Справа № 2а-101/11/1324
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Київ К/9991/38977/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Львові
Державної податкової служби на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2011 року
по справі № 2а-71/10/1370 за позовом
Львівського комунального підприємства
«Залізничнетеплоенерго» до Державної
податкової інспекції у м. Львові про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2010 року Львівське комунальне
підприємство «Залізничнетеплоенерго»
звернулося до суду з позовом до ДПІ в м.
Львові про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення №
/0/11980 від 17.07.2009 року, яким
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 3361207,50 грн., в тому числі 3201150,00
грн. за основним платежем та 160057,50 грн.
за штрафними санкціями.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23.06.2010 року
у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2011 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
задоволення позову з мотивів
обґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
оскільки вважає, що постанову суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 17.11.2006 року ЛКП
«Залізничнетеплоенерго» подало
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на прибуток в
зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за 9 місяців 2006 року
та зазначило в податковій декларації
суму податку на прибуток за 2006 рік
3291292,00 грн., зменшивши суму нарахованого
податку на суму наданої пільги
Львівської міської ради в розмірі
3201150,00 грн. згідно її рішення №336 від
16.11.2006 року «Про звільнення від сплати
податку на прибуток».

ДПІ в м. Львові провела камеральну
перевірку платника податку на прибуток
ЛКП «Залізничнетеплоенерго» щодо
податкової звітності з податку на
прибуток підприємства за 9 місяців 2006
року, за результатами якої прийнято
спірне податкове повідомлення-рішення.

На думку податкового органу, позивачем
неправомірно зменшено нараховану суму
податку на прибуток на суму наданої
пільги 3201150,00 грн., оскільки Львівська
міська рада в даному випадку була не
вправі надавати таку пільгу позивачу у
вигляді звільнення від сплати
загальнодержавного податку.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції.

Нормою статті 1 частиною 3 Закону
України «Про систему оподаткування»
від 25 червня 1991 року №1251-XII (далі - Закон
№1251-XII) передбачено, що ставки, механізм
справляння податків і зборів
(обов'язкових платежів), за винятком
особливих видів мита та збору у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
електричну та теплову енергію, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
для споживачів усіх форм власності, і
пільги щодо оподаткування не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів
про оподаткування.

Аналогічно, згідно з ст.15 Закону №1251-XII
ставки податку на прибуток, пільги щодо
податку, об'єкт оподаткування, порядок
обчислення оподатковуваного прибутку,
строки і порядок сплати та зарахування
податку до бюджетів можуть
встановлюватися та змінюватися лише
шляхом внесення змін до цього Закону.

Одночасно згідно з ч. 2 ст.1 Закону №1251-XII
Верховна Рада Автономної Республіки
Крим і сільські, селищні, міські ради
можуть встановлювати додаткові пільги
щодо оподаткування у межах сум, що
надходять до їх бюджетів. Тобто,
наведена норма регулює вже порядок
встановлення не пільг, а додаткових
пільг, встановлених додатково до пільг,
встановлених законами України про
оподаткування.

Податкові пільги є складовою системи
оподаткування, тому вони мають
визначатися виключно законами України
(пункт 1 частини другої статті 92
Конституції України).

Можливість встановлення податкових
пільг передбачена Законом №1251-XII
(частини перша, третя, дев'ята статті 1,
статті 3, 10, частина шоста статті 14). В
цьому Законі визначено введення пільг
щодо податку на прибуток як принципову
засаду побудови і призначення системи
оподаткування і зазначено, що це
обумовлюється стимулюванням
підприємницької виробничої діяльності
та інвестиційної активності.

Право Верховної Ради АРК та рад
встановлювати пільги щодо податків
містить частина перша статті 1 Закону
№1251-XII, згідно з якою податкові пільги
встановлюються відповідно до цього
Закону, інших законів України про
оподаткування. Зокрема, частина друга
статті 1 названого закону передбачає
встановлення додаткових пільг щодо
оподаткування у межах сум, що надходять
до місцевих бюджетів.

Конституційний Суд України в рішенні
від 16.02.2010 року по справі № 1-5/2010 за
конституційним зверненням
Акціонерного товариства «Страхова
компанія «Аванте» щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 1 Закону України «Про систему
оподаткування», статті 15 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» виходить з того, що
положення частини другої статті 1 у
контексті частини першої цієї статті
Закону №1251-XII потрібно розглядати як
самостійну підставу для встановлення
Верховною Радою АРК та радами
податкових пільг. Тому положення
частини другої статті 1 Закону №1251-XII
треба розуміти так, що Верховна Рада
АРК та ради мають право встановлювати
додаткові пільги щодо оподаткування не
тільки стосовно місцевих, а й стосовно
загальнодержавних податків, суми яких
відповідно до законів України
зараховуються до місцевих бюджетів, в
межах цих сум.

Таким чином, висновок податкового
органу про безпідставність надання
Львівською міською радою позивачу
додаткової податкової пільги з податку
на прибуток підприємств, є
неправомірним та не ґрунтується на
нормах чинного законодавства.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому, відповідно до п. 3 ст. 2201
КАС України, касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові Державної податкової служби
відхилити.

Постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14.11.2011 року по справі № 2а-71/10/1370
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.