Справа № 2а-14116/10/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/8020/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпро-Вікторія" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12.10.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.01.2011 по
справі № 2а-14116/09/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпро-Вікторія"

до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м.
Києва

про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку
оскаржило рішення від 16.03.2009 № в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкції у сумі 10 310,30 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
послався на те, що посадовими особами
відповідача безпідставно враховано
суму коштів у розмірі 2 183,48 грн. як суму
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків, яка не відповідає сумі
коштів, зазначеній у денному звіті
реєстратора розрахункових операцій
(далі - РРО), оскільки вказана сума
коштів є готівкою каси підприємства,
правовий режим якої передбачено
Положення про ведення касових операцій
в національній валюті України,
затвердженого Постановою правління
НБУ від 15.12.2004 № 637, порядок якого було
дотримано Товариством.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у позові відмовлено
з підстав законності оскарженого
рішення.

У касаційній скарзі Товариство,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права, просить судові
рішення скасувати та у позовні вимоги
задовольнити. При цьому вказується на
ті ж підстави, що і в позовній заяві.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи, наведені у скарзі,
встановила, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що при проведенні
перевірки фахівцями контролюючого
органу, за наслідками якої було
складено акт від 03.03.2009, встановлено
допущене позивачем порушення п. 13 ст. 3
Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" у редакції, чинній на дату
виникнення спірних правовідносин, яке
полягало у невідповідності готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена у денному
звіті РРО, на суму 2 122,77 грн. Зокрема, у
акті перевірки зазначено, що сума
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків становила 3 142,76 грн., а сума
готівкових коштів, яка зазначено в
поточному звіті РРО, - 1 019,99 грн.

Наведена обставина, зафіксована у акті
перевірки від 03.03.2009, стала підставою
для застосування до позивача
фінансових санкцій згідно з
оспорюваним рішенням у сумі 10 613,85 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
думкою якого погодився апеляційний
суд, підтримав позицію державного
податкового органу, що стало підставою
для відмови у позові. При цьому судом
було відхилено доводи позивача про те,
що сума, на яку виявлено
невідповідність, знаходилась в сейфі
(касі підприємства), оскільки на думку
суду вказані обставини не спростовують
факту порушення та не звільняють
позивача від передбаченого Законом
обов'язку забезпечувати відповідність
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті РРО.

Проте з таким висновком погодитись не
можна, оскільки неправильне
застосування судами норм
матеріального права призвело до
неправильного вирішення справи.

Так, судові рішення щодо правомірності
суми фінансових санкцій, визначених
контролюючим органом позивачу,
мотивовані виключно даними акту
перевірки Товариства, який хоча і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання, але не є
беззаперечним доказом щодо
встановлених порушень.

Разом з тим, судами не враховано, що
питання про можливість задоволення
конкретних позовних вимог платника
податків, спрямованих на відновлення
його прав внаслідок неправомірного
застосування до нього фінансових
санкцій, має вирішуватись виходячи з
суті таких вимог та наявності спірних
правовідносин.

Спростовуючи дані перевірки позивач
послався, із наданням відповідних
доказів, на правовий режим наявних
готівкових коштів, які знаходилися в
касі структурного підрозділу
підприємства та які під час перевірки
були враховані як готівкові кошти на
місці проведення розрахунків, що
штучно створило невідповідність
готівкових коштів на суму 2 122,77 грн.

Відповідно до п. 2.6 Положення про
ведення касових операцій в
національній валюті України,
затвердженого Постановою правління
НБУ від 15.12.2004 № 637, уся готівка, що
надходить до кас, має своєчасно (у день
одержання готівкових коштів) та в
повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять розрахунки
з оформленням їх касовими ордерами і
веденням касової книги відповідно до
вимог розділу 4 Положення № 637, є
здійснення обліку готівки в повній
сумі її фактичних надходжень у касовій
книзі на підставі прибуткових касових
ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у КОРО на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
(даних РК).

Згідно з п. 4.5 Порядку застосування РРО,
а також з Порядком реєстрації та
ведення КОРО і РК, затвердженим наказом
ДПАУ від 01.12.2000 № 614, унесення чи видача
готівки з місця проведення розрахунків
повинні реєструватись через РРО з
використанням операцій "службове
внесення" та "службова видача", якщо
таке внесення чи видача не пов'язані з
проведенням розрахункових операцій.

Відповідно до норм п. 4.2 та п. 4.3
Положення № 637 усі надходження і видачу
готівки підприємства відображають у
касовій книзі, записи в якій
здійснюються касиром на підставі
касових ордерів.

Відповідно до п. 2.8 Положення № 637
підприємства, які проводять касові
операцій з готівкою, можуть тримати в
позаробочий час у своїх касах
готівкову виручку (готівку) в межах, що
не перевищують установлений ліміт
каси.

Отже, враховуючи викладене, місце
проведення розрахунків з
використанням РРО (магазин чи іншу
торгову точку) і каса підприємства в
звичному нам розумінні - різні каси.
Тому, надходження готівки від покупця з
фіксуванням її через РРО і занесенням
до КОРО на підставі фіскальних звітних
чеків є оприбуткуванням готівки в касу.
Надходження готівки від покупця до
каси з видачею йому квитанції до
прибуткового касового ордеру в
дозволених випадках є її
оприбуткуванням в касі. І здача
виторгу, зафіксованого РРО, до каси
підприємства є її оприбуткуванням в
касі підприємства.

Оскільки, як вбачається з матеріалів
справи та обставин, встановлених
попередніми судовими інстанціями,
позивач має дві каси - місце проведення
розрахунків з використанням РРО і каса
підприємства, а також наявність у касі
підприємства на момент перевірки
залишку у сумі 2 183,48 грн. з урахуванням
здійсненої операції "службове
внесення" до РРО у сумі 604,24 грн., що
підтверджено записом у касовій книзі
за 03.03.2009 та денним звітом РРО за 03.03.2009, -
висновок судів щодо обов'язку позивача
обліковувати кошти каси у РРО є
помилковим. Вказаний висновок судів є
також помилковим з огляду на те, що
судами було ототожнено поняття "місце
проведення розрахунків" та поняття
"торгова площа", оскільки ст. 2 Закону №
265/95-ВР місце проведення розрахунків
визначене як місце, де здійснюються
розрахунки із покупцем за продані
товари (надані послуги) та зберігаються
отримані за реалізовані товари (надані
послуги) готівкові кошти, а також місце
отримання покупцем попередньо
оплачених товарів (послуг) із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо. Разом з
тим, сума, на яку виявлено
невідповідність знаходилась в сейфі
(касі підприємства), а не у касовому
апараті.

Водночас, порушення позивачем п. 13 ст. 3
Закону № 265/95-ВР все ж таки мало місце,
оскільки, як вірно встановлено судами,
сума готівкових коштів, яка зазначено в
поточному звіті РРО становила 1 019,99
грн., а сума готівки без урахування
коштів каси підприємства - 959,28 грн. (3
142,76 грн. - 2 183,48 грн.). Отже,
невідповідність готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена у денному звіті
РРО, становила 60,71 грн.

Так, суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані,
зокрема, забезпечувати відповідність
сум готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі коштів,
зазначеній у денному звіті РРО, а у
випадку використання розрахункової
книжки - загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня, згідно з нормою п.
13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

У разі невідповідності суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, зазначеній у денному
звіті, а у випадку використання
розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня, згідно
зі ст. 22 Закону № 265/95-ВР до суб'єктів
господарювання застосовується
фінансова санкція у п'ятикратному
розмірі суми, на яку виявлено
невідповідність.

З урахуванням викладеного, сума
фінансових санкцій застосована
державним податковим органом до
позивача за невідповідність
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
у денному звіті РРО, є обґрунтованою у
розмірі 303,55 грн. (60,71 грн. Х 5).

Враховуючи, що по справі не потрібно
збирати або додатково перевіряти
докази, обставини справи встановлені
судом повно і правильно, але порушено
норми матеріального права, судові
рішення підлягають скасуванню з
ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дніпро-Вікторія" задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12.10.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.01.2011 по
справі № 2а-14116/09/2670 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпро-Вікторія"
задовольнити. Рішення від 16.03.2009 №
в частині застосування до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпро-Вікторія"
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 10
310,30 грн. скасувати.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, передбачених ст. 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
постанови, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко