Справа № 0670/2856/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Київ К/9991/84062/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Житомирі
на ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19.10.2011 року
та постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 07.09.2011 року
по справі № 0670/2856/11 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Свірол» до
Державної податкової інспекції у місті
Житомирі про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Свіролл» звернулося
до суду з до Державної податкової
інспекції у місті Житомирі про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 16
березня 2011 року № про визначення
суми податкового зобов'язання по
податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 155595,00 грн., у тому
числі: за основним платежем - 124476,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
31119,00 грн., № про визначення суми
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі 132940,00 грн., у
тому числі: 106352,00 грн. основного
платежу, 26588,00 грн. штрафних (фінансових)
санкцій, № про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 836,15
грн., з них: за основним платежем - 668,92
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 167,23 грн. і № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 3790,48 грн.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 07.09.2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19.10.2011 року
у даній справі позов задоволено з
огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у м. Житомирі проведена
планова виїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю «Свіролл»
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

Перевіркою встановлені порушення
товариством вимог підпункту 5.2.1 пункту
5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР),
підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1,
7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України від
03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР),
статті 3, абзацу «е» підпункту 4.2.9
пункту 4.2 статті 4, статті 8, статті 17,
абзацу «а» пункту 19.2 статті 19 Закону
України від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про
податок з доходів фізичних осіб» (далі -
Закон № 889-IV), та пунктів 2.11, 3.1, 3.2
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою НБУ № 637 від 15
грудня 2004 року.

За результатами перевірки ДПІ у м.
Житомирі прийняті спірні податкові
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що всі необхідні первинні
бухгалтерські документи є в наявності
у позивача.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Крім того, згідно з підпунктом 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період.

Крім того, судами також встановлено
відсутність факту порушення позивачем
положень статті 3, абзацу «е» підпункту
4.2.9 пункту 4.2 статті 4, статті 8, статті 17,
абзацу «а» пункту 19.2 статті 19 Закону №
889-IV та пунктів 2.11, 3.1, 3.2 Положення № 637,
що підтверджується матеріалами справи.
Належних та допустимих доказів на
підтвердження наявності в діях
позивача вказаних порушень
відповідачем не надано.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Житомирі
відхилити.

Ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 19.10.2011 року та постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 07.09.2011 року
по справі № 0670/2856/11 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.