Справа № 2а-483/11/2170
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/11183/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Сільськогосподарського приватного
акціонерного товариства імені Кірова
на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012 року
по справі № 2-а-483/11/2170 за позовом
Чаплинської міжрайонної державної
податкової інспекції в Херсонській
області до Сільськогосподарського
приватного акціонерного товариства
імені Кірова про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2011 року Чаплинська МДПІ у
Херсонській області звернулася до суду
з адміністративним позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості по збору за забруднення
навколишнього природного середовища в
сумі 2734,70 грн. (основний платіж - 2281,49
грн.; штрафні санкції - 453,21 грн.).

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 18.03.2011 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012 року
скасовано постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
18.03.2011 року та прийнято нове рішення про
задоволення позову з мотивів
обґрунтованості заявлених вимог.

Не погодившись із постановою суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 31.01.2012 року як таку, що прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та залишити без
змін постанову суду першої інстанції,
оскільки скаржник вважає її такою, що
прийнята з правильним застосуванням
норм чинного законодавства.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що підприємством
до податкового органу подано податкові
розрахунки збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за III квартал 2009 року у сумі 1117,09 грн.; за
IV квартал 2009 року у сумі 713,55 грн.; за І
квартал 2010 року в сумі 42,00 грн.; за II
квартал 2010 року у сумі 408,85 грн.

Суми у платіжних дорученнях, які надані
відповідачем та досліджені судами,
вказано правильно, вони відповідають
тим сумам, які СЗАТ імені Кірова мало
сплатити відповідно до нарахованого
збору та при відсутності
заборгованості дані платежі були б
зараховані в погашення податку за
період з III кварталу 2009 року по II
квартал 2010 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив з того, що
оскільки відповідач на момент сплати
узгоджених податкових зобов'язань
повністю з бюджетом не розрахувався і
мав податковий борг, то цей податковий
борг правильно погашений податковим
органом попередньо перед поточними
податковими зобов'язаннями.

Однак, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів не
погоджується з огляду на таке.

Спірна сума податкового боргу виникла
у зв'язку з тим, що податковим органом
за даними облікової картки здійснений
перерозподіл сум ПДВ, що самостійно
сплачені позивачем за платіжними
дорученнями, без врахування
«Призначення платежу».

Згідно пункту 1.2 статті 1 Закону України
від 21.12.2000 року №2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (далі - Закон №2181-III)
податкове зобов'язання - зобов'язання
платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України. Відповідно до
пункту 1.3 статті 1 цього Закону
податковий борг (недоїмка) - податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 9 Закону №2181-III
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання з податків. Джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань платника податків, згідно
пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону № 2181, визнаються
будь-які власні кошти та інші активи.
Обов'язок юридичної особи щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) припиняється із сплатою
податку (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про
систему оподаткування»). Податок, збір
(обов'язковий платіж) вважається
зарахованим в дохід державного бюджету
лише з моменту зарахування на єдиний
казначейський рахунок державного
бюджету (ч.5 ст.50 Бюджетного кодексу
України).

З врахуванням зазначеного, є підстави
для висновку, що з поданням позивачем
до установи банку платіжних доручень
на перерахування вищевказаних сум ПДВ
його обов'язок щодо сплати податку в
цих сумах припинився.

Як на підставу здійснення відповідачем
самостійного перерозподілу
(зарахування) сплачених позивачем сум у
погашення податкового боргу за інші
податкові періоди ніж ті, що визначив
платник у платіжних документах,
податковий орган, посилається на п.п.7.7
ст.7 Закону №2181-III.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
зазначена норма не визначає коло осіб,
на яких розповсюджується її дія, чи то
контролюючі органи, чи платники
податків. У будь-якому випадку, ця норма
не встановлює право чи обов'язок саме
контролюючого органу якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
самостійно у відповідності до
вищенаведених вимог Законів України
спрямував власні кошти. Не передбачено
таке право податкового органу і
будь-якими іншими нормами Закону
№2181-III, або іншими законами з питань
оподаткування.

Натомість, до визначеної законом
компетенції податкового органу
відноситься здійснення самостійних
заходів з погашення податкового боргу
платника податків шляхом вчинення
безпосередньо податковим органом як
органом стягнення дій, передбачених
пп.7.2.1 ст.7, п.10.1 ст.10, пп. 16.3.3 ст.16 Закону
№2181-III.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку,
що у податкового органу відсутні
повноваження змінювати призначення
платежу, яке було визначено самостійно
платником податків у платіжних
дорученнях під час виконання ним свого
конституційного обов'язку по
своєчасній сплаті сум податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, та направляти такі суми при
веденні оперативного обліку платежів
на погашення податкового боргу за
інший податковий період.

За таких обставин місцевий
адміністративний суд дійшов
правомірного висновку щодо
необґрунтованості позовних вимог,
правильно застосувавши норми
матеріального та процесуального права
до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

З огляду на вказані обставини колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
скасування постанови апеляційного
суду з підстав невідповідності її
нормам матеріального та
процесуального права, та залишенні в
силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 223, 226, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд , -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу
Сільськогосподарського приватного
акціонерного товариства імені Кірова
задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012 року
скасувати та залишити в силі постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 18.03.2011 року
по справі № 2-а-483/11/2170.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може
бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.