Справа № К/9991/10728/11-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/10728/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Міністерства
внутрішніх справ України, Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Міністерства внутрішніх справ України,
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві,
третя особа - Міністерство юстиції
України про скасування
нормативно-правового акту в частині та
зобов'язання вчинити дії, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 02 липня 2009 року та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від
10 лютого 2011 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Міністерства
внутрішніх справ України, Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Міністерства внутрішніх справ України,
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві,
третя особа - Міністерство юстиції
України про скасування
нормативно-правового акту в частині та
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.07.2009 р. позов ОСОБА_3 задоволено
частково, визнано незаконним та
нечинним абзац 4 пункту 7 Наказу
Міністерства внутрішніх справ України
від 21 грудня 2004 р. №1603 в частині «За
наявності в таких осіб двох
паспортів/проїзних документів один з
них вилучається і підлягає знищенню в
установленому порядку. Підлягає також
вилученню в таких осіб та знищенню в
установленому порядку паспорт
громадянина України з відміткою про
зняття з реєстраційного обліку». В
іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2011
року апеляційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України задоволено, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 02 липня 2009 р. в частині
визнання незаконним та нечинним абзацу
4 пункту 7 Наказу Міністерства
внутрішніх справ України від 21 грудня
2004 р. № 1603 скасовано та прийнято нову
постанову про відмову в задоволенні
позову в цій частині. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Відповідач надав заперечення на
касаційну скаргу, в якому просив
залишити касаційну скаргу без
задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно довідки
Управління у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
№ 11/к-1443 від 05.11.2008 р. ОСОБА_3 в березні 1999
р. надано дозвіл про виїзд на постійне
місце проживання до Канади. До його
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон серії НОМЕР_2
проставлено відмітку «Постійне місце
проживання до Канади». Листок вибуття
про зняття 08.04.1999 р. з реєстраційного
обліку долучено до виїзної справи, а
паспорт громадянина України серії
НОМЕР_1 здано до управління для
знищення.

Статтею 5 Закону України «Про
громадянство України» від 18 січня 2001 р.
№ 2235-III встановлено, що
документами, які підтверджують
громадянство України, зокрема, є
паспорт громадянина України та паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон.

Положення про паспорт громадянина
України затверджено Постановою
Верховної Ради України від 26 червня 1992
р. № 2503-XII (в редакції Постанови
Верховної Ради України від 02 вересня 1993
р. № 3423-XII), (надалі за текстом
-«Положення про паспорт»).

Відповідно до пункту 23 вказаного
Положення про паспорт забороняється
вилучення у громадянина паспорта, крім
випадків, передбачених законодавством
України, зокрема забороняється взяття
паспорта у заставу.

Пунктом 24 Положення про паспорт до
компетенції Міністерства внутрішніх
справ України віднесено встановлення
зразків печаток, штампів і бланків
документів, які застосовуються для
виконання цього Положення, порядку
зберігання паспортів громадян, які
проходять військову службу,
перебувають під вартою, відбувають
покарання, а також порядку зберігання
бланків паспортів та їх знищення.

Згідно пункту 3 Положення про
Міністерство внутрішніх справ України
затвердженого Указом Президента
України від 17 жовтня 2000 р. № 1138/2000 (було
чинне на момент виникнення спірних
правовідносин) одним з основних
завдань МВС України є забезпечення
проведення паспортної, реєстраційної
та міграційної роботи.

Пунктом 8 цього Положення визначено, що
МВС України у межах своїх повноважень
видає на основі та на виконання актів
законодавства накази, організовує і
контролює їх виконання.
Нормативно-правові акти МВС України
підлягають реєстрації в порядку,
встановленому законом.

З метою виконання покладених на нього
завдань, 21 грудня 2004 р. Міністерством
внутрішніх справ України видано наказ
№ 1603 яким затверджено Порядок
провадження за заявами про оформлення
паспортів громадянина України для
виїзду за кордон і проїзних документів
дитини (надалі за текстом -«Порядок»).
Цей Порядок зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 20 січня
2005 р. за № 68/10348.

Відповідно до абзацу 4 пункту 7 Порядку
при оформленні паспорта/проїзного
документа для виїзду за кордон на
постійне проживання на четвертій чи
п'ятій сторінці паспорта/проїзного
документа проставляється штамп
«Постійне проживання», який
скріплюється печаткою. За наявності в
таких осіб двох паспортів/проїзних
документів один з них вилучається і
підлягає знищенню в установленому
порядку. Підлягає також вилученню в
таких осіб та знищенню в установленому
порядку паспорт громадянина України з
відміткою про зняття з реєстраційного
обліку.

Отже, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції, що термін
«паспорт» вживається в Порядку для
визначення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон, а під
терміном «проїзний документ»
розуміється проїзний документ дитини
(п. 2 Порядку).

При цьому пункт 7 Порядку передбачає
можливість отримання громадянином
двох паспортів для виїзду за кордон та
двох проїзних документів.

Відповідно до частини 2 статті 171 КАС
України право оскаржити
нормативно-правовий акт мають особи,
щодо яких його застосовано, а також
особи, які є суб'єктом правовідносин, у
яких буде застосовано цей акт.

У контексті наведеного колегія суддів
зазначає, що позивач не посилався на
наявність в нього двох паспортів для
виїзду за кордон, не стверджував, що в
цій частині порушені його права та,
відповідно, не заявляв вимогу про
скасування згаданого положення
нормативно-правового акту.

Крім того, вимога про скасування пункту
7 Порядку була предметом спору у справі
№ 2а-10164/09/2670 за позовом ОСОБА_3 до
Міністерства внутрішніх справ України,
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у м. Києві,
Управління громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб ГУ МВС
України в м. Києві, Оболонського
районного управління ГУ МВС України в
м. Києві, судове рішення у якій ухвалено
12.03.2010 р.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
скасована апеляційним судом, а в справі
ухвалено нове законне рішення, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду апеляційної інстанції залишити
без змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтею 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: