Справа № 2а-10072/10/1070
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 20 квітня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Державної податкової
адміністрації України,
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов"язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду
з позовом до Державної податкової
адміністрації України,
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області, просив визнати дії щодо
відмови в анулюванні
ідентифікаційного номеру фізичної
особи - платника податків
неправомірними, здійснювати подальший
облік його як платника податків без
ідентифікаційного номера, внести
відмітку до паспорта про наявність
права здійснювати платежі без
ідентифікаційного номеру.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 20 квітня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести нове рішення, яким
адміністративний позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в м. Біла
Церква Київської області, отримав
ідентифікаційний код фізичної
особи-платника податків.

Так, 23 липня 2010 року ОСОБА_3, посилаючись
на релігійні переконання, звернувся до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області та Державної податкової
адміністрації України із заявою,
складеною в довільній формі, в якій
просив звільнити його від
ідентифікаційного номера та внести до
паспорта відмітку про наявність в
нього права здійснювати будь-які
платежі без ідентифікаційного номеру
та здійснювати подальший облік його як
платника податків без
ідентифікаційного номеру.

Державна податкова адміністрація
України надіслала позивачу лист від 12
серпня 2010 року № 5487/м/29-2115 про розгляд
звернення, в якому роз'яснила, що
відмова від ідентифікаційного номеру
пов'язана з дотриманням встановленого
порядку, зокрема: звернення до
податкового органу за місцем
проживання платника податку із заявою
за формою № В1 або № В2; отримання
довідки за формою № В3; наступне
звернення до органу внутрішніх справ
за місцем проживання платника податків
для передачі довідки № В3 та отримання
відмітки у паспорті; отримання
відривних корінців від довідки № В3;
подальше звернення до органу
податкової служби для передачі
відривного корінця від довідки № В3.

Також, 13 серпня 2010 року Білоцерківська
об'єднана державна податкова інспекція
Київської області надіслала лист №
22535/м/29, в якому позивачу було
запропоновано з'явитись до податкового
органу, надати заяву за встановленою
формою (В2) та відповідний комплект
документів.

Вважаючи вказані дії та бездіяльність
відповідачів протиправними, позивач
звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про
Державний реєстр фізичних
осіб-платників податків та інших
обов'язкових платежів» від 22 грудня 1994
року № 320/94-ВР (чинний на момент
виникнення спірних правовідносин), для
осіб, які через свої релігійні або інші
переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це
відповідні державні органи,
зберігаються раніше встановлені форми
обліку платників податків та інших
обов'язкових платежів. У паспортах
зазначених осіб робиться відмітка про
наявність у них права здійснювати
будь-які платежі без ідентифікаційного
номера.

В силу ч. 2 ст. 5 вищевказаного Закону, до
Державного реєстру не вноситься
інформація про осіб, які через свої
релігійні або інші переконання
відмовляються від прийняття
ідентифікаційного номера та офіційно
повідомляють про це відповідні
державні органи.

Відповідно до п. 1.5 Порядку унесення
відмітки до паспорта громадянина
України щодо ідентифікаційного номера
фізичної особи - платника податків та
інших обов'язкових платежів,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України,
Міністерства внутрішніх справ України
від 19 жовтня 2004 року № 602/1226 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20 жовтня 2004 року за №
1345/9944, особа, яка через свої релігійні
або інші переконання відмовляється від
ідентифікаційного номера, у разі
наявності в неї ідентифікаційного
номера повідомляє у формі заяви орган
державної податкової служби за своїм
місцем реєстрації. Форму заяви
наведено в додатку 2 до Порядку.

Пунктом 3 вищевказаного Порядку
передбачено, що у разі відсутності
розбіжностей між даними заяви та
пред'явленими документами приймає
заяву, про що робить відповідний запис
на заяві та формує особову справу. У
термін до 30 календарних днів з дня
прийняття заяви орган державної
податкової служби надає заявнику
довідку, форму якої наведено в додатку 3
до Порядку, або відмовляє в наданні
такої довідки із зазначенням причин
відмови.

Згідно п. 4 та 5 даного Порядку, фізична
особа, яка відмовляється від
ідентифікаційного номера, подає до
органу внутрішніх справ за своїм
місцем реєстрації довідку за формою N В3
та паспорт громадянина України.
Посадова особа органу внутрішніх справ
при зверненні громадянина за місцем
його реєстрації щодо внесення відмітки
до його паспорта розглядає довідку за
ф. N В3 щодо повноти і правильності її
заповнення та відповідності
пред'явленому паспорту. У разі
відсутності невідповідностей посадова
особа вносить на 7 - 9 сторінку паспорта
відмітку, зміст та форму якої наведено
в додатку 4.

Як вбачається з матеріалів справи, 12
серпня 2010 року Державною податковою
адміністрацією України позивачу
направлено лист від № 5487/м/29-2115 із
роз'ясненням про те, що відмова від
ідентифікаційного номеру пов'язана з
дотриманням встановленого порядку:
звернення до податкового органу за
місцем проживання платника податку із
заявою за формою № В1 або № В2;
отримання довідки за формою № В3;
наступне звернення до органу
внутрішніх справ за місцем проживання
платника податків для передачі довідки
№ В3 та отримання відмітки у
паспорті;отримання відривних корінців
від довідки № В3; подальше звернення до
органу податкової служби для передачі
відривного корінця від довідки № В3.

Крім того, 13 серпня 2010 року
Білоцерківська об'єднана державна
податкова інспекція Київської області
надіслала відповідачу лист № 22535/м/29, в
якому ОСОБА_3 було запропоновано
з'явитись до податкового органу, надати
заяву за встановленою формою (В2) та
подати відповідний комплект
документів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що механізм відмови
особи від ідентифікаційного номеру є
формалізованим процесом, який
передбачає подання до податкового
органу заяви, згідно з установленою
законодавством формулою, а також
переліку документів, що стосуються
особи.

Разом з тим, судом встановлено, що
ОСОБА_3 не звертався до відповідачів із
заявою про здійснення податкового
обліку без застосування
ідентифікаційного номеру з дотримання
процедури встановленої Порядком
унесення відмітки до паспорта
громадянина України щодо
ідентифікаційного номера фізичної
особи - платника податків та інших
обов'язкових платежів.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про безпідставність
позовних вимог ОСОБА_3, оскільки
відповідачами не було допущено
порушення його прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 20 квітня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено 19.02.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.