІ «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (Закон №
2343-ХІІ)

Законом України від 22 грудня 2011 року №
4212-VI, який набрав чинності з 19 січня 2013
року, Закон № 2343-ХІІ викладено у новій
редакції.

В той же час, Законом № 5405-VI від 2 жовтня
2012 року нову редакцію Закону № 2343-ХІІ
доповнено пунктом 11 Прикінцевих та
перехідних положень, та встановлено, що
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом.

Оскільки справа про банкрутство
позивача порушена до набрання чинності
Законом № 4212-VI, правила нової редакції
Закону № 2343-ХІІ до спірних відносин не
застосовуються, про що вірно в
постанові зазначено судом першої
інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону № 2343-ХІІ
(в редакції, чинній на момент порушення
справи про банкрутство) мораторій на
задоволення вимог кредиторів - це
зупинення виконання боржником,
стосовно якого порушено справу про
банкрутство, грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Аналогічне за змістом визначення
міститься і у новій редакції Закону №
2343-ХІІ, а саме в частині першій статті 19.
При цьому, редакція Закону № 2343-ХІІ, яка
діяла до 19 січня 2013 року, поширює дію
мораторію на зобов'язання зі сплати
єдиного внеску.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №
2343-ХІІ, яка діяла на момент прийняття
оскаржуваного рішення про
застосування штрафних санкцій,
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до дня введення
мораторію.

Відповідно до ч. 4. ст. 12 Закону № 2343 в
редакції на момент порушення справи
про банкрутство мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. Протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів: забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють
правовідносини, які виникли між
боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідації з метою
здійснення заходів щодо задоволення
визнаних судом вимог кредиторів.

Разом з тим з порушенням провадження у
справі про банкрутство не пов'язується
завершення підприємницької діяльності
боржника, він має право укладати угоди,
у нього можуть виникати нові
зобов'язання. З огляду на наведене дія
мораторію поширюється лише на
задоволення вимог конкурсних
кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних
кредиторів, тобто тих, що виникли після
введення в дію мораторію на
задоволення вимог кредиторів, то
мораторій не зупиняє виконання
боржником цих зобов'язань.

Оскільки Законом № 2343 передбачений
різний правовий механізм погашення
поточної та конкурсної заборгованості,
то колегія суддів приходить до
висновку, що органи ПФУ не можуть
зараховувати сплачені платником
єдиного внеску поточні платежі у
погашення конкурсної заборгованості,
яка погашається у відповідній
черговості згідно сформованого
реєстру кредиторів.

У зв'язку з цим колегія суддів зазначає,
що незаконне проведення відповідачем
зарахування поточних платежів у
погашення заборгованості, яка виникла
до початку процедури банкрутства,
створило штучні підстави для
застосування до позивача штрафних
санкцій.

При чому посилання відповідача на
постанову Вищого господарського суду
України від 19 грудня 2013 року, якою було
припинено провадження у справі про
банкрутство ДП «Антрацит» правового
значення для вирішення справи не мають,
оскільки адміністративним судом
оцінюються дії органу суб'єкту владних
повноаждень станом на час їх вчинення.

Оскільки зарахування поточних
платежів з єдиного внеску у погашення
заборгованості, яка є конкурсною, а
також застосування штрафних санкцій
здійснені відповідачем під час
процедури банкрутства, колегія суддів
вважає їх протиправними і такими, що не
відповідали вимогам чинного на час їх
вчинення законодавства.

За таких обставин, враховуючи наведені
норми законів, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, та вважає, що постанова суду
першої інстанції винесена законно та
обґрунтованою, апеляційна скарга
позивача, не грунтується на законі та
не підлягає задоволенню, а постанова
суду першої інстанції має бути
залишена без змін.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 6 лютого 2014
року у справі №812/9291/13-а - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили через п'ять днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий
суддя:
С.Ю.Чумак

Судді:

Д.В.Ляшенко

Л.В.Ястребова