Справа № 826/20379/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
Справа: № 826/20379/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В.,
Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка
Д.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 29 січня 2014 року у справі
за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Техбудпромсервіс» до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві про скасування податкових
повідомлень-рішень від 03 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Техбудпромсервіс» ( далі - позивач )
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві ( далі - відповідач ) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 03 грудня 2013
року № та № .

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 29 січня 2014
року адміністративний позов
задовольнив.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 січня 2014 року та
ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі,
так як, на його думку, зазначену
постанову суду прийнято з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Згідно до частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, товариство з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«Техбудпромсервіс» ( далі - ТОВ «БК
«Техбудпромсервіс» ) зареєстровано як
юридична особа та перебуває на
податковому обліку Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві як платник податку на додану
вартість.

Державною податковою інспекцією
у Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у м. Києві було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю ТОВ «БК
«Техбудпромсервіс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства в частині повноти
нарахування та сплати податку на
прибуток та податку на додану вартість
при здійснення господарських операцій
із ТОВ «Віндстейт» за період з 01 січня
2010 року по 31 грудня 2012 року, за
результатами якої складено акт від 11
листопада 2013 року № 2251/26-58-22-08-11/37485223.

Згідно з висновками зазначеного
акту перевірки, відповідачем було
встановлено порушення ТОВ «БК
«Техбудпромсервіс» вимог податкового
законодавства, що призвело до
заниження податку на додану вартість (
далі - ПДВ ) на загальну суму 66191 грн. за
серпень 2012 року та заниження податку на
прибуток на загальну суму 69500 грн. за
третій та четвертий квартали 2012 року.

На підставі та на виконання акту
перевірки від 11 листопада 2013 року
№ 2251/26-58-22-08-11/37485223
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 03 грудня 2013
року № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток у розмірі 104250 грн. ( 69500 грн. -
за основним платежем та 34750 грн. - за
штрафними ( фінансовими ) санкціями ) та
№ , яким позивачу збільшено
грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі
99 287 грн. ( 66191 грн. - за основним платежем
та 33096 грн. - за штрафними ( фінансовими )
санкціями ).

Спірні правовідносини
врегульовані нормами Податкового
кодексу України ( далі - ПК України ) та
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» ( далі - Закон № 996-XIV ).

Так, відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, в силу вимог п. 198.2.
ст. 198 ПК України, вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними ( або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу ) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Порядок складення платником
податку-продавцем податкової
накладної та надання її покупцю
визначено статтею 201 ПК України.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця ( отримувача ) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 ПК
України.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно до частини 1 статті 9 Закону №
996-XIV, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, з наведених законодавчих
положень вбачається, що підставою для
виникнення права платника податків на
формування податкового кредиту є
наявність первинної документації,
зокрема, належним чином оформлених
податкових накладних.

Згідно до матеріалів справи,
здійснення фінансово-господарської
діяльності позивача із ТОВ «Віндстейт»
за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня
2012 року за договорами підряду
підтверджується відповідною первинною
документацією, а саме: податковими
накладними, актами прийому виконаних
робіт та банківськими виписками, які
складені у відповідності до вимог
статті 9 Закону № 996-XIV.

Таким чином, оскільки витрати позивача
за договорами, укладеним між
ТОВ «БК «Техбудпромсервіс» і ТОВ
«Віндстейт», були відображені у
відповідних податкових накладних,
складених на підставі правовідносин
між позивачем та зазначеним
контрагентом, який на момент
виникнення спірних правовідносин був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість, первинні документи
виписані та зареєстровані відповідно
до вимог чинного законодавства, то
колегія суддів вважає, що невизнання
відповідачем права позивача на
формування податкового кредиту на
підставі зобов'язань із ТОВ
«Віндстейт» є безпідставним.

Посилання відповідача на матеріали
зустрічної звірки контрагента
позивача - ТОВ «Віндстейт», а також на
те, що в провадженні слідчого СУ ГУМВС
України в місті Києві перебуває
кримінальна справа за фактом вчинення
злочину, передбаченого частиною 1
статтею 358 Кримінального кодексу
України, невстановленими особами, які
діяли від імені ТОВ «Віндстейт», що є
контрагентом позивача, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки суб'єкт
підприємницької діяльності не несе
юридичної відповідальності за дії
своїх контрагентів за відсутності
вини. Окрім того, згідно до матеріалів
справи, відсутні відповідні судові
рішення з приводу визнання фіктивності
підприємницької діяльності
зазначеного контрагенту позивача,
немає вироків суду відносно їх
посадових осіб чи самого позивача або
за фактом скоєння злочину за ознаками
статті 212 Кримінального кодексу
України, які набрали законної сили.

Зі статті 61 Конституції України
випливає, що юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.
Законодавством не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншого суб'єкта
підприємницької діяльності, зокрема, у
галузі податкових правовідносин.

Отже, при дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
оцінюватися відносини безпосередньо
між учасниками тієї операції, на
підставі якої сформовані дані
податкового обліку. Не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючими органами грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюг яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань товарів та послуг
не мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Отже, колегія суддів вважає, що апелянт,
який є суб'єктом владних повноважень,
діючи у порушення вимог частини 2
статті 71 КАС України, не довів
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень та не переконав суд
у своїй правоті.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно наявності підстав
для визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві від 03 грудня 2013 року №
та № і приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції було повно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 січня 2014 року -
без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.