Справа № 826/18053/13-а
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін
Суддя-доповідач: Романчук О.М
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

при секретарі
Артюхіній М.А.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві апеляційну скаргу
Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго» на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго» до Державної
фінансової інспекції України в місті
Києві, за участю третьої особи
Державної фінансової інспекції в
Івано-Франківській області про
скасування частково вимоги від 15.10.2013
року, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство
зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго» звернулось з позовом
до Державної фінансової інспекції в м.
Києві, за участю третьої особи
Державної фінансової інспекції в
Івано-Франківській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги, що викладена в листі від 15.10.2013
року №2608-1414/13644 в частині:

- «відшкодувати витрати за незаконно
сплачені штрафні санкції на загальну
суму 695,7 тис.грн. у відповідності до
норм чинного законодавства України (п. 2
вимоги)»;

- «зменшити вартість виконаних робіт на
загальну суму 156,2 тис.грн. та
відобразити в бухгалтерському обліку
дебіторську заборгованість
контрагентів на зазначену вище суму;
стягнути з контрагентів кошти в сумі
156,2 тис.грн. у відповідності до статей 22,
623 Цивільного кодексу України, в тому
числі шляхом проведення претензійно -
позовної роботи з контрагентами на
зазначену суму» (п. 3 вимоги);

- «забезпечити повернення коштів в сумі
64.2 тис.грн. у відповідності до вимог
чинного законодавства України;
провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до Фонду
в сумі 3,8 тис.грн. (п. 6 вимоги);

- «зменшити вартість виконаних робіт на
загальну суму 52 591,80 грн. та відобразити
в бухгалтерському обліку дебіторську
заборгованість контрагентів на
зазначену вище суму; стягнути з
контрагентів кошти в сумі 52 591,80 грн. у
відповідності до статей 22, 623
Цивільного кодексу України, в тому
числі шляхом проведення претензійно -
позовної роботи з контрагентами на
зазначену суму» (п. 7 вимоги);

- «відобразити дебіторську
заборгованість за КП
«Водотеплосервіс» на загальну суму 236,96
тис.грн.; забезпечити стягнення коштів
на загальну суму 236,96 тис.грн., в тому
числі з осіб, з вини яких допущене
вищезазначене порушення» (п. 9 вимоги).

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 березня 2014 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу в якій просить її
скасувати, та прийняти нову постанову
про задоволення адміністративного
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державною фінансовою інспекцією в
місті Києві проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго» за період з 01.10.2010
року по 31.05.2013 року, за результатами
якої 06.09.2013 року складено акт №05-21/199.

На підставі акту №05-21/199 відповідачем
прийнято лист - вимогу про усунення
виявлених ревізією порушень від 15.10.2013
року №2608-1414/13644, відповідно до якого,
зокрема:

- «відшкодувати витрати за незаконно
сплачені штрафні санкції на загальну
суму 695,7 тис.грн. у відповідності до
норм чинного законодавства України (п. 2
вимоги)»;

- «зменшити вартість виконаних робіт на
загальну суму 156,2 тис. грн. та
відобразити в бухгалтерському обліку
дебіторську заборгованість
контрагентів на зазначену вище суму;
стягнути з контрагентів кошти в сумі
156,2 тис. грн. у відповідності до статей
22, 623 Цивільного кодексу України, в тому
числі шляхом проведення претензійно -
позовної роботи з контрагентами на
зазначену суму» (п. 3 вимоги);

- «забезпечити повернення коштів в сумі
64.2 тис. грн. у відповідності до вимог
чинного законодавства України;
провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до Фонду
в сумі 3,8 тис.грн. (п. 6 вимоги);

- «зменшити вартість виконаних робіт на
загальну суму 52 591,80 грн. та відобразити
в бухгалтерському обліку дебіторську
заборгованість контрагентів на
зазначену вище суму; стягнути з
контрагентів кошти в сумі 52 591,80 грн. у
відповідності до статей 22, 623
Цивільного кодексу України, в тому
числі шляхом проведення претензійно -
позовної роботи з контрагентами на
зазначену суму» (п. 7 вимоги);

- «відобразити дебіторську
заборгованість за КП
«Водотеплосервіс» на загальну суму 236,96
тис.грн.; забезпечити стягнення коштів
на загальну суму 236,96 тис.грн., в тому
числі з осіб, з вини яких допущене
вищезазначене порушення» (п. 9 вимоги).

Враховуючи вищевикладене позивач
звернувся до суду з позовом про
визнання протиправною та скасування в
частині вимоги Державної фінансової
інспекції в місті Києві викладену в
листі від 15.10.2013 року №2608-1414/13644.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів виходить з
наступного.

Щодо п.2 вимоги Держфінінспекції в
м.Києві від 15.10.2013 року № 26-08-14-14/13644.

З матеріалів справи вбачається, що за
період з 01.10.2010 року по 31.05.2013 року
відповідно до бухгалтерського обліку
по рахунку 948 «Визнані штрафи, пені,
неустойки» позивачем сплачено
штрафних санкцій, пені та неустойки в
загальній сумі 1 259 059,55 грн., а саме: за 4
квартал 2010 року - 83 741,65 грн., за 2011 рік - 54
980,14 грн., за 2012 рік - 323 323,06 грн., за січень
- травень 2013 року - 563 249,08 грн., з яких
адміністративно-господарська санкція
за невиконання норми робочих місць для
працевлаштування інвалідів в
загальній сумі 304 059,15 грн. та штрафних
та фінансових санкцій на користь інших
підприємств в загальному розмірі 682 611,80
грн., а саме:

1) ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» в сумі 64 003,15 гривень.

Відповідно до платіжних доручень ДПЗД
«Укрінтеренерго» від 14.10.2010 № 1085 в сумі
28 619,94 грн. (р/р №10 в ГУ по AT
«Ощадбанк» в м. Київ) та від 22.11.2010 № 46
(р/р № 2301 в AT «Банк «Фінанси та
Кредит») сплачено ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» в загальній сумі 64
003,15 грн. відповідно до призначення
платежу: «Згідно рішення
Господарського суду м. Києва від 26.10.2009
у справі № 7/423 по строку сплати станом
до 01.11.2010 та до 01.12.2010. Без ПДВ».

Згідно рішення Господарського суду м.
Києва від 26.10.2009 по справі № 7/423 за
позовом ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» до ДПЗД «Укрінтеренерго» про
стягнення боргу та штрафних санкцій за
поставлений природний газ у розмірі 2 325
047,45 гривень, суд вирішив: позов
задовольнити частково, стягнути з ДПЗД
«Укрінтеренерго» на користь ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України»
штрафних санкцій у загальному розмірі
424 598,19 грн., а саме: пені у розмірі 211 679,07
грн., індексу інфляції - 162 895,74 грн., 3%
річних -26 459,88 грн., державного мита - 23
251,00 грн., витрат на
інформаційно-технічне забезпечення -
312,50 гривень, в частині стягнення
основного боргу в сумі 1 924 012,76 грн. -
провадження у справі припинити та
розстрочити виконання рішення рівними
частинами кожного місяця строком на
один рік: до 01.01.2010 - до 01.12.2010 в сумі 35 383,18
гривень.

Так, відповідно до обставин справи,
позовні вимоги мотивовані
заборгованістю ДПЗД «Укрінтеренерго»
за поставлений газ по договору від
18.11.2008 № 06/08-2118-ТЕ-15 в сумі 1 924 012,76
гривень.

ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» з огляду цих обставин просить
стягнути з ДПЗД «Укрінтеренерго»
фінансових та штрафних санкцій у
загальному розмірі 424 598,19 гривень.

Судом встановлено, що сума основного
боргу в розмірі 1924012,76 грн. була
повністю сплачена позивачу в два етапи:
в сумі 1816457,42 грн. - погашено шляхом
заліку зустрічних однорідних вимог
згідно листа від 27.05.2009 № 44/12-1398 та в
сумі 107555,34 грн. - сплачені в загальній
суму 50101734,55 грн. платіжним дорученням
від 06.07.2009 № 345, що також
підтверджується актом звіряння
розрахунків станом на 31.07.2009.

Ревізією встановлено, що станом на
01.10.2010 в бухгалтерському обліку
підприємства заборгованість по
договору від 18.11.2008 № 06/08-2118-ТЕ-15
відсутня.

Також, відповідно наданого до ревізії
листа підприємства від 24.06.2010 № 44/32.12-1154
«Про зарахування зустрічних
однорідних вимог» до ДК «Газ України»
НАК «Нафтогаз України», станом на 01.06.2010
підприємством здійснена передплата у
розмірі 243 529,84 грн. за договором
поставки природного газу від 23.09.2009 №
06/09-1097.

Відповідно до листа, одночасно згідно
судових рішень з підприємства вирішено
стягнути на користь ДК «Газ України»
НАК «Нафтогаз України» такі штрафні
санкції: в сумі 142 491,33 грн. - згідно з
рішенням Господарського суду м. Києва
від 26.10.2009 у справі № 7/422 (за договором №
06/08-2119 БО-15 від 18.11.2008) та в сумі 424 598,19
грн. - згідно з рішенням Господарського
суду м. Києва від 26.10.2009 у справі № 7/423
(за договором № 06/08-2118 ТЕ-15 від 18.11.2008).
Станом на 24.06.2010 залишок, який підлягає
сплаті підприємством на користь ДК
«Газ України» НАК «Нафтогаз України»
до кінця 2010 року становить:

130617,06 грн. - згідно з рішенням
Господарського суду м. Києва від 26.10.2009
року у справі № 7/422

176915,93 грн. - згідно з рішенням
Господарського суду м. Києва від 26.10.2009
року у справі № 7/423.

В зв'язку з зазначеним та керуючись ч.2
ст. 601 Цивільного кодексу України,
Підприємство заявило про зарахування
суми переплати за договором від 23.09.2009
року № 06/09-1097 у розмірі 243529,84 грн. в
рахунок погашення штрафних санкцій
наступним чином: згідно з рішенням
Господарського суду м. Києва від 26.10.2009
року у справі № 7/422 - 130617,06 грн. та згідно
з рішенням Господарського суду м. Києва
від 26.10.2009 у справі № 7/423 -112912,78 гривень.

Лист підписано директором
підприємства Кучер М.В. та головним
бухгалтером підприємства Самохвал О.В.

Також, до ревізії надано акт звіряння
розрахунків між ДПЗД «Укрінтеренерго»
та ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» згідно з рішенням
Господарського суду м. Києва від 26.10.2009
у справі № 7/423 (договір №
06/08-2118-ТЕ-15-44/6-90) за підписами головних
бухгалтерів підприємств, відповідно до
якого залишок станом на 29.07.2010
становить 64003,15 гривень.

Відповідно до службових записок від
08.10.2010 № 1834 та 02.11.2010 № 1995 та платіжних
доручень від 14.10.2010 № 1085 та від 22.11.2010 №46
кошти в сумі 64003,15 грн. були
перераховані ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України».

Перерахування штрафних санкцій ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» в сумі
64003,15 грн. також підтверджується
проведеною зустрічною звіркою виду,
обсягу і якості операцій та
розрахунків із ДПЗД «Укрінтеренерго» у
ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» за період з 01.10.2010 по 31.05.2013
(довідка від 26.07.2013 № 08-31/1702).

2) Державному підприємству
«Енергоринок» в сумі 369 413,00 гривень.

Так, відповідно до банківських виписок
та платіжних доручень за період з 31.07.2012
по 30.05.2013 підприємством сплачено
штрафних санкцій по договору №
44/1-64/5470/01/01 ДП «Енергоринок» в загальній
сумі 369 413,0 грн. (р/р № 001 в ПАТ
«Київська Русь» та р/р № 474 в ПАТ
«Укргазбанк»), а саме відповідно до
призначення платежу: інфляційні - в
сумі 84 227,00 грн., 3% річних - в сумі 76 153,00
грн., пеня - 183 953,00 грн., судовий збір - в
сумі 25 080,00 гривень.

Відповідно бухгалтерського обліку
ДПЗД «Укрінтеренерго» станом на 31.05.2013
по рахунку 611 «Поточна
заборгованість за довгостроковими
зобов'язаннями» відображено поточну
розстрочену заборгованість за
штрафними санкціями по договору від
19.06.2009 № 44/1-64/5470/01/01 в сумі 235 081,00 грн. та
по рахунку 55 «Інші довгострокові
зобов'язання» відображено
довгострокову розстрочену
заборгованість за штрафними санкціями
в сумі 201 510,96 грн. за куповану
електроенергію на межах відповідних
областей України, що співпадають з
державним кордоном України, для
здійснення ДПЗД «Укрінтеренерго» її
експорту до Республіки Білорусь по
договору від 19.06.2009 № 44/1-64/5470/01/01.

Відповідно до наданих документів по
справі № 5011-1/2332-2012 Господарського суду
м. Києва, 23.02.2012 до підприємства від ДП
«Енергоринок» подано позов про
стягнення коштів в сумі 43 265 388,53 грн. за
порушення умов договору в частині
прострочення оплати за договором від
19.06.2009 № 44/1-64/5470/01/01 (в т.ч. основного
боргу - в сумі 42 880 055,41 грн. та штрафних
санкцій в сумі 385 333,12 грн.).

В порушення умов договору ДПЗД
«Укрінтеренерго» не розрахувався за
отриману електроенергію, внаслідок
чого утворився борг перед позивачем (ДП
«Енергоринок») в сумі 42880055,41 грн.

В ході судового розгляду підприємством
було сплачено частину основного боргу
в загальній сумі 24380055,41 грн., в т.ч. в
сумі 6249546,00 грн. до подачі позову до
суду.

Згідно з наданим рішенням
Господарського суду в м. Києві від
18.05.2012 по справі № 5011-1/2332-2012 позовні
вимоги ДП «Енергоринок» задоволені
частково на суму 19251281,96 грн. (основного
боргу - 18500000,00 грн., штрафних санкцій
-751281,96 грн. та судових витрат - 54723,00
гривень).

Ревізією встановлено, що відповідно до
бухгалтерського обліку підприємства
по рахунку 631 за контрагентом ДП
«Енергоринок» станом на 01.07.2012 за
договором від 19.06.2009 № 44/1-64/5470/01/01
обліковувалась кредиторська
заборгованість на суму 18 500 000,00 грн.

06.07.2012 ухвалою Господарського суду м.
Києва виконання судового рішення від
18.05.2012 згідно заяви ДПЗД
«Укрінтеренерго» розстрочене по 804416,00
грн. щомісячно протягом липня 2012 -
травня 2014, та по 804436,96 грн. - протягом
червня 2014 року, а саме: сума основного
боргу - 770833,00 грн., інфляційні - 7657,00 грн.,
3% річних - 6923,00 грн., пеня - 16723,00 грн.,
судовий збір - 2280,00 грн.

Перерахування підприємством штрафних
санкцій та судових витрат ДП
«Енергоринок» в сумі 369 413,0 грн. також
підтверджується проведеною зустрічною
звіркою виду, обсягу і якості операцій
та розрахунків із ДП «Енергоринок» за
період з 01.10.2010 по 31.05.2013 (довідка від
31.07.2013 №08-31/1734).

3) Публічному акціонерному товариству
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» в загальній сумі 262
317,46 гривень.

Так, відповідно до платіжного
доручення ДПЗД «Укрінтеренерго» від
07.05.2013 № 592 в сумі 13 121,81 грн. (р/р №474
в АБ «Укргазбанк») сплачено коштів на
рахунок ВДВС Подільського РУЮ у м.
Києві відповідно до призначення
платежу: «Добровільне виконання
рішення Господарського суду м. Києва
від 31.01.2013 року у справі № 5011-8/17302-2012 без
ПДВ».

Відповідно до наданих документів по
справі № 5011-8/17302-2012, 23.11.2012 до
підприємства від ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» подано позов про стягнення
штрафних та фінансових санкцій в сумі
48017,88 грн. (пеня -7109,20 грн., інфляційні -
39535,91 грн., 3% річних - 1372,76 грн.) за
неналежне виконання ДПЗД
«Укрінтеренерго» своїх обов'язків щодо
оплати отриманого природного газу
відповідно до умов договору від 29.09.2011
№ 44/1-81 на купівлю-продаж природного
газу.

Згідно з наданим рішенням
Господарського суду в м. Києві від
31.01.2013 № 5011-8/17302-2012 позовні вимоги ПАТ
НАК «Нафтогаз України» задоволені
частково на суму 13121,81 грн. (пеня - 7109,20
грн., інфляційні - 4185,26 грн., 3% річних -
1372,76 грн., судові витрати -454,59 грн.).

18.02.2013 було видано наказ Господарського
суду м. Києва на виконання рішення від
31.01.2013.

16.04.2013 було видано постанову ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві про
відкриття виконавчого провадження.

19.06.2013 - постанова ВДВС Подільського РУЮ
у м. Києві про закінчення виконавчого
провадження.

Також, відповідно до платіжного
доручення ДПЗД «Укрінтеренерго» від
13.05.2013 № 599 в сумі 249 195,65 грн. (р/р
№474 в АБ «Укргазбанк») сплачено
коштів на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» відповідно до призначення
платежу: «Добровільне виконання
рішення Господарського суду м. Києва
від 25.12.2012 у справі № 5011-42/16055-2012, згідно
договору від 30.09.2011 №14/2367/11».

Відповідно до наданих документів по
справі № 5011-42/16055-2012, 23.11.2012 до
підприємства від заступника прокурора
м. Києва в інтересах держави в особі
Міненерговугілля України та ПАТ «НАК
«Нафтогаз України»» подано позов до
Господарського суду м. Києва про
стягнення основного боргу та штрафних
та фінансових санкцій в загальній сумі
8 025 329,08 грн. (основного боргу - 6487998,01
грн., пеня - 622292,39 грн., інфляційні - 726419,56
грн., інфляційні - 38261,77 грн., 3% річних -
150357,35 грн.) за неналежне виконання ДПЗД
«Укрінтеренерго» своїх обов'язків щодо
оплати отриманого природного газу
відповідно до умов договору від 30.09.2011
№ 44/2367/11 на купівлю-продаж природного
газу.

Відповідно до обставин справи, що
підтверджується первинними
документами (актами
приймання-передачі, банківськими
виписками) та бухгалтерським обліком
підприємства (рахунок 631), на виконання
умов договору від 30.09.2011 № 44/2367/11 було в
періоді жовтень 2011 - квітень 2012
поставлено підприємству природного
газу на загальну суму 11 976 764,50 грн. та
сплачено коштів в сумі 5 488 766,49 грн.
Заборгованість у розмірі 6 487 998,01 грн.
було погашено за рахунок коштів
субвенції з державного бюджету м. Києва
для погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню (грошові кошти
на підставі договору про організацію
взаєморозрахунків № 209/517 у розмірі 6 487
998,01 грн. сплачені ПАТ НАК «Нафтогаз
України» 23.11.2012 року).

Згідно з наданим рішенням
Господарського суду в м. Києві від
25.12.2012 №5011-42/16055-2012 провадження у справі
в частині вимог стягнення суми
основного боргу припинити та позовні
вимоги ПАТ НАК «Нафтогаз України»
задоволені частково на суму 249 195,45 грн.
(пеня - 100000,00 грн., штраф -100000,00 грн., 3%
річних - 49195,65 грн.) та стягнення у дохід
державного бюджету України судового
збору в сумі 54046,45 грн.

Відповідно до бухгалтерського обліку
підприємства станом на 31.05.2013 судовий
збір по справі від 25.12.2012 № № 5011-42/16055-2012
не сплачено.

03.01.2013 - ПАТ НАК «Нафтогаз України»
подано апеляційну скаргу до Київського
апеляційного господарського суду на
рішення Господарського суду м. Києва
від 25.12.2012.

27.02.2013 - постановою Київського
апеляційного господарського суду ПАТ
НАК «Нафтогаз України» відмовлено у
задоволенні апеляційної скарги,
рішення Господарського суду м. Києва
від 25.12.2012 залишено без змін.

19.03.2013 - ПАТ НАК «Нафтогаз України»
подано касаційну скаргу про скасування
рішення Господарського суду м. Києва
від 25.12.2012.

19.06.2013 - постановою Вищого
господарського суду України
відмовлено у задоволені касаційної
скарги ПАТ НАК «Нафтогаз України»,
рішення суду першої та апеляційної
інстанції залишено без змін.

Перерахування підприємством штрафних
санкцій НАК «Нафтогаз України» в сумі
249 195,45 грн. також підтверджується
проведеною зустрічною звіркою виду,
обсягу і якості операцій та
розрахунків із НАК «Нафтогаз України»
за період з 01.10.2010 по,31.05,2013 (довідка від
19.07.2013 № 08-31/1649).

Враховуючи вищевикладене, ДПЗД
«Укрінтеренерго» по вищезазначених
договорах сплачено штрафних санкцій на
загальну суму 695 733,61 грн., а саме: ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» в сумі
64 003,15 грн., ДП «Енергоринок» в сумі 369 413,0
грн. та НАК «Нафтогаз України» в
загальній сумі 262 317,46 гривень.

Як встановлено Господарським судом
міста Києва під час розгляду
вищезазначених справ, ДПЗД
«Укрінтеренерго» не виконані належним
чином зобов'язання відповідно до умов
договорів щодо оплати, та, як наслідок,
призвело до стягнення з ДПЗД
«Укрінтеренерго» штрафних санкцій в
загальній сумі 695 733,61 гривень.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні адміністративного позову
щодо вимоги (п. 2) про відшкодування
витрат на незаконно сплачені штрафні
санкції на загальну суму 695,7 тис. грн.,
мотивував своє рішення тим, що
підприємством порушені строки
розрахунків за договорами, укладеними
з НАК «Нафтогаз України», ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України», ДП
«Енергоринок»; підприємством допущено
порушення низки статей Цивільного та
Господарського кодексів України, які
регулюють умови виконання цивільних та
господарських зобов'язань;
господарськими судами прийнято
рішення про стягнення з позивача
штрафних санкцій на користь
контрагентів за порушення розрахунків;
позивачем незаконно сплачені на
виконання судових рішень відповідні
штрафні санкції.

Однак, апелянт в своїй апеляційній
скарзі зазначає, що всупереч статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України Окружний адміністративний суд
міста Києва не перевірив та не
врахував, що рішення відповідача було
прийнято необґрунтовано, без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, а саме
суд першої інстанції не з'ясував
причини, через які позивач не зміг
своєчасно розрахуватися з
контрагентами та був змушений сплатити
на виконання судових рішень штрафні
санкції, хоча ці причини мали істотне
значення для правильного вирішення
справи.

Так, колегією суддів, під час розгляду
справи, було встановлено, що судом
першої інстанції надана цілковита
перевага позиції відповідача та
взагалі не враховані доводи позивача
про те, що порушення строків
розрахунків за енергоносії перед ДК
«Газ України» НАК «Нафтогаз України»,
НАК «Нафтогаз України» та ДП
«Енергоринок» сталося не з вини та не
через недбалу бездіяльність
державного підприємства, а в силу ряду
об'єктивних несприятливих обставин
фінансово-господарської діяльності
позивача, внаслідок чого утворився
критичний дефіцит обігових коштів, та
загальних кризових процесів в сфері
розрахунків між підприємствами
паливно-енергетичної галузі, на які
підприємство вплинути не могло, як і не
могло ним запобігти, а саме:

- існування заборгованості Державного
бюджету України перед позивачем з
відшкодування податку на додану
вартість, що підтверджується
відповідними документами;

- існування заборгованості основного
споживача теплової енергії КП
«Водотеплосервіс» перед позивачем та
неможливістю примусового її стягнення
у зв'язку з зупиненням виконавчих
проваджень внаслідок дії мораторію,
встановленого Законом України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу» від
23.06.2005 року № 2711-IV;

- несвоєчасне та не в повному обсязі
повернення ДК «Газ України» позивачу
переплати, яка виникла у зв'язку зі
зміною у жовтні 2011 року, без завчасно
гопопередження, постачальника
природного газу з ДК «Газ України» на
НАК «Нафтогаз України», за договорами
купівлі-продажу природного газу від
20.12.2010 року № 06/10-2258 та від 30.08.2011 року
№06/11-1188 на загальну суму 22 110 190,70 грн.;

- одностороннє зарахування з боку ДК
«Газ України» суми переплати за
вказаними вище договорами в погашення
заборгованості за природний газ, в т.ч.
придбаний для комунальних потреб, на
загальну суму 10 583 366,78 грн., що
унеможливило проведення розрахунків
за рахунок субвенції з Державного
бюджету України місцевим бюджетам на
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування.

Як вбачається, з оскаржуваної
постанови, судом першої інстанції не
встановлено обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги, не
здійснено дослідження та оцінки
доказів наданих позивачем, як того
вимагає п.1 ч.1 ст.161 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Крім того, судом першої інстанції не
було враховано того, що позивачем вжито
усіх можливих заходів для зменшення як
суми основної заборгованості, так і
суми штрафних санкцій, що
підтверджується рішеннями
господарських судів про зменшення сум
штрафних санкцій, належних до сплати
позивачем.

Слід зауважити, що висновок
відповідача, з яким погодився суд
першої інстанції, про те, що сплата
штрафних санкцій здійснена незаконно -
колегія суддів вважає безпідставним,
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, всі штрафні санкції були
сплачені на виконання рішень
господарського суду від 26.10.2009 року у
справі № 7/423, від 18.05.20012 року у справі №
5011-1/2332-2012, від 25.10.2012 року у справі №
5011-42/16055-2012, які набрали законної сили та
є обов'язковими для виконання.

В оскаржуваній постанові суд першої
інстанції послався на положення
Цивільного та Господарського кодексів
України, що регулюють умови виконання
договірних зобов'язань, однак ці
законодавчі нормативно-правові акти
регулюють приватно-правові відносини,
розгляд та оцінка яких не належить до
компетенції адміністративного суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з доводами
апелянта про те, що постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03.03.2014 року в частині відмови визнати
протиправною та скасувати п.2 вимоги
відповідача є необґрунтованою.

Щодо п.3 вимоги Держфінінспекції в
м.Києві від 15.10.2013 року № 26-08-14-14/13644.

Між підприємством в особі начальника
Виробничої філії «Калуська
теплоелектроцентраль» Тарана С.О. та ДП
«Львівське монтажне управління» ВАТ
«Південтеплоенергомонтаж», в особі
директора Мураля В.І. було укладено
договір про закупівлю робіт за
державні кошти від 08.07.2011 року №44/5-58.

Предметом договору є виконання робіт з
капітального ремонту основного і
загально станційного обладнання
виробничої філії «Калуська
теплоелектроцентраль».

Вартість робіт визначена сторонами
твердою та становить 1 388 270,40 грн. з ПДВ.

В складі робіт з ремонту обладнання
переліком робіт (додаток № 3 до
договору) передбачено:

- капітальний ремонт
газоповітряпроводів котлоагрегату
ст.№4 на суму 255403,20 грн. з ПДВ;

- капітальний ремонт трансформатора
зв'язку ст.№1 на суму 633146,40 грн. з ПДВ;

- капітальний ремонт візків вимикачів
ВМП-10 на суму 305455,20 грн. з ПДВ;

- роботи з антикорозійного захисту
металоконструкцій і обладнання
пилосистеми котлоагрегату ст.№1 на
суму 194265,60 грн. з ПДВ.

Ревізією правильності визначення
вартості виконаних робіт по договору
від 08.07.2011 року № 44/5-58 встановлено, що в
порушення п 3.3.12 п.п.8, 9 розділу II додатку
19 до ДБН Д. 1.1-1-2000, до інших супутніх
витрат по актах приймання виконаних
будівельних робіт № 2-1 за липень 2011
року на суму 188 823,92 грн., № 2-2 за серпень
2011 року на суму 132 454,98 грн., № 2-3 за
вересень 2011 року на суму 267 601,49 грн.
зайво та без відповідного розрахунку
вартості робіт включено витрати на
виконання технічного керівництва
роботами з капітального ремонту
трансформатора в сумі 108 159,20 грн. з ПДВ.

Вказані витрати відповідно до вимог
розділу 4 ДБН Д. 1.1-1-2000 відносяться до
загальновиробничих. Ці витрати
передбачені договірною ціною без
розшифровки та обґрунтування
необхідності здійснення вказаних
витрат.

Як вбачається з акту, до ревізії надано
договір про закупівлю робіт за
державні кошти від 10.10.2011 року № 44/5-91
укладений між підприємством в особі
начальника виробничої філії «Калуська
теплоелектроцентраль» Тарана С.О. та ДП
«Львівське монтажне управління» ВАТ
«Південтеплоенергомонтаж», в особі
директора Мураля В.І.

Предметом договору є закупівля послуг
з завершення капітального ремонту
трансформатора зв'язку виробничої
філії «Калуська
теплоелектроцентраль».

Вартість робіт визначена сторонами
твердою та становить 177 077,74 грн. з ПДВ.

В складі робіт з ремонту передбачено:

- капітальний ремонт трансформатора
зв'язку ст.№1 на суму 177077,74 грн. з ПДВ.

Ревізією правильності визначення
вартості виконаних робіт по договору
від 10.10.2011 року № 44/5-91 встановлено, що в
порушення п 3.3.12 п.п.8, 9 розділу II додатку
19 до ДБН Д. 1.1-1-2000, до інших супутніх
витрат по акту приймання виконаних
будівельних робіт №1 за жовтень 2011 року
на суму 177 077,74 грн. зайво та без
відповідного розрахунку вартості
робіт включено витрати на виконання
технічного керівництва роботами з
капітального ремонту трансформатора в
сумі 48 000,00 грн. з ПДВ.

Вказані витрати відповідно до вимог
розділу 4 ДБН Д. 1.1-1 -2000 відносяться до
загальновиробничих. Ці витрати
передбачені договірною ціною без
розшифровки та обґрунтування
необхідності здійснення вказаних
витрат

Враховуючи вищевикладене,
відповідачем зроблено висновок, що
через недотримання вимог ДБН Д. 1.1 -1-2000,
по актах приймання виконаних
будівельних робіт № 2-1 за липень 2011
року на суму 188 823,92 грн., № 2-2 за серпень
2011 року на суму 132 454,98 грн., № 2-3 за
вересень 2011 року на суму 267 601,49 грн. № 1
за жовтень 2011 року на суму 177 077,74 грн.
позивачем завищено вартість виконаних
робіт на загальну суму 156 159,20 грн., чим
порушено вимоги п.3.3.12 ДБН Д.1.1-1-2000, ч. 1
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, п.
2.14 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затверджене
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88.

Як вбачається з оскаржуваної постанови
суду першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні адміністративного позову
суд першої інстанції мотивував своє
рішення висновками з акту, не
врахувавши жодного доводу та доказу
позивача.

Предметом доказування в цій частині
позову є обставини розрахунку вартості
витрат на послуги з технічного
керівництва капітальним ремонтом
трансформатора зв`язку станції №1
Калуської ТЕЦ та з`ясування
необхідності надання таких послуг.
Зокрема, судом першої інстанції не було
з`ясовано того, чи варто застосовувати
до порядку визначення послуг з
технічного керівництва виробника по
капітальному ремонту обладнання
відповідних норм ДБН, а відтак, чи
підлягають вони детальній розшифровці,
як це передбачено положенням ДБН.

Позиція відповідача, як зазначено в
акті ревізії та оскарженій вимозі -
слід застосовувати, а позиція позивача,
що визначення вартості послуг з
технічного керівництва виробника по
капітальному ремонту обладнання ДБН
Д.1.1-1-2000 - не нормується.

На вирішення вказаної дилеми, колегія
суддів зазначає, що відповідно до
преамбули Правил визначення вартості
будівництва (ДБН Д. 1.1-1-2000) ці будівельні
норми встановлюють основні правила
визначення вартості нового
будівництва, розширення, реконструкції
та технічного переоснащення
підприємств, будівель і споруд, ремонту
житла, об'єктів соціальної сфери і
комунального призначення та
благоустрою, а також реставрації
пам'яток архітектури та містобудування
і носять обов'язковий характер при
визначенні вартості будов (об'єктів),
будівництво яких здійснюється із
залученням бюджетних коштів або коштів
підприємств, установ і організацій
державної власності.

Ці норми можуть застосовуватися для
визначення вартості
ремонтно-будівельних робіт, які
здійснюються на будовах (об'єктах)
промислового та іншого призначення, з
урахуванням відповідних галузевих та
технологічних особливостей. Рішення з
цього питання приймаються
відповідними міністерствами та іншими
центральними органами виконавчої
влади за погодженням з Держбудом.

З огляду на таке, колегія суддів вважає,
що норми ДБН Д.1.1-1-2000 застосовуються для
визначення вартості будівельних робіт
на об`єктах.

Як вже зазначалось, позивачу в рамках
договорів від 08.07.2011 року №44/5-58 та від
10.10.2011 року №44/5-91, слід зауважити,
надавалися послуги, а не роботи,
пов'язані з ремонтом, а не будівництвом,
обладнання, а не об'єкта чи будови як
комплексної одиниці у будівництві,
трансформатора.

Таким чином, за загальним правилом,
визначеним ДБН Д.1.1-1-2000, витрати на
послуги виробника або його
представника з технічного керівництва
капітальним ремонтом імпортного
обладнання з продовженням терміну
експлуатації, як окремий вид послуг, не
відносяться до загальновиробничих
витрат в будівництві і не нормуються
кошторисними нормативами і
усередненими показниками Держбуду по
п.п.8, 9 додатку 19, підрозділу II, розділу 4,
а визначаються окремим розрахунком в
ціні договору на основі даних
виконавця.

Позивачем, на підтвердження своєї
позиції було надано до суду першої
інстанції клопотання про залучення
додаткових доказів від 28.11.2013 року б/н
два листа:

- копію листа позивача від 18.10.2013 року №
44/07-1949, яким позивач звернувся до
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України з проханням дати
роз'яснення, що витрати на послуги
виробника або його представника з
технічного керівництва капітальним
ремонтом імпортного обладнання з
продовженням терміну експлуатації, як
окремий вид послуг, не відноситься до
загальновиробничих витрат та не
нормується кошторисними нормативами
та усередненими показниками Держбуду
по п.п.8, 9 додатку 19, підрозділу II,
розділу 4, а визначаються окремим
розрахунком згідно глави 9 «Інші роботи
і витрати» ДБН Д 1.1-1-2000, на основі даних
виробника;

- копію листа Департаменту розвитку
будівельної діяльності, ціноутворення
та економіки будівництва Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 14.11.2013 № 8/15-427, яким позивачу
роз'яснено, що положення ДБН Д 1.1-1-200
«Правила визначення вартості
будівництва» не поширюються на
визначення вартості робіт з
капітального ремонту обладнання.

Отже, зазначені документи
підтверджують, що обґрунтування вимоги
по п.3 із посиланням на порушення
позивачем норм відповідних ДБН є
безпідставним, проте судом першої
інстанції оцінки зазначеним доказам
позивача не надано.

Відносно висновку відповідача про
необґрунтованість витрат позивача на
оплату послуг з технічного керівництва
капітальним ремонтом, слід зазначити
наступне.

Позивачем в позовній заяві та
додаткових письмових поясненнях
зазначалося, що для уникнення поділу
відповідальності між різними
виконавцями за відремонтоване
обладнання обов'язкові послуги з
технічного керівництва
спеціалізованої компанії були
включені до предмету договорів з
підрядною організацією.

Визначення залишкового ресурсу і
подовження терміну експлуатації
обладнання, яке відпрацювало свій
ресурс, з проведенням комплексу
діагностичних випробувань і обстежень,
можуть здійснювати лише виробники
обладнання або їх спеціалізовані
уповноважені представники, що мають
відповідні дозволи і документацію для
технічного супроводження і шеф-монтажу
та інших послуг.

Зазначені послуги для технічно
складного обладнання, яке відпрацювало
свій ресурс, як і послуги з шеф-монтажу,
надаються в межах заводської поставки
і документації виробника і за окрему
оплату.

Враховуючи, що послуги з технічного
керівництва представника виробника
обладнання не нормуються ДБН Д. 1.1 -1-2000,
не відносяться до «Переліку
загальновиробничих витрат, які
враховані усередненими показниками
Держбуду» (пункти 8 і 9 додатку 19 до ДБН
Д. 1.1-1-2000. розділ II Витрати на
організацію робіт на будівельних
майданчиках та вдосконалення
технології), вартість таких послуг було
включено до договірної ціни
(Розрахунок №8 «Інші супутні витрати»),
згідно глави 9 «Інші роботи і витрати»
зведеного кошторисного розрахунку, як
витрати замовника і підрядника на
окремий вид послуг, що не врахований в
кошторисних нормативах і усередненими
показниками Держбуду.

Розрахунки вартості послуг з
технічного керівництва наведено в
додатках до договору підрядної
організації №060-11/2-00 від 08.07.2011 року з
спеціалізованою компанією, на підставі
якого визначалася вартість цих послуг
за договорами №44/5-58 і №44/5-91. Позивач
зазначає, що копії зазначених додатків
в ході перевірки були запропоновані
інспектору відповідача для
ознайомлення, однак, не були взяті до
уваги.

При проведенні зустрічних перевірок в
ДП ЛМУ АТ «Південтеплоенергомонтаж» за
інформацією підрядника порушень за
договорами №44/5-58 і №44/5-91 не виявлено
(довідка №05-21/69 від 26.07.2013 року).

Відповідно до ч. 2 статті 7 Закону
України «Про ціни та ціноутворення»
від 20.11.2013 року № 5496-VІ формування
кошторисної нормативної бази,
визначення порядку її застосування у
будівництві, перевірка дотримання
нормативних документів і нормативів
обчислення вартості будівництва
об'єктів, що споруджуються із
залученням бюджетних коштів, коштів
державних і комунальних підприємств,
установ та організацій, кредитів,
наданих під державні гарантії,
здійснюються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері
будівництва/містобудування та
архітектури, і аж ніяк не Державною
фінансовою інспекцією.

Тому, здійснюючи перевірку дотримання
нормативних документів і нормативів
обчислення вартості будівництва та
ремонту об'єктів, що здійснювалися ДПЗД
«Укрінтеренерго», відповідач
перевищив власні повноваження. При
цьому, усвідомлюючи спірність ситуації
та маючи заперечення позивача з цього
питання, відповідач за відповідними
роз'ясненнями до Мінрегіон України не
звертався, оцінку ситуації з боку цього
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує та реалізовує державну
політику у сфері будівництва,
містобудування та архітектури
відповідно до Указу Президента України
від 31.05.2011 року № 633/2011 не отримував, на
що суд першої інстанції уваги не
звернув та всупереч сформованій
судовій практиці не врахував.

В своїй апеляційній скарзі позивач
вказує, що на виконання постанови
Кабінету Міністрів України від 20.05.2009
року №506 «Про затвердження Порядку
проведення Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами державного фінансового
аудиту окремих господарських
операцій» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
ДПЗД «Укрінтеренерго» було включено до
переліку суб'єктів господарювання,
щодо яких проводиться державний
фінансовий аудит. Тому, державним
аудитором органів державної
контрольно-ревізійної служби постійно
здійснювався на підприємстві
операційний аудит всіх господарських
операцій, в тому числі пов'язаних з
виконанням вищезазначених договорів
на закупівлю робіт.

В ході аудиту посадовими особами
інспекції здійснювалася перевірка
обґрунтованості документів на оплату
за договорами та без зауважень
погоджувалися платежі на користь
підрядної організації позивача, в тому
числі і за послуги з технічного
керівництва.

На підтвердження до позовної заяви
позивачем додані погоджені посадовими
особами інспекції копії таких
службових записок підприємства:

від 08.08.2011 року № 1359, погоджена 10.08.2011
року - додаток № 40;

від 07.09.2011 року № 1522, погоджена 12.09.2011
року - додаток № 41;

від 07.10.2011 року № 1711, погоджена 07.10.2011
року - додаток № 42;

від 07.11.2011 року № 1926, погоджена 11.11.2011
року - додаток № 43;

від 08.11.2011 року № 1941, погоджена 11.11.2011
року - додаток № 44.

Враховуючи те, що, послуги з технічного
керівництва не нормуються ДБНД. 1.1-1-2000;
вартість цих послуг була обґрунтована
підрядною організацією та перевірена
позивачем на час укладання договорів;
оплата таких послуг була погоджена
посадовими особами відповідача під час
здійснення операційного аудиту
господарської діяльності позивача;
відповідно до ч.3 ст.509 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості; відповідно до ст.204
Цивільного кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним; стаття
901 Цивільного кодексу України
встановлює принцип оплатності наданих
послуг, внаслідок чого позивач був
зобов'язаний прийняти належним чином
надані підрядною організацією послуги
та сплатити за них обумовлену
договором ціну; здійснюючи перевірку
дотримання нормативних документів і
нормативів обчислення вартості
будівництва та ремонту об'єктів, що
здійснювалися ДПЗД «Укрінтеренерго»,
відповідач порушив вимоги статті 7
Закону України «Про ціни і
ціноутворення» та перевищив власні
повноваження - судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права при з'ясуванні
обставин справи, предмету доказування
та їх перевірки доказами, а тому
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03.03.2014 року в
частині відмови визнати протиправною
та скасувати п.3 вимоги відповідача є
безпідставною та необґрунтованою.

Щодо п.п.4, 6 вимоги Держфінінспекції в
м.Києві від 15.10.2013 року № 26-08-14-14/13644.

Ревізією правомірності здійснення
витрат на оплату праці, встановлено, що
внаслідок призначення наказами,
виданими керівником філії Тараном С.О.
від 11.01.2010 року №11; 12.01.2011 року № 21 та від
17.01.2012 року № 42 «Про доплати та
надбавки», надбавок які не передбачені
п. 4.7 Колективного договору та
Галузевою Угодою, а саме: персональні
надбавки окремим працівникам
виробничої філії за виконання
обов'язків, які передбачені їхніми
посадовими інструкціями та надбавки за
ненормований робочий день секретарю,
зайво нарахована та виплачена
заробітна плата в сумі 64 225,29 грн. та
перераховано єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове та
державне соціальне страхування в сумі
23 801,90 грн.

У зв'язку з цим відповідач прийшов до
висновку, з яким погодився суд першої
інстанції, що вищевказане є порушенням
п.2.6 Галузевої угоди, р.4 Оплата праці та
п.3.7 Положення про організацію оплати
праці і матеріальне заохочення
працівників ВФ ДПЗД «Укрінтеренерго»
Калуська ТЕЦ (додаток № 1 до
Колективного договору на 2011-2013 роки),
якими визначено перелік видів надбавок
і доплат та ч.1 ст.3 та ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV
(із змінами та доповненнями), п.1 ст. 15
Закону України «Про оплату праці» від
20.04.1995 № 108/9.

Як зазначив суд першої інстанції, дане
порушення вчинено внаслідок дій
(бездіяльності) керівника Тарана С.О.,
яким видано накази про призначення
надбавок. З приводу вказаного
порушення керівником Тараном С.О.
надано пояснення: «Надбавки до окладу
встановлено з погодженням
Профспілковим комітетом філії та
повністю відповідають п.4.2 діючого
Колективного договору», однак, п.4.2
діючого Колективного договору
передбачено, що Адміністрацією
встановлюється тільки розміри
надбавок та умови запровадження, а не
види надбавок.

Судом першої інстанції, також,
зазначено, що внаслідок недотримання
вимог наказу виданого керівником філії
Тараном С.О. від 07.09.2012 року №508 «Про
відміну доплат в період простою», в
період простою ВФ «Калуська ТЕЦ» з
11.09.2012 року по 15.10.2012 року, окремим
працівникам зайво нарахована та
виплачено доплати до заробітної плати
за роботу в вихідні (неробочі) дні в
сумі 10 122,76 грн. та зайво проведено
нарахування на заробітну плату та
перерахувань до єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове та
державне соціальне страхування в
загальній сумі 3 751,50 грн., що є
порушенням п.4.30 Колективного договору
на 2011-2013 роки де зазначено, що надбавки
встановлювати наказом по Філії та ч.1
ст.3 та ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV
(із змінами та доповненнями).

Тобто, з наведеного вбачається, що з
приводу п.4 вимоги Держфінінспекції в м.
Києві від 15.10.2013 року №26-08-14-14/13644 в
оскаржуваній постанові судом першої
інстанції зроблено висновок про
порушення позивачем :

- п.2.6 Галузевої угоди, р. 4 Оплата праці;

- п.3.7. Положення про організацію праці і
матеріальне заохочення працівників ВФ
ДПЗД «Укрінтеренерго» Калуська ТЕЦ
(додаток №1 до діючого Колективного
договору);

- ч.1 ст.3 та ст.9 ЗУ України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-ХІV (із змінами та доповненнями);

- п.1 ст.15 Закону України «Про оплату
праці» від 20.04.1995 року №108/9 через
виплату персональних надбавок окремим
працівникам філії за виконання
обов'язків, які передбачені їхніми
посадовими інструкціями та надбавки за
ненормований робочий день секретарю.

Крім того, судом першої інстанції
зроблено висновок про те, що п. 4.2.
Колективного договору виробничої
філії Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго» «Калуська
теплоелектроцентраль» на 2011-2013 року
передбачено встановлення тільки
розміру надбавок та умов
запровадження, а не виду надбавок.

Однак, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
оскільки п.2.6. Галузевої угоди між
Міністерством палива та енергетики
України і профспілковою організацією
працівників енергетики та
електротехнічної промисловості
України на 2011-2013 року передбачає
можливість встановлення доплат та
надбавок до тарифних ставок та
посадових окладів згідно з відповідним
додатком до неї. Колективний договір
філії розроблений з врахуванням
положень Галузевої угоди.

Так, п.4.2. Колективного договору на 2011-2013
роки встановлює умови запровадження
надбавок, доплат, премій винагород та
інших заохочувальних, компенсаційних,
гарантійних виплат та визначає основну
умову їх запровадження-погодження з
профспілковою організацією
теплоелектроцентралі.

Пункт 4.7 Колективного договору на 2011-2013
роки визначає, що впорядкування
заробітної плати проводити,
користуючись державними нормативними
документами по заробітній платі,
Генеральною тарифною угодою, Галузевою
угодою, наказами ДПЗД «Укрінтеренерго»
та «Положенням про організацію праці і
матеріального заохочення працівників
ВФ ДПЗД «Укрінтеренерго» Калуська ТЕЦ.

Відповідно до п.3.7 «Положення про
організацію праці і матеріального
заохочення працівників ВФ ДПЗД
«Укрінтеренерго» Калуська ТЕЦ,
встановлюється доплата окремим
працівникам за високі досягнення в
праці, розширену зону обслуговування
або збільшення об'єму робіт згідно з
наказом по ВФ ДПЗД «Укрінтеренерго»
Калуська ТЕЦ.

Щорічними наказами «Про доплати і
надбавки» від 11.01.2010 року № 11, від 12.01.2011
року № 21, від 17.01.2012 року № 42 та від
14.01.2013 року №28 у відповідності до вимог
діючого законодавства України та
Колективного договору ВФ ДПЗД
«Укрінтеренерго» Калуська ТЕЦ на 2011-2013
роки, окремим працівникам, за
погодженням з профспілковим комітетом
теплоелектроцентралі, на дотримання
положень п.1 ст.15 ЗУ «Про оплату праці» в
частині участі виборного органу
первинної профспілкової організації в
запровадженні на підприємстві та
визначенні розміру надбавок, доплат,
інших заохочувальних, компенсаційних,
гарантійних виплат, встановлено
доплати за збільшення об'єму робіт з
зазначенням цих додаткових робіт в
тексті цих наказів.

Так, зокрема :

- начальнику штабу ЦО - за ведення
обліку військовозобов'язаних і
призовників;

- начальнику цеху теплової автоматики
та вимірювань - за виконання функцій
головного метролога;

- одному з начальників зміни станції -
за виконання роботи старшого
начальника зміни станції.

Підставами для встановлення
начальнику штабу цивільної оборони
надбавки за ведення обліку
військовозобов'язаних та подання
відповідної звітності цього були стали
ЗУ «Про військовий обов'язок і
військову службу» від 25.03.1992 року №2232,
Положення про військовий облік
військовозобов'язаних і призовників,
яке затверджене постановою Кабінету
Міністрів України від 09.06.1994 року №377,
Інструкція з військового обліку
військовозобов'язаних і призовників на
підприємствах, в установах,
організаціях і навчальних закладах,
яка затверджена наказом Міністра
оборони України від 27 червня 1995 року №
165.

Ведення персонального обліку
призовників і військовозобов'язаних
згідно зі статтею 34 Закону № 2232
покладається на керівників
підприємств незалежно від
підпорядкування і форм власності.
Виконання обов'язків щодо ведення
військового обліку
військовозобов'язаних і призовників та
бронювання військовозобов'язаних за
підприємствами відповідно до
Положення про військовий облік (п.14) та
Інструкції з військового обліку (п. 12)
може покладатися на одного з
працівників підприємства з
установленням на підставі
відповідного наказу доплати в розмірі
до 50 % посадового окладу.

Наказом по філії від 03.08.2010 року №203
відповідальним за ведення військового
обліку по теплоелектроцентралі
призначено начальника штабу цивільної
оборони Сирового О.Ю., а тому за
виконання обов'язків щодо ведення
військового обліку
військовозобов'язаних і призовників та
бронювання військовозобов'язаних за
підприємствами начальнику штабу ЦО
Сировому О. Ю. у 2011 році було
встановлено надбавку до окладу
відповідно до наказу від 12.01.2011 року №21,
погодженого з профспілковим комітетом
філії.

Разом з цим, посадова інструкція
начальника штабу цивільної оборони,
яка була затверджена начальником філії
26.04.2010 року і діяла до 28.04.2013 року (у т.ч.
впродовж січня-грудня 2011 року) не
передбачала обов'язок начальника штабу
цивільної оборони по веденню обліку
військовозобов'язаних і подання
встановленої звітності, що
підтверджується посадовою інструкцією
начальника штабу цивільної оборони,
затвердженою начальником філії у
відповідний період.

Лише згідно посадової інструкції
начальника штабу цивільної оборони,
затвердженої начальником філії 29.04.2013
року до його обов'язків було включено
обов'язок по веденню обліку
військовозобов'язаних і подання
встановленої звітності.

До цього моменту ведення обліку
військовозобов'язаних і подання
встановленої звітності не було
закріплено у посадовій інструкції
начальника штабу цивільної оборони.

Враховуючи вищевикладене вбачається
безпідставність пред'явлення
претензій з боку представників
Держфінінспекції щодо виплати
протягом 2011 року начальнику штабу
цивільної оборони надбавки за ведення
обліку військовозобов'язаних та
подання відповідної звітності,
оскільки така функція була введена до
його посадових обов'язків лише з
моменту затвердження нової редакції
посадової інструкції, а саме 29.04.2013
року.

З моменту затвердження нової редакції
посадової інструкції виплата
начальнику штабу цивільної оборони
надбавки за ведення обліку
військовозобов'язаних та подання
відповідної звітності не проводилась,
на що суд першої інстанції увагу не
звернув.

Щодо підстави для встановлення
начальнику цеху теплової автоматики та
вимірювань надбавки за виконання
функцій головного метролога, то така
надбавка була здійснена відповідно до
вимог ч.2 ст.17 Закону України «Про
метрологію та метрологічну
діяльність» від 11.02.1998 року №Г13/98-ВР,
згідно з якою на підприємствах і в
організаціях, які виконують роботи у
сфері поширення державного
метрологічного нагляду, обов'язково
створюються метрологічні служби або
призначаються особи, відповідальні за
забезпечення єдності вимірювань.

Оскільки штатним розписом філії не
передбачено окремої посади головного
метролога чи метрологічної служби,
виконання функцій по координації робіт
з забезпечення єдності та необхідної
точності вимірювань і здійснення
внутрішньовідомчого контролю і
нагляду за дотриманням метрологічних
норм і правил, на підставі наказу по
виробничій філії Державного
підприємства зовнішньоекономічної
діяльності «Укрінтеренерго» «Калуська
теплоелектроцентраль» від 18.03.2009 року
№140, було покладено на відповідальну
особу - начальника цеху теплової
автоматики і вимірювання. Оскільки
функції головного метролога було
покладено на відповідальну особу, на
філії не створювалась метрологічна
служба та не розроблялось Положення
про метрологічну службу, затверджене у
встановленому законодавством України
порядку.

До функціональних обов'язків головного
метролога належить:

- прийняття участі у врегулюванні
спірних питань, які виникають під час
взаємовідносин зі сторонніми
організаціями щодо комерційного
обліку теплоносіїв та електроенергії;

- погодження технічної документації по
проектах обліку пари, електроенергії,
мережної води з сторонніми
організаціями, що не передбачено
посадовою інструкцією начальника цеху
теплової автоматики та вимірювань.

За виконання функцій головного
метролога філії начальнику цеху
теплової автоматики і вимірювання
Беньку І. було у зазначених наказах,
погоджених з профспілковим комітетом
філії, встановлено надбавку до окладу,
що повністю відповідає пункту 4.2.
діючого Колективного договору на 2011-2013
роки та п. 1 ст. 15 ЗУ «Про оплату праці».
Однак, аналіз та оцінка цих обставин,
підтверджених позивачем належними та
допустимими доказами, зроблена судом
не була.

Підставами для встановлення одному з
начальників зміни станції надбавки за
виконання роботи старшого начальника
зміни станції стали:

- наказ по філії від 18.03.2009 року №140, яким
закріплювалось за начальником зміни
станції М.І.Гурським виконання роботи
старшого начальника зміни станції,
функцій по здійсненню керівництва
начальниками змін станцій, табелювання
їх робочого часу, розроблення та
проведення протиаварійних тренувань з
оперативним персоналом станції,
ведення технічної документації
(інструкцій, інструктажів,
технологічних схем) та ін.;

- щорічні службові записки головного
інженера ВФ ДПЗД «Укрінтеренерго»
«Калуська теплоелектроцентраль»;

- щорічні накази по філії «Про доплати і
надбавки» від 11.01.2010 року № 11, від 12.01.2011
року № 21, від 17.01.2012 року № 42 та від
14.01.2013 року №28.

На підставі щорічних службових записок
головного інженера ВФ ДПЗД
«Укрінтеренерго» «Калуська
теплоелектроцентраль» адміністрацією
філії встановлювалась у зазначених
наказах, погоджених з профспілковим
комітетом філії, надбавка до окладу, що
повністю відповідає п.п.4.2., 4.7 діючого
Колективного договору на 201-2013 роки та
п.1 ст.15 ЗУ «Про оплату праці».

Розробка та погодження програм
галузевих, системних, диспетчерських
та станційних (планових та
позапланових) протиаварійних,
протипожежних тренувань та здійснення
контролю за діями інших начальників
змін станції при проведенні тренувань
з оперативним персоналом станції,
ведення журналу обліку тренувань,
розробка нормативних документів,
необхідних для роботи оперативного
персоналу ТЕЦ, які вимагають «Правила
технічної експлуатації станцій і
мереж», «Правила пожежної безпеки в
компаніях, на підприємствах та
організаціях енергетичної галузі
України», «Правила безпечної
експлуатації електроустановок»,
розробка загальностанційних
інструкцій та їх погодження, ведення
технічної документації та
забезпечення внесення змін до неї,
участь у постійно діючій
кваліфікаційній комісії по ТЕЦ з
перевірки знань оперативного
персоналу відноситься до компетенції
старшого начальника зміни станції та
не передбачено посадовою інструкцією
начальника зміни станції.

Таким чином, виплати виробничою філією
Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго» «Калуська
теплоелектроцентраль» надбавок
окремим працівникам за збільшення
об'єму робіт відбувалося на підставі
відповідних наказів погоджених з
профспілковою організацією з
врахуванням норм діючого
законодавства України та положень
Колективного договору на 2011-2013 роки.

Крім того, у п.6 вимоги Держфінінспекції
в м. Києві від 15.10.2013 року №26-08-14-14/13644,
відповідачем зазначено, з чим
погодився і суд першої інстанції, про
порушення позивачем п.4.30. Колективного
договору, оскільки всупереч наказу по
філії від 07.09.2012 року №508 «Про відміну
доплат в період простою» в період
простою теплоелектроцентралі,
протягом 11.09.2012 року по 15.10.2012 року,
окремим працівникам зайво нараховано
та виплачено доплати до заробітної
плати за роботу в вихідні дні.

Судом першої інстанції фактично не
відображено правової позиції з цього
питання, обмежившись лише констатацією
факту порушення умов колективного
договору. З цього приводу колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, п.4.30
Колективного договору на 2011-2013 роки
врегульовує виплату надбавок за високі
досягнення у праці, за високу
професійну майстерність, за класність
водіям вантажних і легкових
автомобілів в розмірах, встановлених
Галузевою угодою, та визначає порядок
їх встановлення.

В акті ревізії зроблено безпідставний
висновок щодо зайво виплаченої
заробітної плати працівникам за роботу
у вихідні дні, що не підпадає під
регулювання пункту 4.30 Колективного
договору на 2011-2013 роки.

Так, питання компенсації працівникам
за їх роботу у вихідний день регулює
п.5.8. Колективного договору та ст.72
Кодексу законів про працю України.

Згідно п.5.8. Колективного договору на
2011-2013 роки робота у вихідні і святкові
дні проводиться на підставі наказу
начальника філії по узгодженню з
профспілковою організацією
теплоелектроцентралі у відповідності
до Кодексу законів про працю України.

Згідно зазначеної норми Кодексу
законів про працю України робота у
вихідний день може компенсуватися, за
згодою сторін, наданням іншого дня
відпочинку або у грошовій формі у
подвійному розмірі.

Нарахування та виплата компенсації за
роботу у вихідний день працівникам під
час простою здійснювались
бухгалтерією, як виняток, на підставі
відповідних наказів керівника, які
погоджені з профспілковим комітетом
філії, ст.72 Кодексу законів про працю
України та з врахуванням положення п.4.2
діючого Колективного договору.

Позивачем у судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції було зазначено,
що необхідність роботи у вихідні дні
була зумовлена підготовкою матеріалів
для перегляду Національною комісією
регулювання електроенергетики України
тарифів на електричну та теплову
енергію на 2013 рік та підготовкою
Інвестиційної програми на 2013 рік. Дана
робота була особливо-важливою для
філії, тому для своєчасного її
виконання та надання вищевказаних
документів виникла виробнича
необхідність виконання роботи
окремими працівниками під час простою
у вихідні дні згідно наказів по
виробничій філії від 13.09.2012 року № 514,
від 20.09.2012 року № 528, від 21.09.2012 року № 534.
Робота у вихідні дні та її оплата була
погоджена з профспілковим комітетом у
відповідності до вимог діючого
законодавства України та п. 5.8.
Колективного договору на 2011-2013 роки.

Отже, колегієя суддів під час
апеляційного розгляду справи
погодилась з позицією позивача про те,
що фактично виплата виробничою філією
Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго» «Калуська
теплоелектроцентраль» доплати до
заробітної плати за роботу в вихідні
(неробочі) дні під час простою
відбулася на підставі відповідних
наказів керівника філії погоджених з
профспілковим комітетом у повній
відповідності до норм діючого
трудового законодавства України та
положень Колективного договору на
2011-2013 роки, а тому, керівник філії мав
право видати як наказ про заборону
виплату доплат під час простою, так і
пізніше інший наказ про виплату таких
доплат певним особам.

Щодо п.7, п.8 вимоги Держфінінспекції в
м.Києві від 15.10.2013 року № 26-08-14-14/13644.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог в цій частині суд першої
інстанції дійшов до висновку про
правомірність прийняття відповідачем
п.7 вимоги від 15.10.2013 року № 26-08-14-14/13644.

З вказаним висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається Державне підприємство
зовнішньоекономічної діяльності
«Укрінтеренерго» не погоджується з
пунктом 7 вимоги Держфінінспекції в м.
Києві від 15.10.2013 року №26-08-14-14/13644, та
відповідно з викладеними в ньому
висновками Держфінінспекції щодо
завищення обсягів та вартості
ремонтно-будівельних робіт на загальну
суму 52591,8 грн., по контрагентам:

- ПП «Електроенергоремонт» по договору
від 05.11.2010 року №572 на капітальний
ремонт ротора генератора на суму 30 798,78
грн.;

- ТзОВ «Український центр
енергоремонт» по договору від 21.06.2013
року №285 на ремонт трансформаторів на
суму 7 512,6 грн.;

- TOB «Меркурій Холдинг» по договору від
03.05.2012 року №246 на ремонт трубопроводу
мережної води на суму 13 884,60 грн.

- CT «Артефакт» по договору підряду від
03.09.2012 року №349 на ремонт повітряної
лінії НОВ-2 напругою 6 кВ на суму 395,82 грн.

Як вбачається з постанови, суд першої
інстанції обмежився лише констатацією
фактів порушень, які на думку
відповідача виявлені ним під час
перевірки щодо цих суб'єктів, не
зазначивши при цьому підстави
неприйняття доводів позивача.

Так, щодо відносин з ПП
«Електроенергоремонт», судом першої
інстанції не взято до уваги, що додатки
3 і 4 ДБН Д. 1.1-1-2000, якими обґрунтовується
вимога відповідача, є довідковими і
згідно п.4.2.1.6 ДБН Д.1.1-1-2000 мають
рекомендаційний характер, тому
сторонами договору, в тому числі і
позивачем, правомірно застосовано при
розрахунках усереднені показники.

Щодо правовідносин позивача з ТзОВ
«Український центр енергоремонт», то
судом першої інстанції не взято до
уваги той факт, що технічне завдання і
кошторис договору від 21.06.2013 року № 285
передбачав ремонт трансформаторів 2-ї
групи складності, тобто ремонт силових
трансформаторів без заміни обмоток,
демонтаж і огляд активної частини,
ремонт активної частини (без
розбирання).

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що висновок суду першої
інстанції про те, що кошторисом
основної угоди, і відповідно актами
виконаних робіт, передбачено роботи з
демонтажу і монтажу обмоток (заміни
обмоток), які виконувалися відповідно
до додаткової угоди за шифром ТР5-15-2-5-99 -
Трансформатори силові,
автотрансформатори, типова заміна
обмоток силових трансформаторів, не
відповідає дійсності.

Щодо правовідносин позивача з TOB
«Меркурій Холдинг», то у вказаному
випадку, судом першої інстанції не
взято до уваги, що оскільки трубопровід
мережевої води ТЕЦ - насосна № 1
Комунального підприємства
«Водотеплосервіс» - це магістральний
трубопровід між двома підприємствами,
який є об'єктом виробничого
призначення, який проходить по
території села Мостище Калуського
району, то є безпідставним посилання
відповідача на необхідність
застосування показника розміру
прибутку з прив'язкою до міської, а не
сільської зони - 2,84.

Щодо правовідносин з CT «Артефакт» то
слід зазначити, що повітряна лінія НОВ-2
напругою 6 кВ є об'єктом виробничого
призначення (живлення насосної системи
зворотного водопостачання ТЕЦ) і не
відноситься до міських чи сільських
об'єктів інженерної інфраструктури.

Крім того, судом першої інстанції
безпідставно та необґрунтовано не
взято до уваги, що в ході державного
аудиту, здійснюваного органами
державної контрольно-ревізійної
служби, без зауважень погоджувалися
договори та платежі на користь ПП
«Електроенергоремонт», ТзОВ
«Український центр енергоремонт», TОB
«Меркурій Холдинг», CT «Артефакт». В
матеріалах справи відсутні докази
притягнення до відповідальності
представників контролюючих органів за
неналежне виконання ними власних
посадових обов'язків, якщо платежі,
проведені на підставі таких погоджень,
були, за твердженням відповідача,
здійснені незаконно.

Окремої уваги заслуговує й те, що суд
першої інстанції зосередив увагу на
фактах, які не були предметом
оскарження вийшовши за межі позовних
вимог за епізодом з ДП ВАТ
«Південтеплоенергомонтаж» по договору
від 22.07.2011 року №44/1-66 щодо
реконструкції градирні та
оприбуткування металобрухту.

Згідно п.7 відповідач висунув позивачу
вимогу на загальну суму 147,5 тис. грн.

Однак ця вимога оскаржується позивачем
лише частково на суму 52 591,80 грн.

Як вже зазначалось, цю суму сформували
вимоги відповідача по епізодах у
правовідносинах з ПП
«Електроенергоремонт»; ТзОВ
«Український центр енергоремонт»; TOB
«Меркурій Холдинг»; CT «Артефакт».

Крім того, вимоги відповідача по п.7 у
правовідносинах позивача з ДП ВАТ
«Південтеплоенергомонтаж» на загальну
суму 85 622,70 грн. до позовних вимог
позивачем включені не були, так само як
і не були включені до позовних вимог
вимоги відповідача і по п.8.

Так, в судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції представником
позивача було наголошено, що позивачем
не оскаржується вимога відповідача по
п.7 у правовідносинах позивача з ДП ВАТ
«Південтеплоенергомонтаж» на загальну
суму 85 622,70 грн. та п.8 повністю.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів прийшла до висновку про
безпідставність висновків суду першої
інстанції в цих частинах.

Щодо п.9 вимоги Держфінінспекції в
м.Києві від 15.10.2013 року № 26-08-14-14/13644.

Як вбачається з акту перевірки,
ревізією дотримання вимог чинного
законодавства при наданні в оренду та
використанні земель, встановлено, що за
даними бухгалтерського обліку
виробничою філією ДПЗД
«Укрінтеренерго» «Калуська
теплоелектроцентраль» сплачується
земельний податок за площу вказану в
актах на право постійного користування
землею.

Листом Управління Держземагенства у
Калуському районі від 19.07.2013 року
№449/07-12155 отримано інформацію щодо
земельних ділянок, які відповідно до
рішення сесії Калуської міської ради
від 30.03.2005 року №695 надано в постійне
користування ДП «Калуська ТЕЦ» згідно
земельно-кадастрової документації,
площа яких становить 167,6604 га та 0,3417 га.

У зв'язку з реорганізацією ДП «Калуська
ТЕЦ» на ВФ ДПЗД «Укрінтеренерго»
«Калуська ТЕЦ» рішенням сесії від
25.10.2012 року №1565 надано дозвіл філії на
виготовлення технічної документації
із землеустрою, що посвідчує право
постійного користування земельної
ділянки. Станом на 31.05.2013 року, технічну
документацію із землеустрою, що
посвідчує право постійного
користування даними земельними
ділянками на розгляд сесії міської
ради не подано.

Як вказує інспекція, під час здійснення
контрольного огляду земельної ділянки,
встановлено, що на території філії
розміщена виробнича база ПП «Гермес»,
яка займає площу 1,03 га (10300 м. кв.), про що
складено акт огляду від 09.08.2013 року.

Ревізією формування витрат
встановлено, що філією з ПП «Гермес» за
період з 01.10.2010 року по 31.05.2013 року не
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 1,03 га, при цьому
відшкодування зазначених витрат ПП
«Гермес» не проводилось.

Аналогічно, філією в період з 01.10.2010
року по 31.05.2013 року не укладено договір
оренди земельної ділянки площею 38,8 м.
кв. з підприємцем ОСОБА_12 та відповідно
відшкодування земельного податку
підприємцем не проводилось.

У зв'язку з вищевикладеним
відповідачем зроблено висновок про те,
що філією безпідставно понесено витрат
із сплати земельного податку за
ділянку, яку займає ПП «Гермес» та ПП
ОСОБА_12 в сумі 16 325,2 грн., чим завдано
збитків на вказану суму та порушено п.18
ПСБО № 16 «Витрати», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 27.04.2000 №92, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18.05.2000
року за №288/4509, та ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-XIV (із змінами та доповненнями), ст.
797 ЦК України.

Так, відповідачем зазначено, що
порушення вчинено внаслідок дій
(бездіяльності) бухгалтера філії
ОСОБА_3, якою подається розрахунок по
сплаті земельного податку.

Згідно пояснень бухгалтера, оскільки
питання переходу права
землекористування від ДП «Калуська
ТЕЦ» до ДПЗД «Укрінтеренерго»
перебуває на стадії переоформлення, то
отримання компенсаційних виплат по
сплаті земельного податку від ПП
«Гермес» та ПП ОСОБА_12 є передчасним,
крім того, оформлення договірних
відносин з ПП ОСОБА_12 відбувалося за
безпосередньої участі
територіального управління Фонду
державного майна України та у
відповідності до діючого на той час
законодавства України.

Крім того, відповідачем зазначено, що
протягом перевіряємого періоду на
утриманні виробничої філії перебувало
2 об'єкти соціальної сфери, а саме
гуртожиток по вул. Молодіжна, буд.5 та
їдальня, витрати на утримання яких в IV
кварталі 2010 року 2011 - 2012 роки та 5
місяців 2013 року відповідно склали 241,8
тис. грн., 740,8 тис. грн., 790,4 тис. грн. та 404,5
тис. грн., які зараховано до інших
операційних витрат (бал. рах. 949)

Так, в ході ревізії організації
фактичного контролю за використанням
електроенергії, теплоенергії та газу в
гуртожитку станом на 12.08.2013 року
проведено зняття показників облікових
засобів. Розходжень з даними
бухгалтерського обліку не виявлено.

Ревізією дотримання чинних норм і
нормативів, цін та тарифів на
комунальні послуги встановлені окремі
порушення.

Зокрема, при нарахуванні плати філії за
теплопостачання, послуги
централізованого водопостачання та
водовідведення спожите мешканцями
гуртожитку, яке знаходиться по вул.
Молодіжній, 5 комунальним
підприємством «Водотеплосервіс» за
період застосовано тарифи, як для
категорії споживачів «підприємствам
організаціям та іншим споживачам», а не
категорії споживачів «населення».

Так, відповідачем зроблено висновок, з
яким погодився суд першої інстанції,
щодо необхідності нарахування та
проведення позивачем оплати за
житлово-комунальні послуги за
договором від 11.08.2009 року №6/203,
укладеним з Комунальним підприємством
«Водотеплосервіс», за тарифами для
категорії споживачів «населення»,
оскільки гуртожиток належить до
житлового фонду.

Однак, як вірно зауважено апелянтом,
надання послуг за тарифами для
розрахунків з населенням здійснюється
КП «Водотеплосервіс» лише в одному
єдиному випадку - у разі укладання з
кожним квартиронаймачем (або власником
квартири) прямих договорів, форма яких
розроблена у відповідності до
встановлених нормативними документами
типових договорів, і такі договори
укладаються надавачем послуг
(комунальним підприємством) зі
споживачем - фізичною особою.

В свою чергу, договір, укладений між
Комунальним підприємством
«Водотеплосервіс» та виробничою
філією ДПЗД «Укрінтеренерго» Калуська
ТЕЦ від 11.08.2009 року №6/203, визначає умови
надання послуг юридичній особі
Державному підприємству ДПЗД
«Укрінтеренерго» для водо- і
теплопостачання та водовідведення
гуртожитку, що знаходиться на балансі
підприємства.

Оскільки відповідно, гуртожиток ВФ
ДПЗД «Укрінтеренерго» «Калуська ТЕЦ»
не є гуртожитком, який перебуває на
балансі бюджетних установ, організацій
та закладів, на договір позивача
поширюються лише тарифи, вказані у
підпункті 1.3. рішення міської ради від
21.12.2010 року № 333, а саме: тарифи, що
надаються комунальним підприємством
«Водотеплосервіс» іншим споживачам, а
в частині надання послуги
централізованого теплопостачання лише
вказані у рішенні від 12.09.2008 року №457 та
постановах тарифи - для інших
підприємств та організацій.

Пунктом 38 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208
визначено, що мешканці гуртожитків не
відносяться до громадян, які
проживають у приміщеннях, які
перебувають у їх відособленому
користуванні і не вносять плату за
користування жилою площею і за
комунальні послуги за ставками
квартирної плати (тарифами);
встановленими для будинків державного
та громадського житлового фонду.

У цьому ж пункті вищевказаного
Положення плата за користування жилою
площею в приміщеннях, що знаходяться в
спільному користуванні кількох осіб,
які не перебувають у сімейних
стосунках, провадиться за
встановленими ставками. Витрати на
комунальні послуги входять до ставки
плати за користування жилою площею і
окремо плата за них не стягується.

Отже, плата за комунальні послуги
мешканцями гуртожитку сплачується
власнику чи балансоутримувачу
гуртожитку, а не надавачу комунальних
послуг, а самим Положенням мешканці
гуртожитку не віднесені до категорії
споживачів - «населення».

Оскільки згідно паспорту, гуртожиток
який перебуває на балансі ДПЗД
«Укрінтеренерго» не є гуртожитком
сімейного типу (мешканцям гуртожитку
надається ліжко-місце в кімнаті, в якій
проживають по декілька чоловік), для
них не можуть бути застосовані норми
ЖКУ щодо повноцінного житлового фонду.

Крім того, як зазначено позивачем, та не
заперечується відповідачем, КП
«Водотеплосервіс» не має жодних
договірних відносин з мешканцями
гуртожитку по наданню відповідних
послуг і прямі договори зі споживачами
- фізичними особами («населенням») не
укладало, адже послуги для гуртожитку
надаються на підставі відповідного
договору, укладеного з власником чи
балансоутримувачем вказаного
гуртожитку, а саме: ДПЗД
«Укрінтеренерго».

З огляду на такі обставини, розрахунки
між позивачем та КП «Водотеплосервіс»
за договором мають здійснюватися за
тарифами, які встановлені органами
місцевого самоврядування для
категорії «інші споживачі».

Таким чином, враховуючи викладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про помилковість висновків
суду першої інстанції щодо наявності
відсутності підстав для скасування
вимоги в частині, а тому вважає за
необхідне скасувати постанову суду та
прийняти нову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при ухваленні постанови
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи та порушено норми
матеріального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити, а
постанову суду - скасувати.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства зовнішньоекономічної
діяльності «Укрінтеренерго» -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 березня 2014 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Державного
підприємства зовнішньоекономічної
діяльності «Укрінтеренерго» до
Державної фінансової інспекції
України в місті Києві, за участю
третьої особи Державної фінансової
інспекції в Івано-Франківській області
про скасування частково вимоги від
15.10.2013 року - задовольнити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 04
квітня 2014 року.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя

Романчук О.М

Судді:

Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.