Справа № 823/589/14
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року
справа № 823/589/14

м. Черкаси

11 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1 (за
договором);

представника відповідача - Солошенка
М.І. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Тальнівської
районної державної адміністрації
Черкаської області, третя особа -
відділ Держземагенства у
Тальнівському районі Черкаської
області, про визнання дій
неправомірними та зобов'язати вчинити
дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до
Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Тальнівської районної державної
адміністрації Черкаської області
(далі-відповідач), третя особа - відділ
Держземагенства у Тальнівському
районі Черкаської області, в якому
просить: визнати протиправною відмову
Тальнівської РДА від 18 грудня 2013 року №
03-04 (з)/Р - 59 в наданні ОСОБА_3 земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення державної власності
площею 18,6 га за межами населеного
пункту в адміністративних межах
Мошурівської сільської ради на умовах
договору оренди терміном на 25 років;
зобов'язати Тальнівську РДА надати
ОСОБА_3 земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
державної власності, площею 18,6 га за
межами населеного пункту в
адміністративних межах Мошурівської
сільської ради на умовах договору
оренди терміном на 25 років.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 02 грудня 2013 року ОСОБА_3
подав Тальнівській РДА заяву з
проханням розглянути питання щодо
надання земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності площею 18,6га для
створення та ведення фермерського
господарства в адміністративних межах
Мошурівської сільської ради на умовах
договору оренди на 25 років. Згідно
листа від 18 грудня 2013 року № 03-04(з)/Р на
дане звернення, заява позивача
залишена без задоволення із посиланням
на ст. 122 Земельного кодексу України та
запропоновано для подальшого розгляду
питання звернутися до Головного
управління Держземагенства у
Черкаській області, оскільки з 01.01.2013р.
припинено повноваження
райдержадміністрацій розпоряджатися
землями сільськогосподарського
призначення державної власності.
Проте, позивач не погоджується з даним
твердженням, посилаючись на ст. 7 ЗУ
«Про фермерське господарство», ст. 116, 122
Земельного кодексу України та вважає
дану відмову відповідача (з
урахуванням доданих документів)
протиправною.

Представник відповідача вирішення
питання щодо позову поклав на розсуд
суду.

Представник третьої особи 31.03.2014р. до
суду надіслав клопотання про
здійснення розгляду справи без його
участі, а також питання про вирішення
позову поклав на розсуд суду.

Заслухавши пояснення та доводи сторін,
вивчивши та оцінивши письмові докази у
справі в їх сукупності, суд встановив
наступне.

ОСОБА_3 02.12.2013р. звернувся до голови
Тальнівської районної державної
адміністрації Черкаської області
Бардадиму М.Д. з заявою про надання
земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, загальною площею
18,6га для створення і ведення
фермерського господарства, яка
знаходиться в адміністративних межах
Мошурівської сільської ради на умовах
договору оренди, терміном на 25 років у
відповідності до ст. 122, 123 Земельного
кодексу України та ст. 7 ЗУ «Про
фермерське господарство». Зазначивши
при цьому, що строк дії договорів на
вищевказану земельну ділянку
закінчується в грудні 2013 року, а також
надавши до заяви: обґрунтування; копію
паспорта; ідентифікаційний номер;
копію диплому; копію трудової
книжки.(а.с. 5-10). Дана заява отрамана
Тальнівською РДА 03.12.2013р.

В подальшому, Тальнівська РДА
Черкаської області листом № 03-04 (з)/Р-59
від 18.12.2013р. про розгляд клопотання
надала відповідь, що згідно ЗУ «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо розмежування земель
державної та комунальної власності» з
01.01.2013р. припинено повноваження
райдержадміністрацій щодо
розпоряджання землями
сільськогосподарського призначення
державної власності розміщених за
межами населених пунктів та
запропоновано для подальшого розгляду
даного питання звернутися до Головного
управління Держземагенства у
Черкаській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного
кодексу України, земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу
України, передбачено, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: для ведення фермерського
господарства - в розмірі земельної
частки (паю), визначеної для членів
сільськогосподарських підприємств,
розташованих на території сільської,
селищної, міської ради, де знаходиться
фермерське господарство. Якщо на
території сільської, селищної, міської
ради розташовано декілька
сільськогосподарських підприємств,
розмір земельної частки (паю)
визначається як середній по цих
підприємствах. У разі відсутності
сільськогосподарських підприємств на
території відповідної ради розмір
земельної частки (паю) визначається як
середній по району; для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 гектара; для ведення
садівництва - не більше 0,12 гектара; для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) у селах - не
більше 0,25 гектара, в селищах - не більше
0,15 гектара, в містах - не більше 0,10
гектара; для індивідуального дачного
будівництва - не більше 0,10 гектара; для
будівництва індивідуальних гаражів -
не більше 0,01 гектара. Розмір земельних
ділянок, що передаються безоплатно
громадянину для ведення особистого
селянського господарства, може бути
збільшено у разі отримання в натурі (на
місцевості) земельної частки (паю). (ст.
121 Земельного кодексу України).

Частиною 1-3 ст. 122 Земельного кодексу
України передбачено, що сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб. Верховна Рада
Автономної Республіки Крим, обласні,
районні ради передають земельні
ділянки у власність або у користування
з відповідних земель спільної
власності територіальних громад для
всіх потреб. Районні державні
адміністрації на їхній території
передають земельні ділянки із земель
державної власності, крім випадків,
визначених частинами четвертою і
восьмою цієї статті, у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб та
за межами населених пунктів для:
ведення водного господарства;
будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), з
урахуванням вимог частини сьомої цієї
статті; індивідуального дачного
будівництва.

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 122
Земельного кодексу України
встановлено, що центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Отже, виходячи з аналізу статей
Земельного кодексу України суд
зауважує, що районні державні
адміністрації передають у
користування земельні ділянки
державної власності на території
відповідних райдержадміністрацій в
межах своїх повноважень. Земельними ж
ділянками саме сільськогосподарського
призначення державної власності,
здійснює розпорядження центральний
орган виконавчої влади з питань
земельних ресурсів у галузі земельних
відносин, до складу якого, не входять
РДА. Також суд звертає увагу позивача,
що ст. 122 Земельного кодексу України
встановлено виключний перелік земель
на яких розповсюджується повноваження
райдержадміністрацій.

Як встановлено у ст. 124 Земельного
кодексу України, передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки.

Згідно положення «Про Державне
агентство земельних ресурсів України»
затвердженого Указом Президента
України від 8 квітня 2011 року N 445/2011 (далі
- Положення) Державне агентство
земельних ресурсів України
(Держземагентство України) є
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України (далі - Міністр),
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері земельних
відносин та топографо-геодезичної і
картографічної діяльності.

Підпунктом 11 пункту 11 Положення, голова
Держземагентства України затверджує
положення про структурні підрозділи
апарату Держземагентства України та
положення про територіальні органи
Держземагентства України.

Головне управління Держземагенства у
Черкаській області діє на підставі
положення «Про Головне управління
Держземагенства у Черкаській області»
затвердженого наказом Держземагенства
України від 05.09.2012р. № 417. В даному
положенні у п. 11.2 зазначено, що
начальник головного управління
організовує та забезпечує виконання
Головним управлінням відповідно до
актів законодавства, наказів
Мінагрополітики України, доручень
Міністра та його заступників, наказів
Держземагенства України.

А відповідно до наказу Мінагрополітики
України від 25.01.2013р. № 40 «Про внесення
змін до наказу Мінагрополітики України
від 10 травня 2012 року N 258»
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14 лютого 2013 р. за N 260/22792,
яким внесено зміни до Положення про
Головне управління Держземагентства в
області щодо наділення повноважень
Держземагенства в областях передачі
відповідно до закону земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області.

Отже, виходячи з викладеного, суд
зазначає, що саме Головне управління
Держземагенства у Черкаській області
являється належним органом, який
уповноважений здійснювати
розпорядження землями
сільськогосподарського призначення
державної власності.

Згідно статті 8 Конституції України в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права.

Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Позивач посилається на ст. 7 ЗУ «Про
фермерське господарство», що для
отримання (придбання) у власність або в
оренду земельної ділянки державної
власності з метою ведення фермерського
господарства громадяни звертаються до
відповідної районної державної
адміністрації. Для отримання у
власність або в оренду земельної
ділянки із земель комунальної
власності з метою ведення фермерського
господарства громадяни звертаються до
місцевої ради. Зазначаючи, що ч. 4 ст. 38
Перехідних положень ЗУ «Про фермерське
господарство» передбачено, що до
приведення законів України, інших
нормативно-правових актів з питань
діяльності фермерських господарств у
відповідність із цим Законом вони
застосовуються у частині, що не
суперечить цьому Закону .

Позивач також посилається на лист
Міністерства юстиції України від 26.12.2008
р. N 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування
норм права у випадку колізії» в якому
зазначено, що у разі існування
суперечності між актами, прийнятими
різними за місцем в ієрархічній
структурі органами - вищестоящим та
нижчестоящим, застосовується акт,
прийнятий вищестоящим органом, як
такий, що має більшу юридичну силу. При
розбіжності між загальним і
спеціальним нормативно-правовим актом
перевага надається спеціальному, якщо
він не скасований виданим пізніше
загальним актом.

При цьому, зазначаючи, що ЗУ «Про
фермерське господарство» являється
спеціальним нормативно-правовим актом
відносно земельних відносин з приводу
надання земельних ділянок для ведення
фермерського господарства, а тому
потрібно застосовувати норми
вказаного закону.

Проте суд не погоджується з висновками
позивача, з огляду на наступне.

Статтею 14 Конституції України,
передбачено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності на землю гарантується. Це
право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Суд зазначає, що Земельний кодекс
України, являється спеціальним
кодифікованим правовим актом, який
забезпечує детальне правове
регулювання сфери законодавства щодо
врегулювання земельних відносин в
Україні.

Отже, відносини що виникають в
земельному праві в першу чергу
регулюються Конституцією України, яка
має найвищу юридичну силу (що
закріплено в ст. 8 Конституції) та
Земельним кодексом України відповідно
до ієрархії правових актів.

Посилання ж позивача, що ЗУ «Про
фермерське господарство» являється
спеціальним нормативно-правовим актом
щодо земельних відносин з приводу
надання земельних ділянок для ведення
фермерського господарства є
безпідставним, оскільки воно
спростовується преамбулою до Закону
(Цей Закон визначає правові, економічні
та соціальні засади створення та
діяльності фермерських господарств як
прогресивної форми підприємницької
діяльності громадян у галузі
сільського господарства України. Закон
спрямований на створення умов для
реалізації ініціативи громадян щодо
виробництва товарної
сільськогосподарської продукції, її
переробки та реалізації на
внутрішньому і зовнішньому ринках, а
також для забезпечення раціонального
використання і охорони земель
фермерських господарств, правового та
соціального захисту фермерів України.).

Таким чином, посилання позивача на
колізію норм права є необґрунтованим,
оскільки Земельним кодексом України
закріплено чіткі повноваження
райдержадміністрацій з приводу
розпорядженням землями державної
власності, до яких не належить з 01.01.2013р.
здійснення розпорядження землями
сільськогосподарського призначення, а
посилання позивача на ЗУ «Про
фермерське господарство» немає жодних
обґрунтованих на те підстав, оскільки
даний закон не є спеціальним та останні
зміни до якого внесені були в 2012 році.
Тому навіть виходячи з листа
Міністерства юстиції України N 758-0-2-08-19,
при розбіжності між загальним і
спеціальним нормативно-правовим актом
перевага надається спеціальному, якщо
він не скасований виданим пізніше
загальним актом.

Частиною 1, 4 ст. 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. У разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що не доведено
протиправності дій відповідача та
відсутності підстави для задоволення
позовних вимог.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94,159 - 163 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено
08.04.2014р.