Справа № 826/2585/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2014 року № 826/2585/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі:

головуючого судді - Добрівської Н.А.,
суддів: Іщука І.О., Кармазіна О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Медичне
підприємство «Ескулап»доМіністерства
охорони здоров'я
Українипрозобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2014 року ТОВ «Медичне
підприємство «Ескулап» звернулось до
суду з позовом про зобов'язання
Міністерства охорони здоров'я України
надати ТОВ «Медичне підприємство
«Ескулап» на запит про інформацію від
24.01.2014 року наказ МОЗ України від 05.12.2013
року №1062-Адм. який є документом прямої
дії.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що Міністерством
охорони здоров'я України у
встановлений статтею 20 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
строк не надано відповіді на запит про
інформацію.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги підтримав і просив їх
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві.

Відповідач про день, час та місце
проведення судового засідання
повідомлений у відповідності із
вимогами ст.35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, явку в судове засідання
повноважного представника не
забезпечив.

27 березня 2014 року представником
відповідача через канцелярію суду було
подано письмові заперечення проти
позову, в яких останній виклав свої
доводи. Також, у вказаних запереченнях
відповідач просив здійснювати розгляд
справи без участі його представника.

З огляду на неявку в судове засідання
представника відповідача, визнаного
судом належним чином повідомленим про
розгляд справи, а також беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71,
ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України розглядає
справу у порядку письмового
провадження на основі наявних у справі
доказів. Одночасно судом встановлено
позивачу строк для надання додаткових
доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду і
вирішення справи по суті, суд встановив
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Медичне
підприємство «Ескулап» 24 січня 2014 року
направило до відповідача запит про
інформацію щодо надання копії наказу
МОЗ України від 05.12.2013 року№1062-Адм -
рішення про анулювання ліцензії.

Суд, з'ясовуючи питання щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходить з наступного.

Закон України «Про доступ до публічної
інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI
(надалі - Закон №2939-VI) визначає порядок
здійснення та забезпечення права
кожного на доступ до інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес.

Згідно із визначенням, наведеним у
статті 1 Закону №2939-VI, публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.

Статтею 5 Закону №2939-VI встановлено, що
доступ до публічної інформації
забезпечується шляхом, зокрема,
надання інформації за запитами на
інформацію.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону №2939-VI, запит на
інформацію - це прохання особи до
розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону №2939-VI
визначено, що розпорядник інформації
має право відмовити в задоволенні
запиту в таких випадках: 1) розпорядник
інформації не володіє і не зобов'язаний
відповідно до його компетенції,
передбаченої законодавством, володіти
інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить
до категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього
Закону; 3) особа, яка подала запит на
інформацію, не оплатила передбачені ст.
21 цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком; 4) не
дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього
Закону.

Відповідно до ст.23 Закону №2939-VI,
рішення, дії чи бездіяльність
розпорядників інформації можуть бути
оскаржені до керівника розпорядника,
вищого органу або суду. Запитувач має
право оскаржити: відмову в задоволенні
запиту на інформацію; відстрочку
задоволення запиту на інформацію;
ненадання відповіді на запит на
інформацію; надання недостовірної або
неповної інформації; несвоєчасне
надання інформації; невиконання
розпорядниками обов'язку
оприлюднювати інформацію відповідно
до ст. 15 цього Закону; інші рішення, дії
чи бездіяльність розпорядників
інформації, що порушили законні права
та інтереси запитувача. Оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
розпорядників інформації до суду
здійснюється відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Твердження представника відповідача
про безпідставність та
необґрунтованість позовних вимог у
зв'язку з тим, що станом на момент
розгляду справи позивачу була надана
відповідь, що містить попередньо
запитувану ним інформацію,
спростовується наступним.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем на підтвердження
направлення відповіді на запит надано
копію листа №17/17/124/4112 від 10.02.2014р.,
однак, вказана копія не може бути
визнана належним доказом
направлення/вручення відповіді на
запит, оскільки неможливо встановити
дату вручення листа з додатками
відповідачу або повернення з відміткою
пошти про неможливість вручення.

Посилання відповідача на те, що наказ
МОЗ України від 05.12.2013 року №1062-Адм.
розміщений на, зокрема в
Інтернет-ресурсі «ЛІГА-Закон» не
звільняє його від необхідності
дотримання ст.5 Закону №2939-VI.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у ч.3 ст.2 КАС України, які
певною мірою відображають принципи
адміністративної процедури, які
повинні дотримуватися при реалізації
дискреційних повноважень владного
суб'єкта.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції
України та ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене в сукупності та
виходячи із встановлених судом
обставин, оцінивши надані позивачем та
відповідачем докази в контексті
наведених вище вимог законодавства,
суд дійшов висновку, що Міністерством
охорони здоров'я України, як суб'єктом
владних повноважень, не спростовано
доводи позивача та не доведено
правомірність своїх дій у спірних
правовідносинах, а, отже, позовні
вимоги суд вважає обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Медичне
підприємство «Ескулап» задовольнити.

Зобов'язати Міністерство охорони
здоров'я України надати ТОВ «Медичне
підприємство «Ескулап» на запит про
інформацію від 24.01.2014 року наказу МОЗ
України від 05.12.2013 року №1062-Адм. який є
документом прямої дії.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, визначені ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Н.А. Добрівська

Судді:
І.О. Іщук

О.А. Кармазін