Справа № 2а-1970/2541/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 р.
Справа № 126210/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Підволочиської районної державної
адміністрації про стягнення допомоги,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди,-

В С Т А Н О
В И Л А:

10.11.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості по виплаті
матеріальної допомоги в сумі 612,70 грн.,
надбавки за особливо важливу роботу в
сумі 178,20 грн. та моральну шкоду в
розмірі 500 грн.

Під час судового засідання позивач
подала заяву про зміну позовних вимог з
урахуванням якої просила суд стягнути
з відповідача: - недоплачену
матеріальну допомогу в сумі 612,70 грн.
(різниця між середньомісячною
зарплатою та посадовим окладом); -
середній заробіток за весь час
затримки виплати заробітної плати;
моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до п.2 розпорядження голови
Підволочиської РДА №424 від 19.07.2010 року
відповідач повинен був виплатити їй
одноразову допомогу на оздоровлення в
розмірі середньомісячної заробітної
плати, а не в розмірі посадового окладу,
як це було здійснено. Крім цього вважає,
що їй неправомірно призупинено
нарахування надбавки за особливо
важливу роботу у вересні 2010 року.
Зазначає, що відповідачем при
звільненні її з роботи було затримано
виплату вказаної надбавки, а різницю
матеріальної допомоги в сумі 612,70 грн.
не виплатили і по даний час, а тому,
відповідно до ст.117 КЗпП України,
просить стягнути з відповідача
середній заробіток за весь час
затримки виплат.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що відповідач своїми діями порушив
її законне право на своєчасне
одержання винагороди за працю, яке
гарантується ч.7 ст.43 Конституції
України та вимоги ч.4 ст.97 Кодексу
законів про працю України.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що відсутні
порушення законних прав позивача з
боку відповідача.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що розпорядження
голови Підволочиської РДА від 10.09.2010
року №588 позивача звільнено з посади
завідуючого сектора з питань
внутрішньої політики, зв'язків з
громадськими організаціями та
засобами масової інформації апарату
РДА за згодою сторін.

19 липня 2010 року розпорядженням голови
Підволочиській РДА №424 надано позивачу
щорічну основну відпустку за період
роботи з 13.03.2009 року по 12.03.2010 року
тривалістю 30 календарних днів з 22 липня
по 20 серпня 2010 року. В пункті 2 вказаного
розпорядження зазначено: «Виплатити
ОСОБА_1 одноразову допомогу на
оздоровлення в розмірі
середньомісячної заробітної плати в
межах коштів на оплату праці згідно
кошторису на 2010 рік». 20 серпня 2010 року
пунктом 1.2 розпорядження голови
Тернопільської обласної державної
адміністрації №622 затверджено фонд
оплати праці працівників та видатки на
утримання Підволочиської РДА згідно з
додатком 2.

Відповідно до звіту Підволочиської РДА
про заборгованість за бюджетними
коштами, станом на 01.09.2010 у відповідача
наявні зареєстровані фінансові
зобов'язання (кредиторська
заборгованість) по оплаті праці
працівників бюджетних установ.

Головою Підволочиської РДА враховуючи
наведене, у зв'язку з недостатністю
фонду оплати праці згідно кошторису на
2010 рік та з метою забезпечення виплати
обов'язкових виплат працюючим
працівникам 01.09.2010, прийнято
розпорядження №551 «Про перерахунок
допомог на оздоровлення» відповідно до
якого вивільненим працівникам при
розрахунку проводиться перерахунок
допомоги на оздоровлення відповідно до
ст.35 Закону «Про державну службу» - з
розміру середньої заробітної плати до
розміру посадового окладу. Вказане
розпорядження є чинним на момент
розгляду справи та не оскаржувалось
позивачем у встановленому порядку.

Пунктом 2 розпорядження голови
Підволочиській РДА від 19 липня 2010 року
№424 визначено, що виплата ОСОБА_1
одноразової допомоги на оздоровлення в
розмірі середньомісячної заробітної
плати здійснюється в межах коштів на
оплату праці згідно кошторису на 2010
рік.

Враховуючи недостатність фонду оплати
праці згідно кошторису на 2010 рік на
виконання розпорядження голови
Підволочиської РДА №551 від 01.09.2010 «Про
перерахунок допомоги на оздоровлення»
відповідачем проведено перерахунок
ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення з
розміру середньої заробітної плати до
розміру посадового окладу.

Частиною 1 ст.35 Закону України «Про
державну службу» передбачено надання
державним службовцям щорічної
відпустки тривалістю 30 календарних
днів з виплатою допомоги для
оздоровлення у розмірі посадового
окладу.

Відповідно до п.п.3 п.2 постанови
Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р.
№268 «Про упорядкування структури та
умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів»
керівникам органів надано право за
наявності коштів надавати працівникам
допомогу для оздоровлення при наданні
щорічної відпустки в розмірі, що не
перевищує середньомісячної заробітної
плати працівника.

Згідно вищенаведеного суд першої
інстанції прийшов до висновку, що це
одна й та сама допомога, виплата якої у
розмірі посадового окладу є
обов'язковою при наданні щорічної
відпустки, а за наявності коштів - у
розмірі середньомісячної заробітної
плати.

Відповідно до довідки відповідача від
10.02.2011 року за №01-235/1-14 станом на 01.10.2010
року у відповідача відсутня
заборгованість перед позивачем по
виплаті їй належних сум при звільненні,
а тому колегія суддів вважає, що
відсутні порушення вимог чинного
законодавства, щодо виплати ОСОБА_1
одноразової допомоги на оздоровлення в
розмірі посадового окладу.

Також слід зазначити, що Постановою КМУ
№268 керівникам органів надано право, а
не обов'язок, надавати працівникам
допомогу для оздоровлення в розмірі, що
не перевищує середньомісячної
заробітної плати працівника і лише за
наявності на це коштів.

Що стосується виплати 28.12.2010 позивачу
надбавки за особливо важливу роботу за
вересень 2010 року в сумі 178,20 грн. та
стягнення з відповідача середнього
заробітку за весь час затримки її
виплати, слід зазначити наступне:

Відповідно до пп.1 «в» п.2 Постанови КМУ
№268 керівникам органів, зазначених у
пункті 1 цієї постанови, у межах
затвердженого фонду оплати праці
надано право установлювати надбавку за
високі досягнення у праці або за
виконання особливо важливої роботи.

Згідно п.8 Постанови КМУ №268 видатки,
пов'язані з набранням чинності цією
постановою, здійснюються в межах
асигнувань на оплату праці,
затверджених у кошторисах на утримання
відповідних органів.

Відповідно до розпорядження голови
Підволочиської РДА від 16 вересня 2010
року №615 у зв'язку із недостатністю
кошторисних призначень на оплату праці
згідно кошторису на 2010 рік з 01.09.2010
працівникам РДА призупинено
нарахування надбавок за виконання
особливо важливої роботи. Дане
розпорядження не оскаржувалось
позивачем у встановленому порядку.

Колегія суддів керуючись
вищенаведеним зазначає, що вказана
надбавка за вересень 2010 року не була
нарахована позивачу при розрахунку, а
тому, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що у відповідача
не було обов'язку щодо її виплати
станом на час звільнення позивача.

Головою Підволочиської РДА 24.12.2010 року
прийнято розпорядження №862, згідно п.2
якого працівникам, звільненим із
займаних посад апарату та відділів і
управлінь Підволочиської РДА до
прийняття розпорядження №615 від 16.09.2010
року вирішено нарахувати та виплатити
належну їм надбавку за виконання
особливо важливої роботи, встановлену
розпорядженням голови, за
відпрацьований час у вересні 2010 року в
розмірі 100 відсотків.

На підставі вказаного розпорядження
позивачу 28.12.2010 нараховано та виплачено
надбавку за виконання особливо
важливої роботи за вересень 2010 року в
сумі 151,47 грн.

Частиною 1 ст.116 КЗпП України визначено,
що при звільненні працівника виплата
всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться у день звільнення.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Підсумовуючи наведене колегія суддів
погоджується з твердженням, суду
першої інстанції про те, що вимога
позивача про стягнення з
Підволочиської РДА заборгованості по
виплаті матеріальної допомоги на
оздоровлення в сумі 612,70 грн. до
задоволення не підлягає, а надбавка за
виконання особливо важливої роботи за
вересень 2010 року у зв'язку з прийняттям
розпорядження №615 від 16.09.2010 року не
була нарахована позивачу при
розрахунку, тому, станом на час
звільнення (13.09.2010) у відповідача не
було обов 'язку щодо виплати ОСОБА_1
вказаних сум.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку, відтак подана
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1 ч.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19 вересня
2011 року у справі №2а-1970/2541/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І.Запотічний