Справа № 556/16/14-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Котик
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"07" квітня 2014 р.
Справа № 556/16/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Мацького Є.М.

суддів:
Євпак В.В.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
області на постанову
Володимирецького районного суду
Рівненської області від "07" лютого 2014 р.
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділу державної виконавчої служби
Володимирецького районного управління
юстиції Рівненської області, третя
особа: управління Пенсійного фонду
України в Володимирецькому районі
Рівненської області про скасування
постанови ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в
якому просила визнати незаконною та
скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження, від 06.08.2012
року начальником відділу ДВС
Володимирецького районного управління
юстиції у Рівненській області.

Ухвалою Володимирецького районного
суду Рівненської області від 13.01.2014
ОСОБА_3 поновлено строк звернення до
суду.

Постановою Володимирецького районного
суду Рівненської області від 07 лютого
2014 року позов задоволено повністю.

Постанову начальника відділу ДВС
Володимирецького районного управління
юстиції у Рівненській області від
06.08.2012 ВП№ 31095925 про закінчення
виконавчого провадження визнати
незаконною та скасувати її.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, третя особа подала
апеляційну скаргу, в якій просить
апеляційну інстанцію скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що управлінням
Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
області були нараховані кошти по
судовому рішенні та включені в
додаткові відомості на виплату, проте
не були профінансовані державою.
Вважають, що відповідно до Закону
України "Про виконавче провадження"
існують усі підстави для закінчення
виконавчого провадження.

Сторони не скористалися своїм правом
на участь в судовому засіданні:
повноважних представників в засідання
суду не направили, про причини неявки
суд не повідомили, хоча про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

За таких підстав, з врахуванням
приписів ч.4 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197
КАС України розгляд апеляційної скарги
здійснюється судової колегією за
відсутності позивача та представника
відповідача, в порядку письмового
провадження.

Розглянувши справу та перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах, передбачених статтею 195 КАС
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконанні у відділі ДВС
Володимирецького районного управління
юстиції у Рівненській області
перебувало виконавче провадження за
виконавчим листом №2-а-8626/11 від 03.11.2011
року, в якому позивач ОСОБА_3 є
стягувачем. За рішенням суду боржник -
управління ПФУ у Володимирецькому
районі був зобов'язаний зробити
перерахунок та виплатити позивача
пенсію , передбачену ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Рівненській області за вказаним
виконавчим документом відкрито
виконавче провадження.

06.08.2012 року начальником відділу ДВС
Володимирецького районного управління
юстиції винесено постанову про
закінчення даного виконавчого
провадження на підставі п.11) ч.1 ст.49, ст..
50 Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до постанови державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області від 23.01.2013 року встановлено, що
згідно повідомлення боржника
перерахунок здійснено, фактична
виплата буде проведена після
надходження коштів з Держбюджету та на
цій підставі закінчено виконавче
провадження.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, прийшов до висновку, що
постанова про закінчення виконавчого
провадження є незаконною та підлягає
скасуванню.

Колегія суддів погоджується з
вказаним висновком з огляду на
наступне.

Відповідно до постанови державного
виконавця 06.08.2012 (ВП №31095925) вбачається,
що виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа
Володимирецького районного суду
№2-а-8626 від 03.11.2011 закінчено з підстав
передбачених п.11 ч.1 ст.49 та ст.50 Закону
України «Про виконавче провадження», а
саме у зв"язку з фактичним виконанням
судового рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
посилання державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Рівненській області на п.11 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження», як на підставу
закінчення виконавчого провадження є
безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Встановлено, що відповідачем не було
здійснено усіх можливих вичерпних
заходів виконання судового рішення. В
матеріалах справи відсутні докази щодо
звернення державного виконавця до суду
з поданням про зміну способу та порядку
виконання судового рішення, про
відстрочку чи розстрочку виконання
судового рішення з огляду на
відсутність у боржника коштів для
виконання судових рішень.

Відповідно до ст.263 КАС України, яка
кореспондується із ст.36 Закону України
"Про виконавче провадження", і якою
врегульовано порядок відстрочення
виконання судових рішень у
адміністративних справах, саме
передбачена законодавцем при
виникненні певних обставин у
виконавчому провадженні, з метою
створення оптимальних умов для
належного та якісного виконання
судового рішення. Неприпустимим, у
розумінні даної норми, є тлумачення
можливості внесення подання державним
виконавцем, як право (бажання чи
небажання), оскільки у даному випадку
державний виконавець повинен внести
таке подання, за наявності певних
обставин і у випадку, коли сторони
виконавчого провадження таким правом
не скористались.

Статтею 89 згаданого Закону
встановлено, що у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення, що
зобов'язує боржника виконати певні дії
державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника, у разі повторного
невиконання рішення державний
виконавець звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази накладення на боржника штрафу
відповідно до статті 89 Закону та не
надано подання до правоохоронного
органу для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.

Відповідно до підпунктів 1, 3 частини 3
статті 2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій, бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
серед іншого, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

При розгляді справи встановлено, що
відповідач діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України, ним не доведено
правомірності винесення постанови
про закінчення виконавчого
провадження і повернення виконавчого
документу на підставі статей 49, 50
Закону України "Про виконавче
провадження".

Посилання УПФУ у Володимирецькому
районі на невиконання рішення суду з
поважних причин, а саме: у зв"язку з
відсутністю коштів з державного
бюджету є безпідставним.

Згідно із п. 29 рішення Європейського
суду з прав людини від 13.07.2006 року по
справі "Васильєв проти України"
виконання рішення щодо боржника
залишається обов'язком держави.

Боржником у даній справі виступає
держава, яка в особі компетентного
органу повинна повернути борг
позивачу. Відтак, відсутність
бюджетних коштів не може бути
підставою для невиконання судового
рішення, яке набрало законної сили.

Також вірно зазначив суд першої
інстанції, що у відповідності до ст.17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини», суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Так у відповідності до §1 ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, (офіційний
переклад, затверджений Міністерством
закордонних справ України 27 січня 2006
року) кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру.

Як вбачається з рішення Європейського
суду з прав людини від 27 липня 2004 року у
справі «Ромашов проти України»,
виконавчі процедури становлять одну із
складових судових процедур, у зв'язку з
чим тривале невиконання судового
рішення позбавляє гарантії,
встановлені §1 ст.6 Конвенції, будь-якої
корисної дії.

Таким чином, виносячи оскаржувану
постанову про закінчення виконавчого
провадження до фактичного виконання
рішення суду, державний виконавець
порушив права стягувача, гарантовані
Конституцією України та міжнародними
нормативно-правовими актами,
обов'язковість яких визнана Україною.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що постанова про закінчення
виконавчого провадження є
протиправною, а тому підлягає
скасуванню.

Отже, суд першої інстанції, виконавши
всі вимоги процесуального
законодавства, всебічно перевіривши
обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, постановив обґрунтоване
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
області залишити без задоволення, а
постанову Володимирецького районного
суду Рівненської області від "07" лютого
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Є.М. Мацький

судді:
В.В. Євпак

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Відділ державної
виконавчої служби Володимирецького
районного управління юстиції
Рівненської області
вул.Грушевського,63,смт.Володимирець,Рі
вненська область,34300

4-третій особі: Управління Пенсійного
фонду України в Володимирецькому
районі Рівненської області -
вул.Соборна,
28,смт.Володимирець,Рівненська
область,34300,