Справа № 807/2217/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
Справа № 876/12678/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області
на постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15.08.2013 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області, Мукачівського
міського відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області про визнання
незаконними наказів, поновлення на
роботі та відшкодування моральної
шкоди,-

встановив:

20.06.2013 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовом до відповідачів -
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області
та Мукачівського міського відділу (з
обслуговування м. Мукачево та
Мукачівського району) управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області.

У позовній заяві просив: визнати
такими, що суперечать діючому
законодавству накази відповідача № 626
від 29.05.2013 р. «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників Мукачівського МВ УМВС»
п.п.1 й 2, та № 112 о/с від 31.05.2013р. «По
особовому складу» в частині звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
України у запас Збройних сил за п.64 «є»
(за порушення дисципліни); зобов'язати
відповідача поновити його на посаді
старшого дільничного інспектора
міліції СДІМ Мукачівського МВ (з
обслуговування м. Мукачева та
Мукачівського району) УМВС України в
Закарпатській області; стягнути на
його користь суму відшкодування
моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивача протиправно звільнено з
роботи за результатами висновку
службового розслідування, оскільки
таке дисциплінарне стягнення не
відповідає фактичним обставинам
справи та не враховано попередньої
бездоганної поведінки позивача по
службі.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15.08.2013 р.
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області,
Мукачівського міського відділу (з
обслуговування м. Мукачево та
Мукачівського району) Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області про визнання
незаконними наказів та поновлення на
роботі, і відшкодування завданої
моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
пункти 1 та 2 Наказу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області (88000,
Закарпатська обл., м. Ужгород, вул.
Ф.Ракоці, 13, код 08592170) № 626 від 29.05.2013
року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
окремих працівників Мукачівського МВ
УМВС».

Визнано протиправним та скасовано
Наказ Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Закарпатській області (88000,
Закарпатська обл., м. Ужгород, вул.
Ф.Ракоці, 13, код 08592170) № 112 о/с від 31.05.2013
року «По особовому складу» в частині
звільнення з органів внутрішніх справ
України у запас (із поставлення на
військовий облік) за п. 64 «є» Положення
про проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України (за порушення
дисципліни) капітана міліції ОСОБА_1.

Поновлено ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
службі в органах внутрішніх справ
України з «31» травня 2013 року на
займаній до звільнення посаді
дільничного інспектора міліції
відділу дільничних інспекторів
міліції Мукачівського міського
відділу (з обслуговування м. Мукачева
та Мукачівського району) УМВС України в
Закарпатській області.

Стягнуто з Мукачівського міського
відділу (з обслуговування м. Мукачева
та Мукачівського району) УМВС України в
Закарпатській області (89600,
Закарпатська обл., м. Мукачево, вул.
Я.Мудрого, 8, код 08672265) на користь ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) заробітну плату за час
вимушеного прогулу з «1» червня 2013 року
по 15 серпня 2013 року.

Допущено негайне виконання постанови
по справі в частині поновлення ОСОБА_1
на займаній ним до звільнення посаді та
присудження виплати заробітної плати
ОСОБА_1 у межах стягнення за один місяць
у сумі 1 663 гривні 20 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 04.10.2013 р.
виправлено описку в резолютивній
частині постанови Закарпатського
окружного адміністративного суду від
15.08.2013 року по адміністративній справі
№ 807/2217/13-а за позовною заявою ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Закарпатській області,
Мукачівського міського відділу (з
обслуговування м. Мукачево та
Мукачівського району) Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області про визнання
незаконними наказів та поновлення на
роботі, і відшкодування завданої
моральної шкоди.

Зазначено вказати абзацом четвертим
резолютивної частини постанови
наступне: поновити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
службі в органах внутрішніх справ
України з "01" червня 2013 року на займаній
до звільнення посаді дільничного
інспектора міліції відділу дільничних
інспекторів міліції Мукачівського
міського відділу (з обслуговування м.
Мукачева та Мукачівського району) УМВС
України в Закарпатській області.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач протягом усього часу служби в
органах внутрішніх справ до звільнення
отримував заробітну плату, до
дисциплінарної відповідальності не
притягався, мав нагородження та
заохочення, присвоєння чергових
спеціальних звань, з липня 2012 року по
квітень 2013 року щомісяця отримував
премію, що свідчить про виконання
позивачем завдань покладених на нього
керівництвом.

Суд прийшов до висновку, що пп.1,2 наказу
УМВС № 626 від 29.05.2013р. «Про притягнення
до дисциплінарної відповідальності
працівників Мукачівського МВ УМВС» та
Наказ №112о/с від 31. 05.2013р. «По особовому
складу» в частині звільнення позивача
з органів внутрішніх справ України у
запас Збройних сил за п. 64 «є» (за
порушення дисципліни) не обґрунтовані,
прийняті без урахування всіх обставин,
що мають значення для прийняття
рішення.

Суд першої інстанції встановив, що
оскаржувані накази в частині, що
стосується позивача є
необґрунтованими та прийняті з
порушенням принципу пропорційності,
оскільки під час службового
розслідування комісія не врахувала всі
обставини, зокрема попередній стаж
роботи, наявність нагород, заохочень,
премій за період коли на думку
відповідачів позивач не виконував свої
посадові обов'язки, відсутність
попередніх стягнень та іншого та
прийняла рішення про необхідність
застосування найбільш суворого виду
дисциплінарного стягнення з восьми
можливих.

На підставі наведеного, суд дійшов до
переконання, що слід зобов'язати УМВС в
Закарпатській області поновити
позивача на займаній на час звільнення
посаді старшого дільничного
інспектора міліції СДІМ Мукачівського
МВ (з обслуговування м. Мукачева та
Мукачівського району) УМВС України в
Закарпатській області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач зокрема посилається
на те, що службовим розслідуванням
встановлено, що 22.04.2013 року до відділу
внутрішньої безпеки у Закарпатській
області ДВБ МВС України надійшла
інформація про те, що дільничний
інспектор міліції ВДІМ Мукачівського
МВ УМВС України в Закарпатській
області капітан міліції ОСОБА_1 у
період з 20.07.2012 року по 22.04.2013 року не
виходив на службу без поважних причин.

Враховуючи наведене, начальником УМВС
України в Закарпатській обласі на
підставі поданих матеріалів
службового розслідуванням, в т.ч.
пояснень ОСОБА_1, працівників
дільничних інспекторів міліції ВДІМ
Мукачівського МВ та інших доказів було
прийнято рішення про притягнення
ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності у відповідності до
вимог Дисциплінарного статуту.

Дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
за порушення службової дисципліни на
позивача накладено 29.05.2013 року № 626 та
виконано наказом УМВС по особовому
складу 31.05.2013 року № 112 о/с.

Апелянт зазначає, що всі факти наведені
в матеріалах службового розслідування
постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15.08.2013 р. не
спростовуються, судом не встановлено
порушення прав ОСОБА_1 при здійсненні
службового розслідування та
проведенні процедури звільнення зі
службі, в мотивувальній частині
рішення суду лише зазначено, що суд
вважає застосоване начальником
дисциплінарне стягнення найбільш
суворе, що не відповідає принципу
пропорційності.

Апелянт вважає, що УМВС України в
Закарпатській області при звільненні
ОСОБА_1 із органів внутрішніх справ
здійснювалось у відповідності до норм
процесуального законодавства, факт
порушення дисципліни позивачем не
спростований, а судом не взято до уваги,
що позивач допустив прогул на службі
протягом 180 робочих днів, тому
накладене стягнення відповідає
вчиненому проступку, а визначення
судом «надто суворого покарання» є не
обґрунтованим, надуманим та
безпідставним.

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
задовольнити а оскаржувану постанову
скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
міліцію» від 20.12.1990 року № 565-XII, міліція
в Україні - державний озброєний орган
виконавчої влади, який захищає життя,
здоров'я, права і свободи громадян,
власність, природне середовище,
інтереси суспільства і держави від
протиправних посягань.

Статтею 4 Закону України «Про міліцію»
передбачено, що правовою основою
діяльності міліції є: Конституція
України, цей Закон, інші законодавчі
акти України, постанови Верховної Ради
України, укази Президента України,
постанови Кабінету Міністрів України,
нормативні акти Міністерства
внутрішніх справ України, Загальна
декларація прав людини, міжнародні
правові норми, ратифіковані у
встановленому порядку.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про
міліцію» визначено, що порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п.2 Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 року №
114, звання капітан міліції, в якому
перебував позивач, відноситься до осіб
середнього начальницького складу.

Згідно підпункту «є» пункту 64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік): за порушення
дисципліни.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ стосовно її
дотримання, а також порядок оскарження
дисциплінарних стягнень визначає
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України, затверджений
Законом України від 22.02.2006 року №3460- IV.

Згідно ст.1 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України», службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах
внутрішніх справ досягається:

створенням належних умов проходження
служби особами рядового і
начальницького складу;

набуттям високого рівня
професіоналізму;

забезпеченням гласності та
об'єктивності під час проведення
оцінки результатів службової
діяльності;

дотриманням законності і статутного
порядку;

повсякденною вимогливістю начальників
до підлеглих, постійною турботою про
них, виявленням поваги до їх особистої
гідності;

вихованням в осіб рядового і
начальницького складу високих
моральних і ділових якостей;

забезпеченням соціальної
справедливості та високого рівня
соціально-правового захисту;

умілим поєднанням і правильним
застосуванням заходів переконання,
примусу, дисциплінарного та
громадського впливу;

належним виконанням умов контракту про
проходження служби.

Згідно ст.7 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України», службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників;

захищати і охороняти від протиправних
посягань життя, здоров'я, права та
свободи громадян, власність, довкілля,
інтереси суспільства і держави;

поважати людську гідність, виявляти
турботу про громадян і бути готовим у
будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та
службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною,
об'єктивною і незалежною від будь-якого
впливу громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та
обмеження, пов'язані зі службою;

постійно підвищувати свій професійний
та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в
позаслужбовий час, бути прикладом у
дотриманні громадського порядку,
припиняти протиправні дії осіб, які їх
учиняють;

берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

У разі виявлення порушень
законодавства, зловживань чи інших
правопорушень у службовій діяльності
особа рядового або начальницького
складу повинна вжити заходів щодо
припинення цих порушень та доповісти
про це безпосередньому або старшому
прямому начальникові.

Статтею 12 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» передбачено
види дисциплінарних стягнень.

Так, на осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ за
порушення службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову
відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на
один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх
справ.

Стаття 14 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» регламентує
порядок накладання дисциплінарних
стягнень.

Так, з метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць.

Забороняється проводити службове
розслідування особам, які є підлеглими
порушника, а також особам -
співучасникам проступку або
зацікавленим у наслідках
розслідування. Розслідування
проводиться за участю безпосереднього
начальника порушника.

Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення
особі начальницького складу в
присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома
особи рядового або начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової
дисципліни накладається лише одне
дисциплінарне стягнення. У разі
порушення службової дисципліни
кількома особами дисциплінарне
стягнення накладається на кожного
окремо.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода,
попередня поведінка особи та визнання
нею своєї вини, її ставлення до
виконання службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення
службової дисципліни начальник може
обмежитись усним попередженням особи
рядового або начальницького складу
щодо необхідності суворого додержання
службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою
рядового або начальницького складу
незначного проступку з урахуванням
його нетяжкості, сумлінного ставлення
цієї особи до виконання службових
обов'язків, нетривалого перебування на
посаді (до шести місяців) та з інших
поважних причин начальник може
обмежитися раніше накладеним на таку
особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарні стягнення у вигляді
пониження в спеціальному званні на
один ступінь на осіб, які мають перші
спеціальні звання, і звільнення з
посади на осіб, які обіймають посади
найнижчого рівня, не накладаються.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Особа рядового або начальницького
складу органу внутрішніх справ, яка
повідомила про порушення вимог Закону
України "Про засади запобігання і
протидії корупції" іншим працівником
міліції, не може бути звільнена із
служби чи змушена до звільнення або
притягнута до дисциплінарної
відповідальності у зв'язку з таким
повідомленням.

Рішення про звільнення або притягнення
до дисциплінарної відповідальності
таких осіб оскаржується в
установленому законом порядку.

З метою виявлення причин та умов, що
сприяли вчиненню корупційного
правопорушення або невиконанню вимог
Закону України "Про засади запобігання
і протидії корупції", за поданням
спеціально уповноваженого суб'єкта у
сфері протидії корупції за рішенням
начальника органу, який має право
приймати або звільняти із служби
особу, яка вчинила таке
правопорушення, проводиться службове
розслідування.

Так, судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що з 01.09.2003 року по
01.06.2013 року позивач проходив службу в
органах внутрішніх справ, що
стверджується копією трудової книжки
(а.с. 14).

Відповідно до наказу відповідача від
20.07.2012 року № 162 о/с позивач з 20.07.2012 року
призначений дільничним інспектором
міліції відділу дільничних
інспекторів міліції Мукачівського
міського відділу (з обслуговування м.
Мукачева та Мукачівського району) УМВС
України в Закарпатській області.

Згідно з висновком за результатами
службового розслідування відносно
позивача складеного 24.05.2013 року та
затвердженого начальником УМВС
України в Закарпатській області 27.05.2013
року встановлено, що позивач за період
з 20.07.2012 року до 15.05.2013 року безпідставно
не виходив на службу впродовж 180
робочих днів.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 4 ст.71 КАС України передбачено,
що суб'єкт владних повноважень повинен
подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. У разі
невиконання цього обов'язку суд
витребовує названі документи та
матеріали.

Керуючись вищенаведеними правовими
нормами, суд апеляційної інстанції як
письмовий доказ у справі, бере до уваги
наявні у справі - Матеріали службового
розслідування відносно дільничого
інспектора міліції ВДІМ Мукачівського
МВ УМВС ОСОБА_1 справа № 106 (а.с.47-190).

Так, на виконання вимог статті 14 Закону
України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України»
службовим розслідуванням встановлено,
що 22.04.2013 року до відділу внутрішньої
безпеки у Закарпатській області ДВБ
МВС України - надійшла інформація про
те, що дільничний інспектор міліції
ВДІМ Мукачівського МВ (з
обслуговування м. Мукачева та
Мукачівського району) УМВС України в
Закарпатській області капітан міліції
ОСОБА_1 у період з 20.07.2012 року по 22.04.2013
року не виходив на службу без поважних
причин (а.с.50).

Опитаний ОСОБА_1 повідомив, що після
призначення дільничним інспектором
міліції Мукачівського МВ УМВС тривалий
час виконував обов'язки за попередньою
посадою. Після чого протягом місяця
виконував функціональні обов'язки
дільничного інспектора міліції. У
серпні 2012 року звернувся до
керівництва Мукачівського МВ УМВС з
рапортом про надання йому чергової
відпустки за 2012 рік. Після відбуття
відпустки терміном 35 діб, він близько
двох тижнів перебував на лікуванні,
однак у якому саме медичному закладі не
пригадує. Після закінчення лікування
приступив до виконання обов'язків, а
листки непрацездатності надав
начальникові ВДІМ міськвідділу ОСОБА_2

Зі слів ОСОБА_1, у листопаді 2012 року йому
була надана короткострокова відпустка
за сімейними обставинами, а у грудні
він приступив до виконання своїх
службових обов'язків. Однак, за усною
домовленістю з керівництвом
відділення, до охорони громадського
порядку нє залучався, оскільки погано
себе почував. У лютому 2013 року він
травмував руку, однак продовжував
виходити на службу. За усним
погодженням з ОСОБА_2В він знову до ОГП
та чергування в оперативних групах не
залучався.

19.02.2013 ОСОБА_1 звернувся до хірурга СМЗ
УМВС та перебував на лікуванні до
30.03.2013. Після завершення лікування
приступив до виконання обов'язків,
однак, оскільки ще недостатньо
відновився після травми, керівництвом
ВДІМ Мукачівського МВ УМВС до ОГП не
залучався. Факт безпідставної
відсутності на службі заперечив.

Підтвердити документально виконання
обов'язків за посадою дільничного
інспектора міліції з моменту його
призначення на вказану посаду ОСОБА_1
не зміг (а.с.94-106).

Опитаний у ході службового
розслідування начальник ВДІМ
Мукачівського МВ УМВС підполковник
міліції ОСОБА_2 пояснив, що після
призначення на посаду дільничного
інспектора міліції Мукачівського МВ
УМВС ОСОБА_1 на службу не виходив та
повідомляв, що перебуває на лікуванні.
З часу призначення дільничним
інспектором міліції жодних матеріалів,
які надходили на адресу ВДІМ
міськвідділу - не розглянув, до складу
слідчо-оперативної групи МВ не
заступав та до охорони громадського
порядку не залучався. Адміністративна
дільниця за вказаним працівником також
не закріплялась. Разом з тим ОСОБА_2
повідомив, що не доповідав керівництву
міськвідділу про тривале перебування
на лікуванні підлеглого (а.с.58-59).

У ході службового розслідування також
були опитані дільничні інспектори
міліції Мукачівського МВ УМВС, які
обслуговують 9 адміністративних зон
м.Мукачева та Мукачівського району
Закарпатської області.

Усі опитані (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та
ОСОБА_15) повідомили, що на жодній із зон
обслуговування Мукачівського МВ УМВС
ОСОБА_1 у період з 20.07.2013 року до травня
2013 року не працював, участі у розгляді
заяв не приймав, на нарадах та зборах
особового складу був відсутній, до
охорони громадського порядку не
залучався (а.с.60-82).

Установлено, що за ОСОБА_1 не закріплені
табельна вогнепальна зброя та
спеціальні засоби, також він не
ознайомлений зі своїми
функціональними обов'язками, упродовж
зазначеного періоду жодного разу не
відвідував занять по службовій
підготовці, зошит для проведення
занять зі службової підготовки на 2012-2013
роки у нього взагалі відсутній. Також
за період з липня 2012 року до
теперішнього часу ОСОБА_1 жодного разу
не був присутнім на стройовому огляді
особового складу міськвідділу.

Службовим розслідуванням установлено,
що наказом начальника Мукачівського МВ
УМВС № 39 о/с від 30.08.2012 року ОСОБА_1
надано частину чергової відпустки за
2012 рік - з 25 серпня по 26 серпня 2012 року
(а.с.186).

Після закінчення відпустки ОСОБА_1 до
виконання службових обов'язків не
приступив.

Як пояснив з цього приводу ОСОБА_2,
ОСОБА_1 поінформував його, що після
відпустки знову розпочав лікування,
однак у якому саме медичному закладі не
повідомив.

За даними сектору кадрового
забезпечення Мукачівського МВ УМВС
чергова відпустка за 2012 рік у кількості
35 діб, а також короткострокова
відпустка у зв'язку з сімейними
обставинами ОСОБА_1 не надавалась.
Відповідних рапортів ОСОБА_1 про
надання таких відпусток у СКЗ
міськвідділу немає.

Установлено, що у квітні 2013 року ОСОБА_1
передав до СКЗ Мукачівського МВ УМВС
три листки непрацездатності за період
з 20.02.2013 року по 29.03.2013 (а.с. 98-99).

Перевіркою наданих документів
установлено, що з 20 лютого до 06 березня
2013 року ОСОБА_1 знаходився на
амбулаторному лікуванні в лікарні з
поліклінікою СМЗ УМВС України в
Закарпатській області (довідка про
тимчасову непрацездатність № 6003 від
20.02.2013 року). З 07 березня по 29 березня 2013
року ОСОБА_1 продовжив амбулаторне
лікування в Ужгородській міській
поліклініці (листок непрацездатності
№ 086516 від 07.03.2013 року).

Також установлено, що інших листків
непрацездатності до СКЗ Мукачівського
МВ УМВС ОСОБА_1 не надавав, керівництву
про своє місцезнаходження своєчасно не
повідомляв, чим грубо порушив вимоги
службової дисципліни та, зокрема п.2.13.
"Порядку звільнення від службових
обов'язків через тимчасову
непрацездатність осіб рядового та
начальницького складу МВС України" від
27.01.2004 року.

Таким чином установлено, що ОСОБА_1 за
період з 20.07.2012 року до 15.05.2013 року
безпідставно не виходив на службу
впродовж 180 робочих днів.

Щодо посилань позивача на те, що в ході
службового розслідування не було
долучено до матеріалів розслідування
табелів обліку використаного робочого
часу, слід зазначити, що табелі обліку
робочого часу на атестованих
працівників не ведуться.

Не заслуговують уваги також посилання
позивача на те, що відповідачем
порушено ст. 148 КЗпП, що виразилося в
застосуванні дисциплінарного
стягнення у термін більш ніж одного
місяця з дня виявлення проступку, з
огляду на наступне.

Так, порядок притягнення до
дисциплінарної відповідальності осіб
рядового і начальницького складу
визначено Законом України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» від 22.06.2006
року №3460-ІV.

Зокрема статтею 16 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» передбачено,
що дисциплінарне стягнення
накладається у строк до одного місяця з
дня, коли про проступок стало відомо
начальнику.

У разі проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
кримінального провадження або
провадження у справі про
адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Враховуючи наведене, колегією суддів
встановлено, що службове розслідування
закінчено 27.05.2013 року, наказ УМВС про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності окремих працівників
Мукачівського МВ УМВС винесено 29.05.2013
року за № 626, витяг з наказу позивач
отримав 30.05.2013 року, в чому особисто
розписався, а тому посилання позивача
на пропущення відповідачем строків
притягнення до дисциплінарної
відповідальності є безпідставним.

Дана обставина також встановлена
Закарпатським окружним
адміністративним судом у оскаржуваній
постанові від 15.08.2013 року.

Колегія суддів не погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що Наказ УМВС № 626 від 29.05.2013р. «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників
Мукачівського МВ УМВС» та Наказ №112о/с
від 31. 05.2013р. «По особовому складу» в
частині звільнення позивача з органів
внутрішніх справ України у запас
Збройних сил за п. 64 «є» (за порушення
дисципліни) не обґрунтовані, прийняті
без урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
оскільки у матеріалах справи наявні
належні та допустимі письмові докази,
які підтверджують порушення ОСОБА_1
службової дисципліни та правомірність
прийняття оскаржуваних наказів.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

В силу ч.ч.1-3 ст.86 КАС України, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед
встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Так, суд апеляційної інстанції оцінив
наявні у матеріалах справи належні та
допустимі письмові докази (що
містяться у матеріалах службового
розслідування відносно дільничого
інспектора міліції ВДІМ Мукачівського
МВ УМВС ОСОБА_1 справа № 106) за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні та прийшов до висновку, що
відповідач приймаючи Наказ № 626 від
29.05.2013 р. «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників Мукачівського МВ УМВС» та
Наказ № 112 о/с від 31.05.2013р. «По особовому
складу» в частині звільнення позивача
з органів внутрішніх справ України у
запас Збройних сил за п. 64 «є» (за
порушення дисципліни) діяв на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Законом України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» та
Положенням про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Також, щодо заявленої позовної вимоги
про відшкодуванню на користь ОСОБА_1
моральної шкоди в розмірі 100000 грн., то
суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Так, із матеріалів справи слідує, що
позивачем в судовому засіданні не
доведено, що дії відповідача порушили
його законні права та призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

З огляду на це, колегія суддів вважає,
що оскільки законні права ОСОБА_1 не
порушені, то і відсутні правові
підстави для задоволення позовної
вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди в розмірі 100000 грн.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до переконання, що оскільки
оскаржувані накази є законними та
прийнятими відповідно до вимог чинного
законодавства - у задоволенні позовних
вимог щодо визнання незаконними
наказів та поновлення на роботі слід
відмовити, оскільки позовні вимоги не
знайшли свого підтвердження та
спростовані належними та допустимими
доказами, що містяться у матеріалах
справи.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин не
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення, яке
підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області задовольнити,
а постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15.08.2013 р. по
справі № 807/2217/13-а - скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області, Мукачівського
міського відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Закарпатській області про визнання
незаконними наказів, поновлення на
роботі та відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О.
Большакова

В.Я. Макарик