Справа № К/9991/54627/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/54627/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління праці
та соціального захисту населення
Лисичанської міської ради Луганської
області на рішення Лисичанського
міського суду Луганської області від 16
серпня 2010 року та ухвалу судової
колегії судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області від 20 червня 2011 року в справі за
позовом ОСОБА_4 до управління праці та
соціального захисту населення
Лисичанської міської ради Луганської
області, третя особа Головне
управління Державного казначейства
України в Луганській області про
стягнення грошової допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку,

в с т а н о в и л а :

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з адміністративним позовом, в якому
зазначала, що відповідно до статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» має право на допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Посилаючись на порушення відповідачем
вимог законодавства щодо розміру
допомоги, просила стягнути її
недоплачену частину з 09 липня по 31
грудня 2007 року.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 серпня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
судової колегії судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області від 20 червня 2011
року, позов задоволено: зобов'язано
здійснити перерахунок та виплатити
допомогу по догляду за дитиною з 09
липня по 31 грудня 2007 року включно,
виходячи з встановленого статтею 62
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має дитину
ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» їй призначено щомісячну
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Задовольняючи позов суди попередніх
інстанцій виходили з того, що дії
відповідача щодо виплати грошової
допомоги у меншому розмірі ніж це
встановлено Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» є
неправомірними.

Вирішуючи справу суди попередніх
інстанцій керувалися статтею 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
згідно з якою допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Оскільки ОСОБА_4 взято на облік до
управління праці та соціального
захисту населення Лисичанської
міської ради Луганської області на
термін її відпустки по догляду за
дитиною як застраховану в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування особу, тому
зазначені правовідносини регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», а не Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», як
було встановлено судами попередніх
інстанцій.

Відповідно до положень статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною. Допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованим особам у формі
матеріального забезпечення у період
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку і
частково компенсує втрату заробітної
плати (доходу) у період цієї відпустки.
Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається на кожну дитину.

Згідно зі статтею 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

При нарахуванні та виплаті позивачу
цього виду державної допомоги у 2007 році
відповідач керувався статтею 56 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», якою передбачено, що у 2007
році допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» здійснюється за рахунок
коштів відповідної субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам у
розмірі, що дорівнює різниці між 50
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для непрацездатних, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих
осіб, у порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України, а також
пунктом 7 статті 71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік»,
яким зупинено на 2007 рік дію, зокрема,
статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 зміни,
внесені пунктом 7 статті 71 «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 09 липня по 31 грудня 2007
року відповідач був зобов'язаний
нараховувати та сплачувати допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі,
встановленому статтею 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач має право на
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 09 липня по 31 грудня 2007 року, проте
помилково застосував норму права, яка
не поширюється на спірні
правовідносини.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції апеляційний суд не звернув
увагу на дану правову помилку, у зв'язку
з чим рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Лисичанської міської ради Луганської
області задовольнити частково.

Ухвалу судової колегії судової палати
з цивільних справ апеляційного суду
Луганської області від 20 червня 2011 року
скасувати.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 16 серпня 2010
року змінити: абзац другий
резолютивної частини судового рішення
викласти в такій редакції: «Зобов'язати
управління праці та соціального
захисту населення Лисичанської
міської ради Луганської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_4
недоплачену суму допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до статті 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» в розмірі прожиткового
мінімуму, встановленому статтею 62
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» на одну працездатну
особу, з 09 липня по 31 грудня 2007 року».

У решті судове рішення залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/