Справа № 2а-4922/08/1570
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/54864/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Бившевої Л.І.

Карася О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Українське дунайське пароплавство»
на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2012 року
по справі № 2а-4922/08/1570 за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Українське дунайське пароплавство»
до Ізмаїльської об'єднаної державної
податкової інспекції Одеської області
та Головного управління Державного
казначейства України в Одеській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення та стягнення
суми, -

ВСТАНОВИВ:

ВАТ «Українське Дунайське
Пароплавство» звернулось до суду з
позовом до Ізмаїльської об'єднаної
державної податкової інспекції
Одеської області та Головного
управління Державного казначейства
України в Одеській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення №/0 від
06.02.2008 року щодо зменшення суми
бюджетного відшкодування по податку на
додану вартість за жовтень 2007 року у
розмірі 88111,00 гривень та стягнення з
Державного бюджету України суму
бюджетного відшкодування по податку на
додану вартість у розмірі 88111,00 гривень.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 20.10.2011 року
у даній справі позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2012 року
скасовано постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
20.10.2011 року та прийнято нове рішення про
відмову у задоволенні позову з мотивів
безпідставності заявлених вимог.

Не погодившись із постановою суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22.03.2012 року як таку, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та залишити без
змін постанову суду першої інстанції,
оскільки скаржник вважає її такою, що
прийнята з правильним застосуванням
норм чинного законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що Ізмаїльською
ОДПІ Одеської області була проведена
виїзна позапланова документальна
перевірка фінансово-господарської
діяльності Відкритого акціонерного
товариства «Українське Дунайське
пароплавство» з питань достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
податку на додану вартість за жовтень
2007 року, що підлягає бюджетному
відшкодуванню на розрахунковий
рахунок.

За наслідками вказаної перевірки
Ізмаїльською ОДПІ Одеської області
встановлено порушення ВАТ «Українське
Дунайське пароплавство» вимог пп.7.7.2
п.7.7 ст.7 Закону України від 03.04.1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(далі - Закон №168/97-ВР) та прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 06.02.2008 року, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість за жовтень 2007 року у розмірі
88111,00 гривень.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що у позивача відсутнє право на
бюджетне відшкодування спірної суми
ПДВ, оскільки заявлена до
відшкодування сума, хоча і була у
повному обсязі фактично сплачена
позивачем у попередньому податковому
періоді, тобто у вересні 2007 року, однак,
визначена з урахуванням суми
податкового кредиту, фактично
сплаченого, у тому числі, в минулих
звітних періодах, що передували
вересню 2007 року, тоді як бюджетному
відшкодуванню підлягає частина
від'ємного значення, яка визначається
як різниця між податковими
зобов'язаннями та податковим кредитом
одного періоду, а податковий кредит,
який визначений за правилом першої
події у одному податковому періоді,
однак сплачувався в іншому, не може
приймати участь у визначенні суми
бюджетного відшкодування того періоду,
у якому він сплачувався, оскільки він
вже фігурував при визначенні сум
податкових зобов'язань чи бюджетного
відшкодування періоду, в якому виник.

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

Підпункт 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
№168/97-ВР передбачає, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При від'ємному значені суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховуються до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду. Таке правило
зазначено абзацом третім наведеного
підпункту.

Підпунктом 7.7.2 передбачено, якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка

дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів
(послуг) у

попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового кредиту.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовного того, що попереднім
податковим періодом може бути
будь-який податковий період, який
передує звітному податковому періоду,
а залишок від'ємного значення податку
на додану вартість після бюджетного
відшкодування, включений до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду, підлягає
бюджетному відшкодуванню у будь-який з
наступних звітних періодів у разі
проведення розрахунків за товари в
частині від'ємного значення податку на
додану вартість.

Враховуючи зазначене, суд касаційної
інстанції вважає, що відповідач як
суб'єкт владних повноважень не довів
правомірність зменшеного ним
бюджетного відшкодування за жовтень 2007
року, оскільки розмір бюджетного
відшкодування даного звітного періоду
являє собою частину від'ємного
значення, яка склалася за попередні
податкові періоди, і залежить від
фактичної сплати податку на додану
вартість у попередніх податкових
періодах. Факт правомірності
формування податкового кредиту
підтверджується актом перевірки та
платіжними документами, долученими до
матеріалів справи.

Крім того, Законом України від 28.12.2007
року № 107-VI внесено зміни в підпункт «а»
підпункту 7.7.2 пункту 7.7 ст. 7 Закону
№168/97-ВР, що усуває можливість
неоднозначного тлумачення зміненого
підпункту в подальшому.

За таких обставин, місцевий
адміністративний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
необхідності задоволення позовних
вимог, правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права
до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Українське
дунайське пароплавство» задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2012 року
скасувати та залишити в силі постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 20.10.2011 року по справі №
2а-4922/08/1570.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може
бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписБившева Л.І. підписКарась О.В.