Справа № 2а-4708/09/0770
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2014 р. м. Київ
К/800/23495/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши у
попередньому судовому
засіданнікасаційну
скаргуУжгородської міжрайонної
державної податкової інспекції
Закарпатської області Державної
податкової службина ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013у
справі № 2а-4708/09/0770за
позовомУжгородського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Ужгородської міжрайонної державної
податкової інспекції
ДоВеликодобронського сільського
споживчого товаристваПростягнення
заборгованості ,-

ВСТАНОВИВ:

Ужгородський міжрайонний прокурор
звернувся до суду з позовом в інтересах
держави в особі Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції до Великодобронського
сільського споживчого товариства про
відшкодування коштів, яким просить
стягнути заборгованість у сумі 209 500
грн. по застосованим штрафним
фінансовим санкціям.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 20.09.2010 позов
задоволено повністю, зобов'язано
стягнути з Великодобронського
сільського споживчого товариства до
державного бюджету заборгованість у
сумі 209500 грн. по застосованих штрафних
(фінансових) санкціях.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 20.09.2010
скасовано та адміністративний позов
залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішеннями суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04.04.2013 та залишити в силі постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 20.09.2010,
оскільки вважає, що ухвалу суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм процесуального права.

У письмовому заперечені на касаційну
скаргу позивач, посилаючись на те, що
вимоги касаційної скарги є
необґрунтованими, просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що:

- Ужгородською МДПІ було проведено
перевірку щодо контролю за здійсненням
розрахункових операцій у сфері
готівкового та безготівкового обігу
господарської одиниці «Закусочна»
Великодобронського ССТ. За
результатами перевірки складено акт №
019813 від 26.05.2006, яким встановлено
порушення відповідачем вимог п.1 ст.3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме -
проведення розрахунків без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій на суму 41 900
грн.;

- на підставі зазначеного акту
Ужгородською МДПІ прийнято рішення №
7118/400 від 02.06.2006 про застосування до
Великодобронського ССТ штрафних
(фінансових) санкцій на суму 209 500 грн.;

- не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач оскаржив його у судовому
порядку та постановою Господарського
суду Закарпатської області від 15.12.2006,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного суду від 20.03.2007, рішення
Ужгородської МДПІ №7118/400 від 02.06.2006 було
скасовано; проте, постановою Вищого
адміністративного суду України від
17.09.2009 рішення судів першої та
апеляційної інстанції скасовано та в
задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов про стягнення штрафних
(фінансових) санкцій, виходив з того, що
строк для звернення до
адміністративного суду з даним позовом
обчислюється з моменту набрання
законної сили постановою Вищого
адміністративного суду України від
17.09.2009.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та залишаючи даний позов без
розгляду, колегія суддів апеляційної
інстанції мотивувала свою ухвалу тим,
що оскарження Великодобронським ССТ до
суду рішення №7118/400 від 02.06.2006 є правом
суб'єкта господарювання і не може
впливати на перебіг строку звернення
до суду у даній справі. З огляду на те,
що порушення встановлені актом
перевірки 26.05.2006, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що позивач, звернувшись 23.11.2009 до суду з
позовом про стягнення штрафних
(фінансових) санкцій, пропустив строки,
встановлені ст.99 КАС України.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає правильним такий висновок суду
апеляційної інстанції, однак, вважає за
необхідне зазначити сідаюче.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок.

За змістом п.1 ст.17 названого Закону у
разі проведення розрахункових
операцій на неповну суму вартості
проданих товарів (наданих послуг), у
разі непроведення розрахункових
операцій через реєстратори
розрахункових операцій, у разі
нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки до
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність.

Згідно ст. 25 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суми фінансових санкцій, які
визначені статтями 17 -24 цього Закону,
підлягають перерахуванню суб'єктами
господарювання до Державного бюджету
України в десятиденний термін з дня
прийняття органами державної
податкової служби України рішення про
застосування таких фінансових санкцій.

Частиною 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній на час розгляду
справи судом першої та апеляційної
інстанцій) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч.2 ст.5 Кодексу
адміністративного судочинства України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Так, згідно ч.1 ст.100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, чинній на час прийняття
судового рішення апеляційної
інстанції) адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

З огляду на викладене, колегії суддів
вважає, що суд апеляційної інстанції
дійшов правильного, не спростованого
доводами касаційної скарги, висновку
про порушення позивачем строку на
звернення до суду, оскільки факт
оскарження Великодобронським ССТ у
судовому порядку рішення № 7118/400 від
02.06.2006 є реалізацією його права та,
відповідно, не може впливати на перебіг
строку звернення податкового органу до
суду з позовом про стягнення штрафних
санкцій, застосованих відповідним
рішенням, та не перешкоджає такому
зверненню.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні даної справи та
вважає, що суд повно встановив
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, та надав
їм правову оцінку на підставі норм
закону, що підлягали застосуванню до
даних правовідносин.

Відповідно до ст.224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваного
судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції Закарпатської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний