Справа № 2-а-42040/09/2070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/2944/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_3

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09.12.2010

у справі №2а-42040/09/2070

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 28.05.2010 позов
задоволено. Скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському
районі м.Харкова №/0, №/0 від
30.04.2009.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.12.2010
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.05.2010
скасовано. Прийнято нове рішення про
відмову в позові.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій, з врахуванням
зроблених уточнень, ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та направлення
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції, з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову виїзну
перевірку з питань дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період з
01.04.2006 по 31.12.2008, за результатами якої
складено акт № 814/17-218/НОМЕР_1 від 16.04.2009.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення:пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.5 п.7.4
ст.7 Закону України від 03.04.1997 року №
68/97-ВР «Про податок на додану вартість»
внаслідок чого занижено податкове
зобов'язання та занижено податок на
додану вартість у розмірі 916406,00 грн. (в
т.ч. в квітні 2006 року у розмірі 10602,00 грн.,
в травні 2006 року у сумі 23990,00 грн., у
червні 2006 року у сумі 78937,00 грн., у липні
2006 року у сумі 16738,00 грн., у серпні 2006
року у сумі 94897,00 грн., у вересні 2006 року
у сумі 34898,00 грн., у жовтні 2006 року у сумі
79202,00 грн., у листопаді 2006 року у сумі -
67208,0 грн., у грудні 2006 року у сумі 66171,00
грн., у січні 2007 року у сумі 20154,00 грн., у
лютому 2007 року у сумі 35817,00 грн., у
березні 2007 року у сумі 34633,00 грн., у
квітні 2007 року у сумі 32959,00 грн., у травні
2007 року - 29179,0 грн., у червні 2007 року -
35792,00 грн., у липні 2007 року - 53590,00 грн., у
серпні 2007 року - 66526,00 грн., у вересні 2007
року - 14233,00 грн., у жовтні 2007 року - 57966,00
грн., у листопаді 2007 року у сумі 46820,00
грн., у грудні 2007 року у сумі 16094,0 грн.;

- пп. «а», «в» пп. 19.1 ст.19 Закону України
від 22.05.2003 р. №889-1У «Про податок з
доходів фізичних осіб», пп.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» що призвело до
заниження оподаткованого доходу у сумі
717764,58 грн.;

- п.1 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», за період з 01.04.2006. по 31.12.2008
встановлена торгівля та надання послуг
за готівкові кошти без використання
реєстратора розрахункових операцій в
розмірі 409916,27 грн.;

- пп. «а» пп.19.1 ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» - -
неналежне ведення обліку доходів та
витрат, а саме книги обліку доходів та
витрат у періоді, що перевірявся;

- пп. «в» пп.19.1 ст.19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» -
включення до декларацій про доходи за
2-4 квартали 2006 року, 1-4 квартали 2007 року,
1-4 квартали 2008 року перекручених даних.

На підставі акта перевірки прийнято
податкові повідомлення-рішення
№/0 від 30.04.2009 та № /0 від
30.04.2009, згідно яких визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 1374609,00 грн., у
тому числі за основним платежем в
розмірі 916406,00 грн., за штрафними
санкціями 458203,00 грн., та з податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 717764,58
грн., у тому числі за основним платежем
в розмірі 717764,58 грн.

Суд першої інстанції,задовольняючи
позовні вимоги обґрунтовував свої
висновки тим, що акт перевірки, не може
бути підставою для прийняття
оспорюваних податкових
повідомлень-рішень, оскільки складений
з порушеннями вимог Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України від 25.08.2005 № 925/11205, не
містить посилань на те, по яких
господарських операціях не
підтверджених податковими накладними,
позивачем суми ПДВ включені до
податкового кредиту, і якими
документами підтверджується
проведення таких операцій.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції, та
відмовляючи в позові, обґрунтовував
свої висновки тим, що встановлене під
час перевірки заниження позивачем
податку з доходів фізичних осіб в сумі
717764,58 грн., внаслідок віднесення до
складу валових витрат суми витрат у
загальному розмірі 5101775 грн., у той час
як за даними перевірки підлягають
включенню витрати в сумі 21922,60 грн.,
знайшло своє підтвердження та
позивачем не спростовано, документів
на підтвердження правомірності
формування валових витрат у
визначеному ним розмірі суду не надано.
При перевірці правильності визначення
зобов?язань з податку на додану
вартість суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про підтвердження
порушення позивачем положень пп.7.3.1 п.7.3
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» у зв?язку з тим, що
позивачем у період з квітня 2006 року по
серпень 2008 року не було включено до
складу податкових зобов?язань сум ПДВ,
визначених у податкових накладних,
виписаних на ім?я ФОП ОСОБА_4 на
загальну суму 775050,92 грн. та у період з
жовтня по грудень 2007 року на ім?я ФОП
ОСОБА_5 на загальну суму 135112 грн., а
також за період з серпня 2006 року по
серпень 2007 року ПДВ з сум, що надійшли
на розрахунковий рахунок від ВАТ
«Харків-Авто СТО №2» у загальному
розмірі 6389,20 грн. Підставою для таких
висновків стало неприйняття на
підтвердження понесених витрат актів
зарахування зустрічних однорідних
вимог між позивачем та ФОП ОСОБА_4 та
ФОП ОСОБА_5, оскільки не підтверджено
реальний характер господарських
операцій з такими контрагентами, так як
акти прийняття виконаних робіт не
містять чіткого визначення їх обсягу,
виду, часу та місця здійснення та інших
суттєвих етапів виконання. На
підтвердження фіктивності надання
позивачу послуг за договорами
доручення суд апеляційної інстанції
послався на обвинувальний висновок по
кримінальній справі по обвинуваченню
ОСОБА_3 у скоєнні злочинів,
передбачених ч.3 ст.212, ч.1, 3 ст.358 КК
України.

Однак, судова колегія вважає, що
зазначені висновки судами зроблені
без всебічного і повного з'ясування
всіх фактичних обставин справи,
незастосування системного аналізу
норм чинного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
саме на податкові органи покладається
обов'язок надати достатні докази на
обґрунтування висновків про порушення
платником податків норм податкового
законодавства, на підставі яких такому
платникові визначено відповідні
грошові зобов'язання.

В умовах дії такого принципу
адміністративного судочинства, як
офіційне з'ясування усіх обставин
справи, суди не повинні обмежуватися
заявленими сторонами доводами та
поданими ними доказами, а мають
здійснювати активну роль у
встановленні об'єктивної істини,
вживаючи усіх можливих заходів для
перевірки та встановлення усіх
фактичних даних зі спору та сприяючи
сторонам у поданні та витребуванні
необхідних для цього доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Зокрема, для надання правової оцінки
щодо формування платником податку на
додану вартість податкового кредиту з
такого податку необхідно
застосовувати положення пп. 7.2, 7.4, 7.5 ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР, якими
регламентувався порядок визначення
податкового кредиту на час виникнення
спірних правовідносин та якого платник
податків (покупець) зобов'язаний був
дотримуватися.

За умови реального здійснення
платником податку господарської
операції з придбання робіт та послуг,
що призвела до об'єктивної зміни складу
активів такого платника (покупця), у
межах господарської діяльності, за
відсутності з боку такого платника
порушення вимог пп. 7.2.6, пп. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7
цього Закону при формуванні
податкового кредиту, останній має
право на податковий кредит.

Суд апеляційної інстанції, заперечуючи
реальний характер операцій за
договорами доручення, укладеними між
позивачем та ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5,
послався на наявність обвинувального
висновку у кримінальній справі по
обвинуваченню ОСОБА_3 у скоєнні
злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.1, 3
ст.358 КК України.

При цьому висновки судової економічної
експертизи від 08.06.2010, проведеної по
даній кримінальній справі, якою
підтверджено наявність у позивача
податкових накладних та інших
документів, які підтверджують його
право на податковий кредит, судом
апеляційної інстанції не прийняті з
тих підстав, що такі накладні не були
надані під час перевірки, а тому не
впливають на правомірність здійснених
відповідачем донарахувань.

Однак, обвинувальний висновок, не є
допустимим доказом в розумінні Кодексу
адміністративного судочинства
України, у той час як доказів
постановлення вироку, який би містив в
собі встановлені судом об'єктивні дані
про нікчемність оспорюваних угод,
підтверджував би факт ухилення від
сплати податків конкретними
посадовими особами суб'єктів
господарської діяльності за
наслідками виконання оспорюваних угод,
у справі не встановлено.

Не наведено судом апеляційної
інстанції і підстав неприйняття
доводів позивача, що вищезазначені
первинні документи були ним надані до
зустрічних перевірок.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 159 КАС
України законним є рішення, ухвалене
судом відповідно до норм матеріального
права при дотриманні норм
процесуального права, а обґрунтованим
- ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
зважаючи, що суд першої інстанції, при
прийнятті рішення обмежився лише
перевіркою дотримання податковим
органом порядку проведення перевірки,
рішення суджу першої та апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і, в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.12.2010 та
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 28.05.2010
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун