Справа № 812/1823/14
Суддя: В.В. Матвєєва
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1823/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

судді:
Матвєєвої В.В.,

при секретарі:
Захаровій Ю.О.,

за участю сторін:

представника позивача:
Константинової Ю.В.,

представника відповідача:
Максутова С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного підприємства
«ВП ФОРТ» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за порушення нормативу зі створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2012 році в сумі 44437,09 грн., -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Луганського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Приватного підприємства «ВП ФОРТ» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за порушення нормативу зі створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2012 році в сумі 44437,09 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначено, що в результаті
проведеної планової перевірки ПП «ВП
Форт» встановлено порушення
відповідачем ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», а саме у
відповідача у 2012 році замість 5
інвалідів працювало 2 особи. Таким
чином, за 3 робочі місця, призначених
для працевлаштування інвалідів і не
зайнятих інвалідами, відповідач
повинен був самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
на користь Державного бюджету у
розмірі 41671,53 грн. У зв'язку з несплатою
адміністративно-господарських санкцій
відповідачу нарахована пеня у розмірі
2765,56 грн. Загальна сума заборгованості
відповідача складає 44437,09 грн., яку
позивач просить суд стягнути з
відповідача на користь Державного
бюджету в особі Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та пояснив, що
відповідач звітував до Краснолуцького
міського центру зайнятості про
наявність вільних посад для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2012 році. Просив
задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
надав заперечення та пояснив, що
впродовж 2012 року регулярно інформував
Краснолуцький міський центр
зайнятості про вільні робочі місця та
вакантні посади, на яких може
використовуватись праця інвалідів, про
що свідчать звіти форми № 3-ПН за 2012 рік.
В зв'язку з цим представник відповідача
вважає, що підприємство здійснило всі
необхідні від нього заходи щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів і на нього
не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів, які бажають
працевлаштуватись. Просив відмовити у
задоволенні позову за
необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач Приватне підприємство «ВП
Форт» зареєстроване в якості юридичної
особи виконавчим комітетом
Краснолуцької міської ради Луганської
області 29.09.2011 та використовує найману
працю (а. с. 24, 25). Згідно довідки №3221 від
28.02.2014 відповідач зареєстрований як
роботодавець у відділенні Фонду
соціального захисту інвалідів за
№44/116/407 (а. с. 22, 23).

Відповідно до звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2012 рік,
на підприємстві середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу становить 137 осіб,
кількість інвалідів, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
становить 5 особи, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 2 осіб (а. с. 9).

Згідно листа Краснолуцького міського
центру зайнятості №07/03-3805 від 24.12.2013,
який був долучений позивачем до позову,
відповідач ПП «ВП Форт» протягом 2012
року надавало Краснолуцькому міському
центру зайнятості інформацію про
наявність вільних робочих місць за
формою №3-ПН «Звіт про наявність
вакансій» для осіб з інвалідністю, такі
особи центром зайнятості для
працевлаштування на ПП «ВП Форт» не
направлялися у зв'язку з відсутністю у
даних осіб потрібної кваліфікації (а. с.
13).

Відповідно до ст. 7 Закону «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі - Закон
№875-ХІІ), законодавство про соціальну
захищеність інвалідів в Україні
складається з цього Закону та інших
актів законодавства, що видаються
відповідно до нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 19 Закону №875-ХІІ, встановлено,
що для підприємств (об'єднань), установ
і організацій незалежно від форми
власності і господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від середньооблікової чисельності
працюючих, а якщо працює від 8 до 25
чоловік, - у кількості одного робочого
місця.

Відповідно до ст. 20 Закону №875-ХІІ,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 25 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

За змістом ч. 3 ст. 19 Закону №875-ХІІ,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць, виходячи з
вимог ст. 18 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 18 вищевказаного Закону,
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів
роботодавці повідомляють
територіальні відділення Фонду
соціального захисту інвалідів. Згідно
з наказом Міністерства праці та
соціальної політики України «Про
затвердження форми звітності №10-ПІ
(річна) «Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів» та
Інструкцію щодо заповнення форми
звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів» від 10.02.2007 №42, щороку до 1
березня, наступного після звітного
періоду, звіт подається або
надсилається рекомендованим листом за
місцем їх державної реєстрації
відділенню Фонду.

Дослідивши долучені представником
відповідача до заперечення на
адміністративний позов документи, суд
приймає до уваги, що підприємство
звітувало до Краснолуцького міського
центру зайнятості інформацію щодо
наявності вільних робочих місць, про що
свідчать звіти за формою №3-ПН «Звіт
про наявність вакансій» (а. с. 60-71).

Крім того, згідно наказів ПП «ВП Форт» в
штатному розкладі було передбачено 5
робочих місць для осіб, що мають
інвалідність (а. с. 33, 35, 37, 39, 41).

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що відповідач
виконав всі вимоги вищевказаної норми
законодавства, а саме: створив робочі
місця для працевлаштування інвалідів,
протягом 2012 року звітував до
Краснолуцького міського центру
зайнятості про наявність вакансій для
осіб з обмеженими можливостями, що
підтверджується звітністю форми №3-ПН
«Звіт про наявність вакансій». Листом
№07/03-3805 від 24.12.2013 Краснолуцький
міський центр зайнятості підтверджує
надходження звітів протягом 2012 року
від ПП «ВП Форт» про наявність вільних
робочих для інвалідів.

Аналізуючи норми Конституції України
та діючого законодавства, суд
приходить до висновку, що основним
органом працевлаштування громадян є
центри зайнятості; людина самостійно
обирає собі працю і не може бути
примушена виконувати її; інваліди,
забезпечуючи своє право на
працевлаштування, самостійно
звертаються на підприємства або у
центр зайнятості, вони вільні у виборі
професії та місця роботи.

Таким чином, суд вважає, що
відповідачем вжито всі передбачені
чинним законодавством заходи для
забезпечення працевлаштування
інвалідів, на нього не може бути
покладена відповідальність за не
направлення органами соціального
захисту населення необхідної
кількості інвалідів на підприємство
для працевлаштування, та відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватись.

За таких обставин позовні вимоги
позивача щодо стягнення несплаченої
адміністративно-господарської санкції
та пені за невиконання 4% нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
Законм України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
Законом України «Про охорону праці»,
ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Приватного підприємства
«ВП ФОРТ» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за порушення нормативу зі створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2012 році в сумі 44437,09 грн. -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Повний текст постанови складено та
підписано 08 квітня 2014 року.

Суддя
В.В. Матвєєва