Справа № 2а-12875/09/2670
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Київ К/9991/32681/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва Державної податкової
служби на ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.04.2012 року та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08.11.2011 року у справі № 2а-12875/09/2670 за
позовом Відкритого акціонерного
товариства «Вторес» до Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Вторес» звернулось до суду з позовною
заявою до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м.
Києва про скасування податкового
повідомлення-рішення від 21 серпня 2009
року №/0.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08.11.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2012 року
у даній справі позов задоволено з
огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено камеральну перевірку
податкової декларації (розрахунку) ВАТ
«Вторес» за період з 01.01.2009 року по
30.07.2009 року, за результатами якої
встановлено порушення ст. 14 Закону
України від 03.07.1992 року № 2535-XII «Про
плату за землю» (далі - Закон №2535-XII),
пункту 2 рішення Київської міської ради
від 25 грудня 2008 року №944/944 «Про питання
користування земельними ділянками в
місті Києві» та прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення, яким
визначено суму податкового
зобов'язання із земельного податку у
розмірі 18156,73 грн., в тому числі за
основним платежем 17292,12 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 864,61
грн.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Правове регулювання відносин у сфері
нарахування та сплати земельного
податку на момент винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення здійснювалось
відповідно до Закону України «Про
систему оподаткування», який визначає
принципи побудови системи
оподаткування в Україні, податки і
збори (обов'язкові платежі) до бюджетів
та до державних цільових фондів, а
також права, обов'язки і
відповідальність платників, а також
Закон України «Про плату за землю»,
який визначає розміри та порядок плати
за використання земельних ресурсів, а
також відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 14 Закону
України «Про систему оподаткування»,
плата за землю (земельний податок, а
також орендна плата за земельні
ділянки державної і комунальної
власності) належить до
загальнодержавних податків та зборів.

Частиною другою статті 14 цього Закону
передбачено, що загальнодержавні
податки і збори (обов'язкові платежі)
встановлюються Верховною Радою
України і справляються на всій
території України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону №2535-XII,
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. Розміри податку за
земельні ділянки, грошову оцінку яких
не встановлено, визначаються до її
встановлення в порядку, визначеному
цим Законом. Власники земельних
ділянок, земельних часток (паїв) та
землекористувачі, крім орендарів та
інвесторів - учасників угоди про
розподіл продукції, сплачують
земельний податок.

Статтею 4 зазначеного Закону №2535-XII
передбачено, що розмір земельного
податку не залежить від результатів
господарської діяльності власників
землі та землекористувачів. Ставки
земельного податку, порядок обчислення
і сплати земельного податку не можуть
встановлюватись або змінюватись
іншими законодавчими актами, крім
цього Закону. Зміни і доповнення до
цього Закону вносяться не пізніше ніж
за три місяці до початку нового
бюджетного року і набирають чинності з
початку нового бюджетного року.

Отже, із системного аналізу
вищенаведених положень Закону України
«Про систему оподаткування» та Закону
України «Про плату за землю»
вбачається, що повноваження щодо
встановлення ставок земельного
податку, як загальнодержавного
обов'язкового платежу, належить до
виключних повноважень Верховної Ради
України та може реалізовуватись лише у
вигляді внесення відповідних змін до
Закону №2535-XII. Натомість, до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері регулювання
суспільних відносин щодо обрахування
та сплати земельного податку
відповідно до змісту частини 5 статті 7
Закону №2535-XII належить диференціація
та затвердження ставок земельного
податку за земельні ділянки в межах
ставок такого податку, встановлених
Законом №2535-XII.

Відповідно до частини першої статті 7
Закону №2535-XII, ставки земельного
податку з земель, грошову оцінку яких
встановлено, встановлюються у розмірі
одного відсотка від їх грошової оцінки,
за винятком земельних ділянок,
зазначених у частинах п'ятій - десятій
цієї статті та частині другій статті 6
цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
земельна ділянка, якою користується
позивач, не підпадає під жоден із
встановлених Законом винятків, щодо
яких застосовується ставка земельного
податку інша, ніж 1% від її грошової
оцінки.

Крім того, як було зазначено судами, п. 2
Рішення Київської міської ради II сесії
VI скликання від 25.12.2008 року № 944/944, на
підставі якого відповідачем проведено
донарахування позивачу земельного
податку, визнано незаконним та
нечинним з моменту прийняття постанови
Шевченківським районним судом м. Києва
від 27 вересня 2010 року, що залишена без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року, а також залишена без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 22 вересня 2011 року.

Таким чином, станом на час розгляду
даної адміністративної справи в суді
першої інстанції, рішення
Шевченківського районного суду від
27.09.2010 року, яким пункт 2 Рішення
Київської міської ради II сесії VI
скликання № 944/944 від 25.12.2008 року було
визнано незаконним і нечинним з
моменту прийняття, набрало законної та
підлягає виконанню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про державну податкову службу
України» від 04.12.1990 року, органи
державної податкової служби України у
своїй діяльності керуються
Конституцією України, законами
України, іншими нормативно-правовими
актами органів державної влади, а також
рішеннями Верховної Ради Автономної
Республіки Крим і Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування з питань
оподаткування, виданими у межах їх
повноважень.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва Державної податкової
служби відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.04.2012 року
та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08.11.2011 року у справі №2а-12875/09/2670
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.