Справа № 810/3411/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Журавель
Суддя-доповідач: Епель
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
Справа: № 810/3411/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В.,
Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( далі
- позивач) звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 01 березня 2013
року № /445.

Київський окружний адміністративний
суд своєю постановою від 09 жовтня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги, так як, на
думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (
далі - ФОП ) та перебуває на податковому
обліку Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області Державної
податкової служби як платник податку
на додану вартість ( далі - ПДВ ).

Білоцерківською об'єднаною державною
податковою інспекцією Київської
області Державної податкової служби
було проведено документальну планову
виїзну перевірку
фінансово-господарської звітності
позивача з питань дотримання ФОП
ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01
січня 2010 року по 31 грудня 2011 року, за
результатами якої складено акт від 15
лютого 2013 року № 698/21/17-2/НОМЕР_1.

Згідно з висновками зазначеного акту
перевірки, відповідачем було
встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 вимог
податкового законодавства, що призвело
до заниження ПДВ в розмірі 46790,62 грн.

На підставі та на виконання
зазначеного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 01 березня 2013
року № /445, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 55995,50 грн, у
тому числі за основним платежем - 46792,00
грн. та за штрафними санкціями - 9203,50
грн.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про податок на додану
вартість», який був чинним на момент
виникнення спірних правовідносин до
набрання чинності Податковим кодексом
України, тобто до 01 січня 2011 року,
нормами Податкового кодексу України
(далі - ПК України), Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV), Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено Наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88 (далі - Положення № 88).

Так, відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, в силу вимог п. 198.2.
ст. 198 ПК України, вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Порядок складення платником
податку-продавцем податкової
накладної та надання її покупцю
визначено статтею 201 ПК України.

Відповідно до п. 201.1. ст.201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Викладеним положенням Податкового
кодексу України кореспондують норми
Закону України «Про податок на додану
вартість», який був чинним на час
виникнення господарських
правовідносин за спірний період з 01
січня 2010 року по 01 січня 2011 року.

Згідно до частини 1 статті 9 Закону №
996-XIV, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, з наведених законодавчих
положень вбачається, що право на
формування витрат і податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків при
одночасному існуванні наступних умов:
1) наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрована як платник ПДВ); 2)
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця; 3)
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг і потребою їх
використання в господарській
діяльності; 4) документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у тому
числі, видаткових накладних, платіжних
доручень, банківських виписок, актів
прийому-передачі товарів тощо), які
зазвичай супроводжують операції
певного виду та підтверджують їх
фактичне виконання; 5) наявності у
покупця належним чином складеної
видаткової і податкової накладної.

Крім того, навіть за наявності
наведених умов, з метою встановлення
товарності господарської операції,
правомірності формування витрат для
цілей визначення податкового кредиту з
ПДВ належить з'ясовувати обставини
щодо руху активів у процесі здійснення
господарської операції, встановити
зв'язок між фактом придбання товарів та
понесеними у зв'язку з цим витратами
платником податку.

Разом з тим, як було правильно
встановлено судом першої інстанції, у
період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2011
року позивачем здійснювалися
господарські операції з ФОП ОСОБА_3 і
ФОП ОСОБА_4

Так, між ФОП ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_3 були
наявні договірні правовідносини з
приводу надання транспортних послуг та
інформаційно-консультаційного
обслуговування. На підтвердження
дійсності зазначених господарських
правовідносин позивачем було надано
акти надання послуг, податкові
накладні, рахунки на оплату та платіжні
доручення.

Правовідносини позивача із ФОП ОСОБА_4
за договорами поставки
товарно-матеріальних цінностей
підтверджуються видатковими та
податковими накладними і платіжними
дорученнями.

При цьому, колегія суддів встановила,
що зазначена первинна документація
складена із порушенням вимог статті 9
Закону № 996-XIV та пункту 2.4 Положення №
88, зокрема, податкові накладні,
виписані ФОП ОСОБА_3 на ім'я ФОП ОСОБА_2
на підставі договору поставки, не
містять ані прізвища особи, яка їх
склала, ані дати та номеру договору, на
підставі котрого були виписані спірні
податкові накладні. Більш того, у
матеріалах справи взагалі відсутні як
самі договори поставки, господарські
операції за якими стали підставою для
складання вказаних податкових
накладних, так і будь-які відомості, з
яких було б достовірно відомо про
реальність здійснення господарської
діяльності між позивачем і його
контрагентом за цими договорами
поставки.

Крім того, платіжні доручення, надані
ФОП ОСОБА_2 на підтвердження товарності
господарських операцій з ФОП ОСОБА_3 і
ФОП ОСОБА_4 також не відповідають
вимогам статті 9 Закону № 996-XIV та пункту
2.4 Положення № 88, зокрема, вони не
містять підпису та печаті ні платника,
яким зазначено ФОП ОСОБА_2, ні банку,
через який здійснювалося
перерахування коштів, та взагалі не
містять жодних ознак достовірності і
не можуть вважатися належними і
допустимими доказами у розуміння
статті 70 КАС України.

Суд апеляційної інстанції також
звертає увагу на те, що у видаткових
накладних та актах про надання послуг,
що були складені на підставі
правовідносин позивача із вказаними
контрагентами у спірний період, у графі
«Договір» зазначено «Основний
договір», однак, у матеріалах справи
відсутні будь-які письмові угоди,
укладені між ФОП ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_3,
ФОП ОСОБА_4 у період з 01 січня 2010 року по
31 грудня 2011 року.

Більш того, у матеріалах справи
відсутні документи, що підтверджують
факт переміщення товарів, банківські
виписки, та будь-яка інша первинна
документація, яка б підтверджувала
реальність здійснення
фінансово-господарських операцій та
рух коштів за ними між позивачем і ФОП
ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 у спірний період.

Дослідження документів, які складені
на підставі господарських операцій між
ФОП ОСОБА_2 і ТОВ «Фенікс-Техно» та, на
думку позивача, підтверджують подальшу
реалізацію товарів (робіт, послуг),
отриманих ним за господарськими
операціями із контрагентами ФОП
ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, надає підстави
вважати, що позивачем взагалі не надано
документів, складання яких передбачено
укладеним договором з ТОВ
«Феникс-Техно» (креслення обладнання,
перелік комплектуючих, технічні
вимоги, акти відповідності обладнання
вимогам замовника, звіт про зміни у
проведені заміни комплектуючих,
матеріалів і напівфабрикатів,
податкових накладних,
товарно-транспортних накладних). Крім
того, при проведення аналізу змісту
видаткових накладних, виписаних на
підставі здійснення господарських
операцій між позивачем і ТОВ
«Фенікс-Техно», надає підстави вважати,
що їх виписано на підставі відповідних
рахунків на оплату, проте самі рахунки
у матеріалах справи відсутні, а в графі
«склад» зазначено «основний склад»,
однак, будь-які документи на
підтвердження його наявності у
матеріалах справи також відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що в даному випадку
матеріалами справи не підтверджується
реальність здійснення позивачем
господарських операцій із
контрагентами - ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 у
період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2011
року, що, відповідно, свідчить про
відсутність правових умов для
формування ОСОБА_2 податкового кредиту
за ними.

Доводи апелянта стосовно того, що ним
були надані всі документи по операціям
із ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, необхідність
яких передбачена чинним
законодавством, колегія суддів вважає
необґрунтованими і такими, що
спростовуються матеріалами справи з
урахуванням викладеної вище
аргументації.

В апеляційній скарзі позивач також
посилається на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 18
лютого 2013 року у справі № 810/507/13-а, якою
було задоволено адміністративний
позов ФОП ОСОБА_3 шляхом визнання
протиправними дій податкового органу
щодо визнання в акті від 11 грудня 2012
року правочинів, укладених фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3, нікчемними
та зобов'язання податкового органу
вилучити з автоматизованої системи
інформацію про результати перевірки
ФОП ОСОБА_3, оформлені актом від 11
грудня 2012 року. Разом з тим, судова
колегія вважає, що обставини,
встановлені судом у межах розгляду
справи № 810/507/13-а, не мають
преюдиційного значення, у розумінні
статті 72 КАС України, при розгляді
даного адміністративного спору,
оскільки у справі № 810/507/13-а судом не
досліджувалося питання щодо
товарності господарських операцій між
ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а також не
перевірялась відповідність первинної
документації, складеної на підставі
вказаних операцій, вимогам статті 9
Закону № 996-XIV та пункту 2.4 Положення №
88.

При цьому, відповідач, який є суб'єктом
владних повноважень, діючи у
відповідності до положень статті 70,
частини 2 статті 71 КАС України, довів
правомірність винесеного ним
податкового повідомлення-рішення від 01
березня 2013 року № /445 та переконав
суд апеляційної інстанції у своїй
правоті.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо правомірності
винесення Білоцерківською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Київської області Державної
податкової служби податкового
повідомлення-рішення від 01 березня 2013
року № /445 та відсутності правових
підстав для його скасування, а тому
колегія суддів дійшла до висновку про
те, що судом першої інстанції було
вірно встановлено фактичні обставини
справи, правильно визначено норми
матеріального та процесуального права,
які підлягають застосуванню, із
дотриманням вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено 09
квітня 2014 року.

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.