Справа № 2а-1661/10/0470
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

24 березня 2014 року м.
Київ В/800/713/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі :

Калашнікової О.В.

Логвиненка А.О.

Мороза В.Ф.

Чалого С.Я.

Чумаченко Т.А

розглянувши заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю «Геліус
ЛТД»

про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 21 листопада 2013 року
(К/9991/82101/12) у адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Геліус ЛТД»

до Дніпропетровської митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Дніпропетровській області

про скасування рішення та стягнення
надмірно сплачених платежів

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Геліус ЛТД» (далі -
ТОВ «Геліус ЛТД») звернулося з заявою
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 21 листопада 2013 року,
прийнятої за результатами перевірки
його касаційної скарги у справі за
позовом ТОВ «Геліус ЛТД» до
Дніпропетровської митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області про скасування рішення та
стягнення надмірно сплачених платежів.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
14.12.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012 року
та ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 21.11.2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У заяві про перегляд Верховним Судом
України вказаного рішення Вищого
адміністративного суду України
заявник ставить питання про його
скасування, посилаючись на неправильне
застосування судом вимог статтей 266, 267
Митного кодексу (далі - МК) України та
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766.

Згідно з умовами контракту Продавцем
поставлено товар - папір для
гофрування, у рулонах (флютинг) марки
Б-О. Не крейдований, не фарбований, без
додаткової обробки з макулатури.
Виробник ВАТ "Світлогорський ЦКК", BY,
Торговельна марка ВАТ "Світлогорський
ЦКК", який класифіковано за кодом ,
згідно УКТЗЕД.

Заявлена митна вартість товару,
визначена відповідно до статті 267 МК
України (метод №1) становила 0, 30 доларів
США за кілограм.

Митне оформлення вказаного товару
здійснювалось позивачем на підставі
поданих Дніпропетровській митниці
вантажних митних декларацій від 04.12.2009
року №110000015/2009/001469 та від 04.12.2009 року №
110000015/2009/001467.

Для підтвердження заявленої митної
вартості позивачем були надані
Дніпропетровській митниці відповідні
документи.

Під час порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів митницею було
встановлено, що заявлений позивачем
рівень значно нижчий рівня митної
вартості товарів, інформація про які
була наявна у митному органі.

Відповідно до умов контракту покупець
сплачує 100% вартості товару.

Позивачем до Дніпропетровської
митниці надана довідка КБ "ПриватБанку"
від 29.10.2009 року № 1199 як банківський
платіжний документ, що підтверджує
заявлені декларантом відомості про
митну вартість товарів.

Визначення митної вартості товару
здійснювалось відповідно до статей
259-269 МК України та постанови Кабінету
міністрів України № 1766.

Згідно зі статтею 266 МК України
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість), 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1, проводиться
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

В заяві про перегляд заявник зазначає,
що суди залишили поза увагою вимоги ст.
266 МК України, не дивлячись на те, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. Разом з
тим, дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До таких, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів, однак, митним
органом не було застосовано жодного
методу, крім третього, для визначення
митної вартості товару.

На підтвердження доводів заяви
щодо неоднакового застосування судом
касаційної інстанції наведених норм
законодавства заявник посилається на
судові рішення колегії суддів Вищого
адміністративного суду України у
справах, на його думку, за тотожніми
предметами, підставами та за
аналогічними обставинами і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин, в яких суд
касаційної інстанції дійшов
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Так, заявник посилається на ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 03.10.2013 року справа № К/9991/77362/12; 04.09.2013
року справа № К/9991/68129/12; 10.12.2013 року
справа № К/9991/21124/12, К/9991/13762/12; 28.11.2013 року
справа №К/800/24965/13; 05.11.2013 року справа №
К/800/26538/13.

Згідно із статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкту та предмету
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

З наведеного слідує, що різні за
змістом кінцеві судові рішення у
справах стали можливими через
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Враховуючи, що заявником надані
рішення судів касаційної інстанції, в
яких по різному застосовані одні й ті ж
норми матеріального права у подібних
правовідносинах, колегія суддів вважає
за можливе допустити справу до
перегляду Верховним Судом України.

Керуючись статтею 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Геліус ЛТД» до
Дніпропетровської митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області про скасування рішення та
стягнення надмірно сплачених платежів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша