Справа № 2016/2507/2012
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р. Справа № 2016/2507/2012Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.

в присутності:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 25.11.2013р. по справі №
2016/2507/2012

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Ізюмської
міської ради Харківської області
третя особа Ізюмський міський
голова Божков Олександр Андрійович

про порушення трудових прав, невиплата
заробітної плати у зв'язку зі
звільненням з виборної посади,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом до Виконавчого комітету
Ізюмської міської ради Харківської
області третя особа Ізюмський міський
голова Божков Олександр Андрійович про
порушення трудових прав, невиплати
заробітної плати у зв'язку зі
звільненням з виборної посади.

Постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 25
листопада 2013 року відмовлено в
задоволенні вищезазначеного
адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій зазначено, що вказане рішення
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, а тому постанова підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі.

Під час судового засідання позивач
підтримав свою апеляційну скаргу та
просив суд її задовольнити з підстав,
викладених в ній.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів в
обґрунтування позовних вимог.

Колегія суддів частково погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_1, згідно до рішення І сесії 5
скликання Ізюмської міської ради
Харківської області від 29.04.2006 року №
0006 було затверджено на посаді першого
заступника міського голови з питань
управління житлово-комунальним
господарством.

Відповідно до розпорядження по
виконкому Ізюмської міської ради від
31.07.2008 року № 134-К першого заступника
міського голови з питань управління
житлово-комунальним господарством
ОСОБА_1 було звільнено із займаної
посади 31.07.2011 року. Зазначене
розпорядження було скасоване
розпорядженням № 175-К від 11.09.2008 року на
підставі наданого протесту від 11.09.2008
року № 1741 вих. 08 Ізюмського
міжрайонного прокурора Харківської
області та поновлено ОСОБА_1 на посаді
першого заступника міського голови з
питань управління житлово-комунальним
господарством з 01.08.2008 року.

Згідно до рішення 44 сесії 5 скликання
Ізюмської міської ради Харківської
області від 12.09.2008 року № 2551 ОСОБА_1
було звільнено із займаної посади
12.09.2008 року за недотримання пов'язаних
із проходженням державної служби
вимог, передбачених ст. 16 Закону
України "Про державну службу".

В подальшому, за дорученням
Прокуратури Харківської області по
зверненню ОСОБА_1 проведено перевірку
Ізюмської міської ради з питань
додержання законодавства про працю, за
результатами якої складено Акт
№30-02-310/2289.

За висновками акту перевірки, в
порушення вимог ч.3 ст. 97 КЗпП України,
розмір нарахованої заробітної плати в
частині преміювання ОСОБА_1 за липень
2008 року та за 12 вересня 2008 року не
відповідав умовам колективного
договору.

Матеріалами справи встановлено, що
виконавчим комітетом Ізюмської
міської ради, нарахування середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу здійснено ОСОБА_1 виходячи з
середньої заробітної плати в розмірі
273,00 грн.

Разом з тим, згідно рішення
апеляційного суду Харківської області
від 21.08.2013 року за один робочий день
середня заробітна плата позивача
складала 288,84 грн.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, виконавчим комітетом
Ізюмської міської ради нарахування
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу здійснено виходячи
з середньої заробітної плати в розмірі
273,00 грн. (без врахування премії за
липень 2008 року), в результаті чого, сума
не донарахованої та не виплаченої
становить (288,84-273,00)х29=459,36 грн, де:

288,84 грн. - середньоденна заробітна
плата позивача встановлена рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 21.08.2013 року ( з врахуванням премії за
липень 2008 року);

273, 00 -середньоденна заробітна плата,
розрахована Виконавчим комітетом
Ізюмської міської ради;

29 - кількість днів вимушеного прогулу.

Таким чином на день звільнення ОСОБА_1
сума не донарахованої та не виплаченої
ОСОБА_1 заробітної плати становить 459,36
грн.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з Виконавчого
комітету Ізюмської міської ради
Харківської області на користь
позивача заборгованості по заробітній
платі у сумі 459,36 грн.

Надаючи правову оцінку позовних вимог
в частині стягнення з відповідача
середнього заробітку за весь час
затримки виплати заробітної плати по
день прийняття судового рішення по
даній справі, а також моральної шкоди у
розмірі 50000,00 грн., колегія суддів
зазначає наступне.

Статтею 116 Кодексу законів про працю
України визначено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 Кодексу законів про працю
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Таким чином, аналіз наведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП
України обов'язок роботодавця щодо
виплати середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
настає за умови невиплати з його вини
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП
України, при цьому визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільнені та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Крім того, невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
від власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а
отже, працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог лише на
момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, на
день звільнення ОСОБА_1 сума
остаточного розрахунку склала 7062,41
грн., яка була виплачена згідно
платіжної відомості від 24.09.2008 року та
платіжного доручення № 30 від 24.09.2008
року по зарахуванню заробітної плати
на особовий рахунок позивача через
банківську установу в сумі 6869,13грн. та
згідно до платіжної відомості від
03.10.23008 року та платіжного доручення № 64
від 03.10.2008 року по зарахуванню
заробітної плати на особовий рахунок
через банківську установу в сумі 193,28
грн.

Отже, враховуючи факт проведення з
позивачем фактичного розрахунку при
звільнені, колегія суддів дійшла
висновку про безпідставність позовних
вимог в зазначеній частині.

Також, відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди містяться посилання на те, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Пленум
(пункт 9 постанови) також рекомендував
судам при визначенні розміру
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди враховувати характер та обсяг
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характер немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення),
інші обставини, як стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану
тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
наведеним положенням вимоги позивача
щодо стягнення моральної шкоди не
відповідають, тому в їх задоволенні
слід відмовити.

За таких підстав колегія суддів дійшла
висновку про безпідставність та
необґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
середнього заробітку за весь час
затримки виплати заробітної плати по
день прийняття судового рішення по
даній справі та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній
частині висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм адміністративного процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає зазначеним вимогам ст. 159
КАС України, оскільки воно ухвалено при
неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи, з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 25.11.2013р. по
справі № 2016/2507/2012 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету Ізюмської
міської ради Харківської області,
третя особа: Ізюмський міський голова
Божков Олександр Андрійович про
порушення трудових прав, невиплата
заробітної плати у зв'язку зі
звільненням з виборної посади -
задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету
Ізюмської міської ради Харківської
області на користь ОСОБА_1 459,36 грн.

В іншій частині в задоволенні
адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Ральченко І.М. Рєзнікова С.С. Повний
текст постанови виготовлений 31.03.2014 р.