Справа № К/9991/29283/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/29283/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Головного
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим до
Державної податкової адміністрації
Автономної Республіки Крим про
стягнення переплати пенсії, за
касаційною скаргою Головного
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 1
липня 2010 року і ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У січні 2010 року Головне управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим (далі ГУ ПФУ)
звернулось до суду з позовом про
стягнення з Державної податкової
адміністрації Автономної Республіки
Крим (далі ДПА) переплати пенсії в
розмірі 464,40 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим,
що відповідач надав завідомо
неправдиві відомості щодо розміру
грошового забезпечення ОСОБА_4 для
перерахунку пенсії, внаслідок чого
відбулась її переплата.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 1 липня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати та задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку
про її часткове задоволення, виходячи з
наступного.

Судами встановлено, що в березні 2009
року ГУ ПФУ звернулося до ДПА з
клопотанням надати довідки про грошове
забезпечення пенсіонерів, колишніх
працівників податкової міліції,
зокрема, ОСОБА_4, пенсія якого підлягала
перерахунку відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 6 лютого
2008 року № 34 «Про внесення змін до
деяких постанов Кабінету Міністрів
України».

На виконання вказаного запиту
відповідач надав довідку Джанкойської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Автономній Республіці Крим
про грошове забезпечення ОСОБА_4, на
підставі якої позивач здійснив
перерахунок пенсії вказаному
пенсіонеру.

В подальшому дані грошового
забезпечення ОСОБА_4 були уточнені, з
урахуванням чого зменшився розмір його
пенсії.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суди виходили з того, що на ГУ ПФУ
покладено обов'язок здійснення
контролю за достовірністю інформації
про розмір грошового забезпечення
осіб, пенсії яких підлягають
перерахунку.

Проте до такого висновку суди
дійшли без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права з
таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального
права у мотивувальній частині рішення
суд зобов'язаний навести дані про
встановлені обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну
оцінку та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд
виходив при задоволенні грошових
вимог. Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи

заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої

дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного
рішення має бути наведено також
посилання на закон та інші
нормативно-правові акти
матеріального права (назва, стаття, її
частина, абзац, пункт, підпункт
закону), у відповідних випадках - на
норми Конституції України, на підставі
яких визначено права та обов'язки
сторін у спірних правовідносинах, а в
разі необхідності мають бути
посилання на Конвенцію та рішення
Європейського суду з прав людини які
згідно із Законом України від 23
лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права та підлягають
застосуванню в даній справі.

В порушення цих норм права суди не
врахували такі обставини.

Відповідно до частини 1 статті 5
постанови Кабінету Міністрів України
від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі
питання вдосконалення визначення
розмірів заробітку для обчислення
пенсії» (далі - Постанова №865), в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, перерахунок
пенсій провадиться з місяця підвищення
розміру заробітної плати працюючого
державного службовця на підставі
поданої заяви та довідок, виданих
державними органами за останнім місцем
роботи.

Із матеріалів справи вбачається, що
останнім місцем роботи ОСОБА_4 є
Джанкойська ОДПІ в Автономній
Республіці Крим, на підставі довідок
якої пенсіонеру здійснено перерахунок
пенсії.

Разом з тим, суди не перевірили, чи є ДПА
Автономної Республіки Крим є належним
страхувальником та відповідачем в
даній справі, адже уповноваженим
органом щодо надання довідок про
грошове забезпечення є Джанкойська
ОДПІ в Автономній Республіці Крим.

Згідно зі статтею 65 Закону України від
09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, особи, винні в порушенні
законодавства про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб, зазначених у цьому Законі, а також
у несвоєчасному оформленні або поданні
документів для призначення пенсії, у
видачі для оформлення пенсій
недостовірних даних і документів,
несуть цивільно-правову,
адміністративну або кримінальну
відповідальність згідно із законом.

Зазначена норма закону є бланкетною,
оскільки наводить загальний перелік
можливих порушень законодавства про
пенсійне забезпечення та містить
посилання на інші закони, якими
встановлено цивільно-правову,
адміністративну або кримінальну
відповідальність. Тобто цією нормою
закріплено саму можливість
відповідальності, для притягнення до
якої слід застосовувати інші
нормативні акти.

Таким чином, при вирішенні питання про
притягнення до відповідальності за
порушення законодавства про пенсійне
забезпечення відповідно до статті 65
Закону № 2262-XII судам необхідно
визначити юридичну природу спірних
правовідносин, а також вид
відповідальності, яку мають нести
винні особи, із зазначенням конкретної
норми права, якою вона встановлена.

Крім того, згідно з вимогами частини 1
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
зі здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій.

Суди не звернули увагу на те, що
відповідно до частини 2 статті 21
зазначеного Кодексу вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості позовних вимог, суди
не з'ясували, які владні управлінські
функції здійснював відповідач при
видачі довідок про розмір грошового
забезпечення осіб, пенсія яких
підлягає перерахунку, а також не
встановили, чи підлягає справа
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Вказана правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
14 березня 2013 року по справі № 21-15а13.

Таким чином, неповне з'ясування судами
дійсних обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
призвело до ухвалення рішень, які не
відповідають вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості.

Тому судові рішення підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 1
липня 2010 року і ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.