Справа № 872/6604/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 рокусправа № 804/698/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «ЮНІОН СТАНДАРД БАНК» на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
березня 2013 року у справі №804/698/13-а за
адміністративним позовом публічного
акціонерного товариства «ЮНІОН
СТАНДАРД БАНК» до Національного банку
України в особі Управління
Національного банку України в
Дніпропетровській області про
визнання неправомірним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Єкатеринославський Комерційний
Банк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство «ЮНІОН
СТАНДАРД БАНК» 11 січня 2013 року
звернулося до суду з позовом до
Національного банку України в особі
Управління Національного банку
України в Дніпропетровській області, в
якому, з урахуванням уточнень, просить
визнати неправомірним та скасувати
рішення Національного банку України в
особі Управління Національного банку
України в Дніпропетровській області
від 11.12.2012 року № 38 про накладення
штрафу за порушення публічним
акціонерним товариством
«Єкатеринославський Комерційний Банк»
вимог Закону України «Про банки і
банківську діяльність» в частині
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказане рішення повинно
бути скасоване, оскільки висновки
відповідача, щодо наявності порушень
вимог Закону України «Про банки і
банківську діяльність» в частині
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом є безпідставними та
необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
березня 2013 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідачем правомірно накладено
штраф на позивача за порушення вимог
Закону України «Про банки і банківську
діяльність» в частині запобігання та
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом.

Не погодившись з постановою суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржувану
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову якою позов
задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована доводами
позивача викладеними в позові щодо
безпідставності та необґрунтованості
висновків відповідача викладених в
спірному рішенні про порушення вимог
Закону України «Про банки і банківську
діяльність» в частині запобігання та
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом.

Згідно заперечень на апеляційну
скаргу, відповідач посилаючись на
необґрунтованість апеляційної скарги,
просив у її задоволені відмовити,
постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача
який заперечував щодо задоволення
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,

дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час
апеляційного розгляду справи, що
відповідачем з 29.10.2012 по 09.11.2012
проведено планове інспектування
позивача щодо дотримання вимог
законодавства з питань запобігання та
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму, (Довідка
про планову інспекційну перевірку від
09.11.2012, період інспектування з 01.07.2011 по
01.10.2012).

За результатами інспектування
виявлені факти порушень позивачем
вимог законодавства, а саме частини 1
статті 63 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» (надалі за
текстом - Закон про банки), в частині
обов'язку банку розробляти,
впроваджувати та постійно поновлювати
правила внутрішнього фінансового
моніторингу та програм його здійснення
з урахуванням вимог законодавства про
запобігання легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом.

Так, порушення позивачем вимог частини
1 статті 63 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» полягає у
наступному.

Невідповідність Програми
ідентифікації та вивчення клієнтів
(затверджено Правлінням Банку,
протокол від 10.01.2012, далі - Програма
ідентифікації), вимогам законодавства,
зокрема:

- пункт 6.9 Програми ідентифікації не
відповідає пункту 5.16 розділу V
Положення №189 в наступній частині:

«Банк не веде анкети стосовно
категорій клієнтів, які одноразово
здійснюють операції на незначні суми
та становлять низький ризик їх
використання з метою легалізації
доходів, одержаних злочинним шляхом, а
саме таких, які:

- користуються одноразово послугами
Банку з отримання кредиту, розміщення
депозиту у сумах, що не перевищують 150 000
гривень або еквівалент цієї суми в
іноземній валюті, оренди банківських
сейфів тощо;

- отримують за допомогою Банку
заробітну плату, пенсію, стипендію
тощо;

- у разі проведення фінансових операцій
співробітниками Банку на яких в банку
сформована особиста справа.»

Крім того позивачем порушено:

- пункт 5.1. розділу V Положення №189,
оскільки встановлено, що банк
відповідно до законодавства України
зобов'язаний ідентифікувати та
здійснювати вивчення фінансової
діяльності клієнтів, які встановлюють
ділові відносини з банком (відкривають
рахунки, укладають договори). Вказаний
пункт Положення №189 повторює вимоги
встановлені частиною 4 статті 64 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», частиною 3 статті 9 Закону;

- пункт 2.5 розділу II Положення №189, в
частині відсутності у внутрішніх
документах банку з питань здійснення
фінансового моніторингу визначеного
порядку ознайомлення з цими
документами працівників банку (залежно
від їх посадових обов'язків) під підпис
у разі:

затвердження, унесення змін до
внутрішніх документів банку з питань
здійснення фінансового моніторингу;

приймання на роботу в банк - до початку
виконання посадових обов'язків;

- підпункт «б» пункту 2.10 розділу II
Положення №189, в частині відсутності у
Програмі оцінки ризиків (затверджено
Правлінням Банку, протокол від 12.05.2011р.)
порядку перевірки достовірності
результатів оцінки ризиків, який,
зокрема, має передбачати зіставлення
отриманих результатів і результатів
перевірок банку службою внутрішнього
аудиту та/або окремим структурним
підрозділом із запобігання
легалізації кримінальних
доходів/фінансуванню тероризму і
Національним банком.

За результатами перевірки
Національний банк України в особі
Управління Національного банку
України в Дніпропетровській області
від 11.12.2012 року № 38 прийняв рішення про
накладення штрафу за порушення
публічним акціонерним товариством
«Єкатеринославський Комерційний Банк»
вимог Закону України «Про банки і
банківську діяльність» в частині
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом у розмірі 24 752,63 грн.
(а.с.8-11).

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та відмовляючи у задоволені
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що спірне рішення
відповідачем прийнято правомірно.

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оскарженої постанови, виходить з
наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 2.3 розділу ІІ «Положення про
здійснення банками фінансового
моніторингу» затвердженого постановою
Національного банку України № 189, 14.05.2003
року (далі Положення №189) передбачено,
що банк зобов'язаний розробити та
затвердити такі окремі внутрішні
документи з питань здійснення
фінансового моніторингу, що мають
оновлюватися на постійній основі з
урахуванням змін до законодавства
України та подій, що можуть вплинути на
ризики легалізації кримінальних
доходів/фінансування тероризму:

- правила внутрішнього фінансового
моніторингу банку;

- програму ідентифікації та вивчення
клієнтів банку;

- програму здійснення фінансового
моніторингу за певним напрямом
діяльності банку в процесі
обслуговування клієнтів
(розрахункових та касових операцій,
вкладних (депозитних) операцій,
валютних операцій, операцій з
використанням спеціальних платіжних
засобів, операцій з цінними паперами,
кредитних операцій тощо). За кожним
напрямом діяльності банку
розробляється окрема програма;

- програму оцінки та управління
ризиками легалізації кримінальних
доходів/фінансування тероризму;

- програму навчання та підвищення
кваліфікації працівників банку.

Зазначена норма є обов'язковою для
виконання та носить імперативний
характер.

Між тим, як було встановлено судом,
позивачем не було розроблено окремі
програми здійснення фінансового
моніторингу за кожним напрямом
діяльності банку.

Замість окремих програм позивачем
розроблено Програму здійснення
фінансового моніторингу по операціям
банку (затверджено Правлінням Банку,
протокол від 12.05.2011).

При цьому, суд першої інстанції вірно
звернув увагу на те, що у своїх
запереченнях № 01/1269 від 14.11.2012 року
позивач фактично визнав
невідповідність вказаної Програми
вимогам Положення №189 і зазначив, що
«для уникнення в подальшому
різночитання нормативно-правових
документів Банком будуть вилучені із
загального зшиву Програми здійснення
фінансового моніторингу по операціям
банку та затверджені у окремі
документи Програми по кожній операції
Банку у кількості 6 штук».

Пунктом 2.5 розділу ІІ Положення №189
визначено, що внутрішні документи
банку з питань здійснення фінансового
моніторингу є документами з обмеженим
доступом.

Внутрішніми документами банку з питань
здійснення фінансового моніторингу
визначається порядок ознайомлення з
цими документами працівників банку
(залежно від їх посадових обов'язків)
під підпис у разі:

- затвердження, унесення змін до
внутрішніх документів банку з питань
здійснення фінансового

моніторингу;

- приймання на роботу в банк - до
початку виконання посадових
обов'язків.

Однак, позивачем не було надано
до перевірки внутрішніх документів з
питань здійснення фінансового
моніторингу, які містять
вищезазначений порядок ознайомлення
під підпис.

Наданий позивачем до заперечень № 01/1269
від 14.11.2012 Порядок та режим доступу до
Правил внутрішнього фінансового
моніторингу та до програм здійснення
фінансового моніторингу в ПАТ «ЄКБ»
(затверджено 12.05.2011 в.о. Голови
Правління ПАТ «ЄКБ» К.В. Ващенко),
встановлює саме режим доступу до
документів, а не порядок ознайомлення з
ними під підпис у разі наявності
підстав, вказаних у пункті 2.5. розділу II
Положення №189, що свідчить про
порушення позивачем вимоги пункту 2.5
розділу II Положення №189, в частині
відсутності у внутрішніх документах
банку з питань здійснення фінансового
моніторингу визначеного порядку
ознайомлення з цими документами
працівників банку (залежно від їх
посадових обов'язків) під підпис.

Пунктом 2.10 розділу ІІ Положення №189
визначено, що у Програмі оцінки ризиків
мають ураховуватися обсяги проведених
банком фінансових операцій, перелік
послуг, що надаються клієнтам,
спрямованість на певні види
обслуговування, а також стратегія
розвитку банку. Підпунктом «б» цього
пункту визначено, що програма оцінки
ризиків має включати методику оцінки
ризиків легалізації кримінальних
доходів/ фінансування тероризму
(окремо для оцінки ризиків клієнтів та
ризику використання послуг банку), що
має містити: критерії та показники для
визначення рівнів ризиків, вхідні дані
та інформаційні джерела для проведення
оцінки ризиків, алгоритм (модель)
проведення оцінки ризиків, шкалу
визначення рівнів ризиків та порядок
перевірки достовірності результатів
оцінки ризиків, який, зокрема, має
передбачати зіставлення отриманих
результатів і результатів перевірок
банку службою внутрішнього аудиту
та/або окремим структурним підрозділом
із запобігання легалізації
кримінальних доходів/фінансуванню
тероризму і Національним банком.

Між тим, позивачем було порушено вимоги
підпункту «б» пункту 2.10 розділу II
Положення №189, в частині відсутності у
Програмі оцінки ризиків (затверджено
Правлінням Банку, протокол від 12.05.2011р.)
порядку перевірки достовірності
результатів оцінки ризиків, який,
зокрема, має передбачати зіставлення
отриманих результатів і результатів
перевірок банку службою внутрішнього
аудиту та/або окремим структурним
підрозділом із запобігання
легалізації кримінальних
доходів/фінансуванню тероризму і
Національним банком.

При цьому, суд першої інстанції вірно
звернув увагу на те, що Методика на яку
посилається позивач в пункті 1.4
позовної заяви, містить в розділі 2
(аркуш 5) інформацію про підрозділ Банку
позивача і співробітників
Національного банку України які
здійснюють перевірку достовірності
результатів оцінки ризиків. Інша
зазначена Банком в позовній заяві
інформація, яка міститься в Програмі
оцінки ризиків, не має ніякого
відношення до вимог підпункту «б»
пункту 2.10 розділу II Положення №189.

Відповідно до статті 73 Закону України
«Про банки і банківську діяльність» та
пунктів 9.1, 9.17 глави 9 розділу II
Положення про застосування
Національним банком України заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою Правління Національного
банку України від 17.08.2012 №346 (надалі за
текстом - Положення №346), Національний
банк України має право застосувати до
Банку захід впливу у вигляді
накладення штрафу за порушення вимог
Закону про банки в частині запобігання
та протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом, в
розмірі 0,01 відсотка статутного
капіталу за кожне порушення.

Зареєстрований статутний капітал
Банку позивача - 247 526 310,00 грн.

Таким чином, розмір штрафу становить: 247
526 310,00х0,01/100 = 24 752,63 грн. (Двадцять чотири
тисячі сімсот п'ятдесят дві гривні 63
коп.).

Враховуючи те, що позивачем було
допущено порушення вимог Закону
України «Про банки та банківську
діяльність» в частині запобігання та
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
відповідач діяв в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України при прийнятті
рішення № 38 від 11.12.2012 року.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
даної справи об'єктивно, повно та
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
ухвалив законне, обґрунтоване рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у даній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ЮНІОН
СТАНДАРД БАНК» - залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2013 року у справі №804/698/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений
28 березня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко