Справа № 826/3711/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2014 року 13:49
№ 826/3711/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кобилянського К.М., розглянувши у
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом Комунального підприємства
«Володимирський ринок»до Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києвіпро визнання
протиправною та скасування постанови,
Комунальне підприємство
«Володимирський ринок» (далі - позивач,
КП «Володимирський ринок») звернулось
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовною заявою до
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві Шпака О.В., в якій
просить визнати протиправною та
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження №41964878 від
В судовому засіданні 31.03.2014 №826/3711/14 суд
замінив неналежного відповідача
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві Шпака О.В. на
належного - Відділ державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві (далі - відповідач, ВДВС
Голосіївського РУЮ у місті Києві).
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що постанова
відповідача про відкриття виконавчого
провадження №41964878 від 10.02.2014 винесена з
порушенням вимог законодавства та є
протиправною. Посилався на те, що
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві пропустила строк для
пред'явлення постанови про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності до виконання,
однак, відповідач всупереч вимог
законодавства відкрив виконавче
провадження на підставі такої
постанови. Просив задовольнити позов у
Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, про
дату, час та місце судового засідання
повідомлений належним чином. Позиції
щодо заявлених позовних вимог суду не
03.04.2014 через канцелярію суду відповідач
надав суду копії матеріалів виконавчих
проваджень №41964953, №41964878.
Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Суд, встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта,
керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу у
порядку письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві (далі - ІДБК у місті Києві)
на підставі матеріалів, складених за
результатами перевірки КП
«Володимирський ринок» винесла
постанову про накладення на позивача
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності від 24.09.2013
№419/13/1 на суму 1 032 300,00 грн.
У зв'язку із несплатою позивачем
штрафу, визначеного зазначеною
постановою від 24.09.2013 №419/13/1, ІДБК у
місті Києві звернулась до ВДВС
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві із заявою від
04.02.2014 №7/26-31/0402/05 про примусове
виконання постанови.
На підставі вказаної заяви відповідач
виніс оскаржувану постанову про
відкриття виконавчого провадження
№41964878 від 10.02.2014.
Вважаючи протиправною постанову
відповідача від 10.02.2014 про відкриття
виконавчого провадження №41964878,
позивач оскаржив її до суду.
Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позов не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

У відповідності до частини 1 статті 19
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону,
зокрема, за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
встановлено, що постанови про
накладення штрафів за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності,
винесені посадовими особами
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, є виконавчими документами і
підлягають виконанню в установленому
законом порядку.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Позивач, в обґрунтування позовних
вимог посилався на те, що ІДБК у місті
Києві, у відповідності до вимог
законодавства, не має права розглядати
справи про адміністративні
правопорушення і накладати
адміністративні стягнення, а тому
відповідач не мав правових підстав для
відкриття виконавчого провадження
№41964878 на підставі постанови, складеної
ІДБК у місті Києві від 24.09.2013 №419/13/1,
оскільки її склала не уповноважена
особа.

Суд відхиляє наведені доводи позивача
з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» справи про правопорушення,
передбачені цим Законом, розглядаються
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю. Накладати штраф від імені
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, мають право його керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Відповідно до статті 244-6 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (із змінами, внесеними
Законом N 4220) Центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
розглядає справи про адміністративні
правопорушення, пов'язані з порушенням
вимог законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил під час
виробництва, виготовлення та
застосування будівельних матеріалів,
виробів, конструкцій, а також
будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту та
прийняття в експлуатацію об'єктів чи
споруд, невиконанням законних вимог
(приписів) посадових осіб центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю
(статті 96, 96 1 (крім частин третьої -
п'ятої), 97, 188 42).

Від імені центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
розглядати справи про адміністративні
правопорушення і накладати
адміністративні стягнення мають право
керівник, заступники керівника
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, та інші уповноважені
керівником посадові особи цього
органу.

Положення статті 244-6, за якими Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи
визнаються суб'єктами права розгляду
справ про адміністративні
правопорушення, що пов'язані з
будівництвом, а право накладати
адміністративні стягнення за
правопорушення визнано також за
заступниками начальників інспекцій
державного архітектурно-будівельного
контролю, визнано такими, що
відповідають Конституції України (є
конституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 03.02.2009
№ 4-рп/2009.

Таким чином, уповноважені особи
місцевих органів державного
архітектурно-будівельного контролю
мають право розглядати справи
передбачені Законом України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
накладати штраф у відповідності до
положень законодавства України.

Державний виконавець не наділений
повноваженнями визначати наявність чи
відсутність компетенції у посадових
осіб ІДБК у місті Києві для накладення
штрафів за результатами розгляду справ
про правопорушення у сфері
містобудування.

Станом на дату розгляду даної справи,
позивач не надав суду доказів того, що
ним було оскаржено постанову ІДБК у
місті Києві від 24.09.2013 №419/13/1 та доказів
того, що дана постанова була визнана
протиправною і скасована.

Щодо доводів позивача про те, що ІДБК у
місті Києві було пропущено строк
пред'явлення постанови від 24.09.2013 №419/13/1
до органу державної виконавчої служби
для примусового виконання, а тому
відповідач не мав права виносити
оскаржувану постанову про відкриття
виконавчого провадження, суд зазначає
наступне.

У відповідності до пункту 1 частини 1
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі пропуску
встановленого строку пред'явлення
документів до виконання.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових
спорах, постанови судів у справах про
адміністративні правопорушення та
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом
року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з положеннями статті 4 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» не підлягає виконанню
постанова про накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, яку не було звернуто до
виконання протягом двох років з дня
винесення.

Таким чином, Законом України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
встановлено строк для пред'явлення
постанови про накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності до примусового виконання - 2
роки.

Зі змісту постанови ІДБК у місті Києві
від 24.09.2013 №419/13/1 вбачається, що вона
набрала законної сили 07.10.2013, отже
останній день для її пред'явлення
органу державної виконавчої служби до
примусового виконання є 07.10.2015.

Крім того, в постанові ІДБК у місті
Києві від 24.09.2013 №419/13/1 зазначено про те,
що у разі несплати штрафу протягом 15
днів, примірник такої постанови буде
направлено органу державної
виконавчої служби для виконання у
примусовому порядку та вказано на те,
що строк пред'явлення постанови до
виконання два роки з дні її винесення.

З вищезазначеного вбачається, що ІДБК у
місті Києві звернулась до виконавчої
служби із заявою про примусове
виконання постанови від 24.09.2013 №419/13/1 у
строки, визначені законодавством
України.

Таким чином, доводи позивача про
порушення відповідачем положень
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження», а саме: відкриття
виконавчого провадження постановою
№41964878 від 10.02.2014 на підставі
виконавчого документу, строк
пред'явлення якого до примусового
виконання минув, є безпідставними та
спростовуються матеріалами справи.

Суд встановив, що оскаржувана
постанова відповідача про відкриття
виконавчого провадження №41964878 від
10.02.2014 винесена у межах вимог
законодавства та обставин, які б
свідчили про протиправність дій
відповідача щодо її винесення не
встановлено.

Інших доводів, окрім вищенаведених, які
б вказували на протиправність
оскаржуваної постанови про відкриття
виконавчого провадження №41964878 від
10.02.2014, позивач не навів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши наявні матеріали
справи, а також норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог позивача та відсутність
підстав для задоволення позову.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71,
160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Комунального
підприємства «Володимирський ринок»
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М.
Кобилянський