Справа № 2а-16323/11/2070
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року м. Київ
К/9991/77191/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м.Харкові Державної податкової
служби (далі - СДПІ)

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.05.2012

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.10.2012

у справі № 2а-16323/11/2070

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Рост - 2005" (далі -
Товариство)

до СДПІ

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24.05.2012,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.10.2012,
позов задоволено; скасовано податкові
повідомлення-рішення від 28.11.2011 №
, № та № .

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам пункту 1.18
статті 1, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», пункту 1.20 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», підпункту «г» пункту 164.2
статті 164, пункту 167.1 статті 167
Податкового кодексу України, СДПІ
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та прийняти рішення про відмову в
позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
касаційні вимоги СДПІ з урахуванням
такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що СДПІ
було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Товариства з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 по
18.10.2011, оформлену актом від 15.11.2011 №
2168/23-1/33204152.

Під час цієї перевірки податковим
органом було виявлено факт заниження
позивачем у перевіреному періоді
валового доходу на 2175427 грн., а також
податкового зобов'язання з ПДВ на 434 880
грн. за наслідками поставки продукції
(продуктів харчування, непродовольчих
товарів) пов'язаній особі - товариству з
обмеженою відповідальністю «ССХА» - в
рамках виконання договору поставки від
31.08.2009 № 1 за цінами нижчими, ніж
звичайна ціна для відповідних товарів.
При цьому СДПІ зазначає, що предметом
розглядуваної поставки виступали
товари, які знаходилися у торговельній
мережі позивача, у зв'язку з чим, за
висновком податкового органу,
звичайною ціною продажу слід вважати
роздрібну ціну на товари, що
використовувалася у торговельній
мережі позивача.

Наведені обставини стали підставою для
донарахування позивачеві грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 679 821,25 грн. (у тому числі 543 857 грн. за
основним платежем та 135 964,25 грн. за
штрафними санкціями) згідно з
податковим повідомленням-рішенням від
28.11.2011 № , а також для збільшення
Товариству грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на 543 600 грн.
(у тому числі 434 880 грн. за основним
платежем та 108 720 грн. за штрафними
санкціями) згідно з податковим
повідомленням-рішенням від 28.11.2011 №
.

Крім того, під час перевірки податковим
органом було виявлено факт невірного
обчислення позивачем суми податку з
доходів фізичних осіб з доходу у
вигляді дивідендів, виплачених
учасникам Товариства, а також
заниження суми цього податку із
додаткового блага, наданого фізичним
особам у формі виплати грошових коштів,
що стало підставою для визначення
позивачеві податку з доходів фізичних
осіб у сумі 14703,80 грн. із застосуванням
штрафних санкцій у сумі 2 грн. за
податковим повідомленням-рішенням від
28.11.2011 № .

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновком судів першої та
апеляційної інстанцій відносно
законності позовних вимог по епізоду з
товариством з обмеженою
відповідальністю «ССХА» з наступних
підстав.

В силу вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(який діяв на час виконання операцій з
поставки позивачем товарів в адресу
цього покупця) з метою оподаткування
доход, отриманий платником податку від
продажу товарів (робіт, послуг)
пов'язаним особам, визначається
виходячи із договірних цін, але не
менших за звичайні ціни на такі товари
(роботи, послуги), що діяли на дату
такого продажу.

Відповідно ж до пункту 4.1 статті 4
Закону України «Про податок на додану
вартість» база оподаткування операції
з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» передбачено, що
якщо цим пунктом не встановлено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Цією ж нормою Закону визначено, що
справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.
При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту (підпункт 1.20.8 пункту 1.20 статті 1
Закону).

З наведених законодавчих положень
випливає, що у податкових
правовідносинах діє принцип
презумпції платника, виходячи з якого
встановлено загальне правило про те, що
для цілей оподаткування
використовується ціна товарів, робіт
та послуг, встановлена учасниками
господарської операції. Підпункт 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та пункт 4.1 статті 4 Закону України «Про
податок на додану вартість»,
встановлюючи принципи визначення ціни
товарів, робіт, послуг з метою
оподаткування є, по суті, засобом
регулювання податкових правовідносин,
спрямованих на забезпечення
безумовного виконання усіма фізичними
та юридичними особами обов'язку
сплачувати податки, та застосовується
податковим органом лише у разі
наявності обставин, які свідчать про
штучне заниження платником бази
оподаткування.

У розглядуваному випадку висновок
податкового органу про заниження
відповідачем оподатковуваного доходу
ґрунтується на порівнянні цін оптового
продажу позивачем товарів товариству з
обмеженою відповідальністю «ССХА»

з цінами продажу тих самих товарів у
роздріб у торговельних мережах
позивача.

На підставі цього суди дійшли висновку,
що у даному разі податковим органом
було проігноровано такі визначальні
фактори ціноутворення, як умови
продажу та обсяги поставленого товару,
рівень рентабельності, термін
придатності відповідних товарів та
інші критерії, наведені у підпункті 1.20.2
пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
для співставлення цін продажу.

СДПІ не подано належного обґрунтування
і на підтвердження того, що звичайною
ціною у даному разі є саме роздрібна
ціна товарів.

У зв'язку з цим суди цілком об'єктивно
зазначили про необґрунтованість
висновку СДПІ про порушення позивачем
правил застосування звичайних цін при
здійснення розглядуваних операцій.

По епізоду щодо заниження позивачем
податку з доходів фізичних осіб слід
зазначити таке.

Відповідно до підпункту 164.2.8 пункту 164.2
статті 164 Податкового кодексу України
до загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу
фізособи-платника з метою
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб включається дохід у
вигляді дивідендів.

В силу вимог підпункту 168.1.5 пункту 168.1
статті 168 названого Кодексу якщо
оподатковуваний дохід нараховується
податковим агентом, але не
виплачується (не надається) платнику
податку, то податок, який підлягає
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягає перерахуванню до
бюджету податковим агентом у строки,
встановлені цим Кодексом для місячного
податкового періоду.

Згідно з підпунктом 170.5.1 пункту 170.5
статті 170 Податкового кодексу України
податковим агентом платника податку
під час нарахування (виплати) на його
користь дивідендів, крім випадків,
зазначених у підпункті 165.1.18 пункту 165.1
статті 165 цього Кодексу, є емітент
корпоративних прав або за його
дорученням - інша особа, яка здійснює
таке нарахування (виплату).

Підпунктом 170.5.4 пункту 170.5 цієї ж статті
Закону доходи, зазначені у цьому
пункті, остаточно оподатковуються під
час їх виплати за їх рахунок.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, 07.04.2011 загальними
зборами учасників Товариства було
прийнято рішення про виплату
дивідендів у сумі 5 355 000 грн.; у зв'язку з
цим позивач повинен був перерахувати
до бюджету податок з доходів фізичних
осіб у сумі 267 750 грн. (5 355 000 грн. * 5%) та
виплатити засновникам дивіденди у
загальній сумі 5 087 250 грн. (5 355 000 грн. - 267
750 грн.).

Фактично позивач сплатив його
учасникам грошові кошти у вигляді
дивідендів у загальній сумі 5 100 000 грн.
та перерахував до бюджету податок з
доходів фізичних осіб у сумі 255 000 грн.

Вирішуючи даний спір, суди послалися на
те, що 08.12.2011 позивач сплатив до бюджету
зазначений податок у сумі 12 750 грн. та
штрафну санкцію у розмірі 1 грн., що
спростовує висновок податкового
органу про існування у Товариства
недоїмки у вказаній сумі. Втім суди не
звернули увагу на те, що відповідна
сплата відбулася після прийняття СДПІ
податкового повідомлення-рішення від
28.11.2011 № . До того ж, у будь-якому
разі подальша сплата платником
заниженої суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток не нівелює факту
існування відповідного заниження у
тому періоді, в якому у платника виник
обов'язок з декларування та сплати
цього зобов'язання, а відтак і не
спростовує існування підстави для
донарахування такого зобов'язання
податковим органом за фактом виявлення
заниження.

У той же час з огляду на установлений
судами факт повернення позивачеві
засновниками Товариства зайво
сплаченої суми дивідендів у
податкового органу були відсутні
підстави для оподаткування цієї суми
як додаткового блага, виплаченого
позивачем на користь фізичних осіб.

З урахуванням викладеного Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне змінити ухвалені у справі
судові акти та відмовити у задоволенні
позову Товариства у відповідній
частині.

Керуючись статтями 220, 222, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м.Харкові Державної податкової
служби задовольнити частково.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.05.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.10.2012 у
справі № 2а-16323/11/2070 змінити в частині
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
28.11.2011 № в частині донарахування
позивачеві 12750 грн. з податку з доходів
фізичних осіб із застосуванням штрафу
в сумі 1 грн.

У цій частині позову відмовити.

3. В решті постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
24.05.2012 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04.10.2012 у справі № 2а-16323/11/2070 залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько