Справа № 810/1062/14
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 березня 2014 року Справа № 810/1062/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Харченко С.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до проБілоцерківської
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
визнання протиправною та скасування
вимоги,

ВСТАНОВИВ: Фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до Білоцерківської
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги відповідача від 21.11.2013 № Ф-2369 в
частині сплати боргу (недоїмки) у сумі
8658 грн. 71 коп. (з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 28.02.2014).

В обґрунтування позовних вимог
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
зазначає, що отримавши 05.02.2014 вимогу
відповідача від 21.11.2013 Ф-2369 про сплату
боргу (недоїмки), вона дізналась про
наявність у неї заборгованості по
сплаті єдиного внеску на
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування внаслідок
непроведення нею як страхувальником,
що перебуває на спрощеній системі
оподаткування, доплати до мінімального
страхового внеску у розмірі 8893 грн. 98
коп.

ОСОБА_1 звертає увагу на те, що
вона є пенсіонером за віком і одночасно
підприємцем, який обрав спосіб
оподаткування власних доходів від
здійснення підприємницької діяльності
за спрощеною системою, а відтак з 06.08.2011
в силу приписів частини четвертої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI вважається такою, що звільнена від
сплати за себе єдиного внеску на
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування.

За наведених обставин позивач
вважає, що вимога від 21.11.2013 № Ф-2369 в
частині сплати боргу (недоїмки) у сумі
8658 грн. 71 коп. сформована відповідачем
безпідставно, висновки
територіального органу доходів і
зборів стосовно наявності у позивача
обов`язку здійснювати з серпня 2011 року
доплату до мінімального страхового
внеску на загальних підставах не
відповідають дійсності, у зв`язку з чим
звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що положення частини
четвертої статті 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI, на які посилається позивач як на
підставу для звільнення від
обов`язку сплати єдиного внеску,
поширюються на осіб, які обрали
спрощену систему оподаткування, якщо
вони є пенсіонерами за віком та
отримують пенсію відповідно до статті
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 №
1058-IV.

Враховуючи, що позивач отримує
пенсію за віком, що призначена з
урахуванням пільгових умов, визначених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, а саме: із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 № 1058-IV, відповідач вважає, що
позивач зобов`язаний сплачувати єдиний
внесок на загальних підставах, у
зв`язку з чим позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

У судове засідання, призначене на
18.03.2014, позивач та представник
відповідача не з`явились, були
своєчасно та належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду справи. Матеріали
справи містять заяви сторін про
розгляд справи за їх відсутності, що
відповідно до приписів статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для здійснення
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, а саме: копії
пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1
(а.с. 7), ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує
пенсію за віком.

Крім того, ОСОБА_1 як громадянці,
яка постійно проживає (працює) на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю, присвоєно
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 4
категорії (копія посвідчення
серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

14.02.1997 державним реєстратором
Виконавчого комітету Білоцерківської
міської ради Київської області
зареєстровано позивача в якості
фізичної особи-підприємця (копія
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця серії
НОМЕР_3 (а.с. 9).

Судом встановлено, що з 01.01.2011
позивачем шляхом придбання
відповідного патенту обрано спосіб
оподаткування доходів, одержаних від
господарської діяльності, за
фіксованим розміром податку. З 01.01.2012
позивач зареєстрований в якості
платника єдиного податку. Зазначені
обставини підтверджуються даними, що
наведені у заяві відповідача від 18.03.2014
№ 2040/805/701/1002 та у свідоцтві платника
єдиного податку серії НОМЕР_4

У листопаді 2013 року
Білоцерківська об`єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Київській
області, керуючись приписами статті 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 № 2464-VI, визначила позивачу
зобов`язання зі сплати єдиного внеску у
загальному розмірі 8893 грн. 98 коп. та
надіслала на його адресу вимогу від
21.11.2013 № Ф-2369 про сплату боргу (недоїмки)
у наведеному вище розмірі.

З письмових заперечень
відповідача вбачається, що недоїмка з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
утворилась внаслідок непроведення
позивачем як страхувальником, що
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, доплати до мінімального
страхового внеску за III квартал 2011 року
у сумі 999 грн. 36 коп., IV
квартал 2011 року у сумі 1031 грн. 60 коп., I
квартал 2012 року у сумі 1116 грн. 99 коп.,
II квартал 2012 року у сумі 1138 грн. 86 коп.,
III квартал 2012 року у сумі 1147 грн. 17 коп., IV
квартал 2012 року у сумі 1071 грн. 94 коп., I
квартал 2013 року у сумі 1194 грн. 03 коп.
та II квартал 2013 року у сумі 1194 грн. 03
коп.

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 вважає, що у відповідача
відсутні законодавчі підстави вважати
її особою, яка зобов`язана сплачувати
єдиний внесок на загальнообов`язкове
державне соціальне страхування за
серпень 2011 року - червень 2013 року у
розмірі 8658 грн. 71 коп., оскільки вона як
пенсіонер за віком та підприємець, що
перебуває на спрощеній системі
оподаткування в силу приписів частини
четвертої статті 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI (у редакції, що діє з 06.08.2011)
звільнена від сплати за себе єдиного
внеску.

Наведені вище обставини, на думку
позивача, свідчать про те, що вимога
від 21.11.2013 № Ф-2369 в частині
сплати боргу (недоїмки) у сумі 8658 грн. 71
коп. винесена Білоцерківською
об`єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Київській області
незаконно, у зв`язку з чим позивач
звернувся до суду за захистом
порушеного права з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку
відносинам, що виникли між сторонами,
суд виходить з наступного.

Законодавство України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування складається з
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998 №
16/98-ВР та прийнятих відповідно до них
законів, інших нормативно-правових
актів, що регулюють відносини у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до приписів статті 20
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998 №
16/98-ВР (далі - Основи
законодавства № 16/98-ВР), основними
джерелами коштів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
цих Основ є внески роботодавців і
застрахованих осіб.

Так, згідно з частиною першою
статті 21 Основ законодавства № 16/98-ВР,
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок на
пенсійне страхування, страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, медичне
страхування, страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, страхування на випадок
безробіття, який в обов'язковому
порядку сплачується страхувальниками
з метою забезпечення реалізації прав
застрахованих осіб на отримання
страхових виплат (послуг) за соціальним
страхуванням.

Статтею 22 Основ законодавства №
16/98-ВР передбачено, що порядок
здійснення платежів, строки сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
визначаються Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI.

Згідно зі статтею 2 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI (далі - Закон України №
2464-VI), виключно цим Законом
визначаються: принципи збору та
ведення обліку єдиного внеску;
платники єдиного внеску; порядок
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску; розмір єдиного внеску
та пропорції його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; порядок здійснення
державного нагляду за збором та
веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до статті 4 Закону
України № 2464-VI, платниками єдиного
внеску є страхувальники, зазначені у
пункті 1 частини першої цієї статті, та
застраховані особи, зазначені у
пунктах 2-14 частини першої цієї статті.

Зокрема, в силу приписів пункту 4
частини першої статті 4 зазначеного
Закону, до платників єдиного
внеску належать фізичні особи -
підприємці, у тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з приписами пункту 2
частини першої статті 7 Закону України
№ 2464-VI, для платників, зазначених у
пункті 4 частини першої статті 4 цього
Закону (крім фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) єдиний внесок
нараховується на суму доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Для платників, зазначених у
пункті 4 частини першої статті 4 цього
Закону, які обрали спрощену
систему оподаткування, єдиний внесок
нараховується на суми, що
визначаються такими платниками
самостійно для себе та членів сім'ї, які
беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом, та не менше
за розмір мінімального страхового
внеску (пункт 3 частини першої статті 7
Закону України № 2464-VI).

У свою чергу, частиною четвертою
статті 4 Закону України № 2464-VI (у
редакції, що діє з 06.08.2011) передбачено
звільнення (пільги) від сплати єдиного
внеску для окремої категорії фізичних
осіб - підприємців.

Так, згідно з приписами цієї
норми, особи, зазначені у пункті 4
частини першої статті 4
Закону, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Враховуючи, що спірні
правовідносини, які є предметом
розгляду, стосуються питання
правомірності винесення
територіальним органом доходів і
зборів вимоги в частині сплати
заборгованості з єдиного внеску на
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування за серпень 2011
року - червень 2013 року у сумі 8658 грн. 71
коп., вирішення даного публічно -
правового спору пов`язується з оцінкою
приналежності позивача до категорії
осіб, які в силу приписів частини
четвертої статті 4 Закону України №
2464-VI звільнені від сплати єдиного
внеску за наведені вище звітні періоди.

Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
№ 2464-VI передбачено, що з
дня набрання чинності цим Законом
(тобто з 01.01.2011) суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
спрощену систему оподаткування
відповідно до Указу Президента України
від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» та
розділу IV Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 № 13-92 «Про
прибутковий податок з громадян»
нараховують, обчислюють та сплачують
єдиний внесок відповідно до цього
Закону.

Обрання фізичними особами -
підприємцями спрощеної системи
оподаткування на підставі розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992 № 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» (що діяв до 31.12.2011 відповідно
до пункту 1 підрозділу 8 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України) передбачало
здійснення оподаткування власних
доходів від господарської діяльності
за фіксованим розміром податку (далі -
фіксованим податком) шляхом придбання
патенту за умови дотримання
відповідних умов діяльності, що
визначені розділом IV цього Декрету.

У свою чергу, перехід фізичної
особи - підприємця на спрощену систему
оподаткування на підставі вимог Указу
Президента України від 03.07.1998 № 727/98
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (що діяв до
31.12.2011 відповідно до пункту 1 підрозділу
8 розділу ХХ «Перехідні положення»
Податкового кодексу України), а з 01.01.2012
- на підставі вимог глави 1 розділу ХIV
Податкового кодексу України
здійснюється у спосіб реєстрації
платником єдиного податку.

З аналізу наведених вище правових
норм у сукупності вбачається, що
платниками єдиного внеску, що
перебувають на спрощеній системі
оподаткування, вважаються фізичні
особи - підприємці, якими обрано
особливий спосіб оподаткування
власних доходів шляхом заміни сплати
податків і зборів на сплату у 2011 році
фіксованого або єдиного податку, а з 2012
року - виключно єдиного податку.

Що стосується сплати єдиного
внеску особами, які є пенсіонерами за
віком та одночасно суб`єктами
господарської діяльності, що обрали
спосіб оподаткування власних доходів
за спрощеною системою, суд враховує
наступне.

Частиною першою статті 9 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що відповідно
до цього Закону за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати: 1)
пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з
втратою годувальника.

Згідно з приписами абзацу 1
частини першої статті 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV,
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років.

Право на таку пенсію до
досягнення віку, встановленого абзацом
1 частини першої статті 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
від 09.07.2003 № 1058-IV, мають також
жінки 1961 року народження і старші за
умови досягнення ними віку,
визначеного абзацом 2 частини першої
цієї статті.

При цьому, пунктом 16 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 № 1058-IV встановлено, що в частині
визначення права на пенсію за віком на
пільгових умовах і за вислугу років
застосовуються положення Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 № 1788-XII.

Так, статтями 13-18 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991
№ 1788-XII визначені
підстави для надання особі пенсії за
віком із заниженням пенсійного віку.

Згідно з приписами статті 15
зазначеного Закону, умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення
громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» або їм
надається право на одержання пенсій на
підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
№ 796-XII, яка визначає умови надання
пенсії за віком особам, які працювали
або проживали на територіях
радіоактивного забруднення,
закріплено право таких осіб на
отримання пенсії із зменшенням
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

При цьому, частиною третьою
статті 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII
передбачено, що призначення та виплата
пенсій названим категоріям
провадиться відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» 09.07.2003
№ 1058-IV і цього Закону.

Як вже зазначалось судом вище,
ОСОБА_1 як громадянці, яка постійно
проживає (працює) на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, присвоєно статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 4 категорії.

За наявності визначених статтею 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII підстав
позивачу з 04.11.2010 призначено пенсію із
зменшенням пенсійного віку.

Зазначені обставини
підтверджуються наявною у матеріалах
справи копією пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1 та відомостями, що
наведені Управлінням Пенсійного фонду
України у м. Білій Церкві Київської
області у довідці від 13.03.2014
№ 939/07.

При цьому, позивач перебуває на
спрощеній системі оподаткування,
обліку і звітності шляхом сплати у 2011
році фіксованого податку, а з 01.01.2012 -
єдиного податку. Договорів про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування позивач з
контролюючими органами не укладав.

Враховуючи наведені вище
відомості та зважаючи на те, що
частиною четвертою статті 4
Закону України № 2464-VI (у редакції, що
діє з 06.08.2011) передбачено звільнення від
сплати єдиного внеску фізичних осіб -
підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, якщо вони є
пенсіонерами за віком та отримують
відповідно до закону пенсію, суд дійшов
висновку про відсутність у позивача
обов`язку нараховувати та сплачувати
єдиний внесок за серпень 2011 року -
червень 2013 року у загальному розмірі 8658
грн. 71 коп.

Суд вважає за необхідне звернути
увагу на те, що частина четверта статті
4 Закону України № 2464-VI не містить
жодних застережень щодо неможливості
її застосування до осіб, яким
призначено пенсію за віком на
пільгових умовах.

За таких обставин, твердження
відповідача про те, що у зв`язку з
недосягненням фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 віку, з якого в силу
приписів статті 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV
призначається пенсія за віком, до неї
не можуть бути застосовані положення
частини четвертої статті 4 Закону
України № 2464-VI, суд вважає
необґрунтованими, оскільки Закон
України № 2464-VI не пов'язує звільнення
від сплати єдиного внеску із
досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску усіх пенсіонерів за віком.

Аналогічна правова позиція
викладена в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
09.10.2012 у справі № К/9991/49213/12 та від 05.06.2013
у справі № К/800/19819/13.

Відповідно до частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Пунктом першим частини третьої
статті 2 цього Кодексу передбачено, що у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Враховуючи, що у ході судового
розгляду справи судом встановлено
відсутність законодавчих підстав для
нарахування позивачу зобов`язання зі
сплати єдиного внеску за серпень 2011
року - червень 2013 року у загальному
розмірі 8658 грн. 71 коп., вимога
Білоцерківської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 21.11.2013 № Ф-2369 в частині
сплати боргу (недоїмки) у наведеній
вище сумі є протиправною та підлягає
скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України, доказів, наявних в матеріалах
справи, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

З огляду на викладене, витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору у сумі 182 грн. 70 коп., підлягають
відшкодуванню позивачу з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О
В И В:

1. Адміністративний позов
задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати
вимогу Білоцерківської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 21.11.2013 № Ф-2369
в частині визначення фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 обов`язку зі сплати
боргу (недоїмки) за єдиним внеском на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 8658 (вісім
тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн. 71
коп.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі
сплатою судового збору у розмірі
182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Харченко С.В.