Справа № 2-а-2166/11/1403
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 р.м.ОдесаСправа №
2-а-2166/11/1403

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Гапоненко Наталія Олександрівна

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Березанському районі
Миколаївської області на постанову
Березанського районного суду
Миколаївської області від 03 жовтня 2011
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Березанському районі Миколаївської
області про визнання протиправними
дій,-

В С Т А Н О В И
В:

30.08.2011 року позивач звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Березанському районі
Миколаївської області про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що він є постраждалим від
аварії на Чорнобильській АЕС І
категорії та інвалідом 2 групи. Та
просив здійснити перерахунок та
виплату додаткової та основної пенсії
у розмірі, визначеному ст. ст. 50 та 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 22.06.2011 року.

Постановою Березанського районного
суду Миколаївської області від 03
жовтня 2011 року позовні вимоги
задоволено. Визнано протиправними дії
відповідача. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Березанському районі Миколаївської
області здійснити позивачу
перерахунок та виплату додаткової та
основної пенсії у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком та в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
Закону України згідно ст.. 50, 54 «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
22.06.2011 року по 22.07.2011 року.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, відповідачем
в апеляційній скарзі зазначає про
невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому апелянт
вважає, що судом допущено порушення
матеріального та процесуального права
, що призвело до неправильного
вирішення справи по суті. У зв'язку з
чим в апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування постанови суду
першої інстанції і винесення нової
постанови із відмовою в задоволенні
позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
потерпілою від Чорнобильської
катастрофи 1 категорії та інвалідом 2
групи.

Відповідачем нараховувалася та
виплачувалася позивачу державна
пенсія та додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розмірів
пенсії, встановлених постановами
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 530 та від 16 липня 2008
року № 654.

25.08.2011 р. позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Березанському районі Миколаївської
області із заявою про перерахунок
пенсії відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», однак позивачу листом від
25.08.2011 р. № 6001/04-10 - було відмовлено в
проведенні перерахунку пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що в позивача було право на
нарахування та виплату основної пенсії
як інваліду 2 групи та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у вказаній редакції
встановлено, що розмір пенсії для
інвалідів другої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008 положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи першої категорії та інвалід
третьої групи, з 22 травня 2008 року мав
право на отримання державної пенсії в
розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій
за віком, передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(в редакції до 28 грудня 2007 року), та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру державної та
додаткової пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст. ст. 49, 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» і ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а не постанови
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 530 та від 16 липня 2008
року № 654, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 49, 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» затверджено на 2011
рік прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність.

З урахуванням викладеного висновок
суду першої інстанції про зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Березанському районі Миколаївської
області провести перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 державну пенсію та
додаткову пенсію за період з 22.06.2011 року
по 22.07.2011 року, виходячи з розмірів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлених
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік», є правильним..

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.198 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Таким чином, за вказаних обставин,
судова колегія, діючи в межах доводів
апеляційної скарги, відповідно до ст.200
КАС України, залишає цю апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст.183-2,195,197,198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Березанському районі Миколаївської
області - залишити без задоволення, а
постанову Березанського районного
суду Миколаївської області від 03
жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту постановлення,
є остаточною та касаційному оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

О.О Кравець