Справа № 826/17619/13-а
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного
товариства «Коровай» до Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києвіпровизнання
протиправними та скасування
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Коровай» звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправними та скасування
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12.03.2014 позивачу
відмовлено у задоволенні клопотання
щодо призначення судово - економічної
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує наступним.
Податкові зобов'язання позивачу
нараховані за результатами
документальної позапланової виїзної
фінансово-господарських
взаємовідносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Саноіл
Торг» за період діяльності з 01.01.2010 по
01.04.2013. Підставою нарахування
податкових зобов'язань став висновок
податкового органу про те, що договір,
укладений між позивачем та ТОВ «Саноіл
Торг» не спричиняє реального настання
Позивач, не погоджуючись з такими
висновками податкового органу
зазначає, що у період, який перевірявся,
дійсно мав господарські
правовідносини з ТОВ «Саноіл Торг» за
договором купівлі-продажу № 03-10-11 від
03.10.2011 який мав реальний характер та за
яким ним було сплачено, та отримано
товар, який було використано у власній
господарській діяльності та з метою
отримання прибутку, а документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.
Представник позивача у судовому
засіданні 12.03.2014 позовні вимоги
підтримав повністю, надав додаткові
усні пояснення та просив суд
задовольнити адміністративний позов у
Відповідач проти позовних вимог
заперечив, через канцелярію суду 02.12.2013
надав суду письмові заперечення, у яких
просив відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.
Доводи відповідача викладені в
письмових запереченнях та наведені
його представником під час судового
засідання аналогічні доводам та
висновкам викладеним в акті перевірки
№ 2502/2230/00381350 від 01.06.2013.
Представник відповідача у судовому
засіданні 12.03.2014 заперечив проти
позовних вимог та просив суд відмовити
у задоволенні позову у повному обсязі.
У судовому засіданні 12.03.2014
представники сторін не заперечували
проти розгляду справи в порядку
письмового провадження та подали
заяву, в якій просили здійснити розгляд
справи в порядку письмового
провадження, за відсутності
представників сторін.
Відповідно до частини четвертої статті
122 Кодексу адміністративного
судочинства України особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
З урахуванням наведеного суд,
заслухавши у судовому засіданні
представників позивача та відповідача
ухвалив продовжити розгляд справи у
письмовому провадженні.
Підчас судового розгляду справи, суд,
В період з 21.05.2013 по 27.05.2013 Державною
податковою інспекцією у Дарницькому
районі міста Києва Державної
податкової служби на підставі наказу №
510-П від 21.05.2013 та направлення на
перевірку № 546 від 21.05.2013 проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Публічного акціонерного
товариства «Коровай» з питань
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Саноіл Торг» за
період діяльності з 01.01.2010 по 01.04.2013.
Перевіркою встановлено порушення
підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2,
підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138,
підпункту 139.1.9. пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на прибуток на загальну суму
2647033,00 грн., та порушення пунктів 198.3, 198.6
статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 2378126,00
За результатами перевірки складено акт
№ 2502/2230/00381350 від 01.06.2013 на підставі
якого прийнято податкові повідомлення
- рішення, якими збільшено суму
14.06.2013 за платежем податок на додану
вартість на загальну суму 3567189,00 грн., у
тому числі за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на 1189063,00 грн. та №
прибуток на загальну суму 3180047,00 грн., у
тому числі за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на 461 014, 00 грн.
Публічне акціонерне товариство
«Коровай» до Державної податкової
служби в місті Києві була подана скарга
на податкові повідомлення - рішення
яка рішенням про результати розгляду
первинної скарги № 3452/10/26-15-10-04-04 від
21.08.2013 залишена без задоволення, а
податкові повідомлення - рішення без
Публічним акціонерним товариством
«Коровай» до Державної податкової
служби України була подана скарга на
податкові повідомлення - рішення
яка рішенням про результати розгляду
без задоволення, а податкові
повідомлення - рішення без змін.
Публічне акціонерне товариство
«Коровай» не погоджуючись з
податковими повідомленнями - рішеннями
вважаючи їх недійсними та такими, що
підлягають скасуванню звернулось з
відповідним позовом до суду.
Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
Суть офіційного з'ясування всіх
обставин у справі визначена в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 цього
Кодексу, якими встановлено, що суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин справи зобов'язує суд
встановити обставини справи для
забезпечення прийняття правосудного
рішення, в тому числі незалежно від
посилань чи доводів сторін.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, встановлено, що
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з:
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть
бути майно, товари, дохід (прибуток) або
його частина, обороти з реалізації
товарів (робіт, послуг), операції з
постачання товарів (робіт, послуг) та
інші операції платника податків, які
відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України визначені як об'єкт
оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів,
витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів,
пов'язаних з обчисленням і сплатою
податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних,
не підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише
в разі фактичного здійснення
господарської операції, якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні
документи не можуть вважатися
первинними документами для цілей
ведення податкового обліку навіть за
наявності всіх формальних реквізитів
таких документів, що передбачені
чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як
обов'язкова ознака господарської
операції кореспондує з нормами
податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу
України встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу , протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому
числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
у необоротні капітальні активи), у
тому числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
до складу податкового кредиту та
здійснених витрат до складу валових є
факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в
господарській діяльності.

Господарські операції для визначення
податкового кредиту для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та валових
витрат для цілей визначення об'єктом
оподаткування податком на прибуток
мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами,
що відображають реальність таких
операцій.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
та до складу валових витрат навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого
адміністративного суду України також
визначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції для формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням основних
фондів, імпортом товарів (послуг),
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Таким чином, при визначенні права
платника податків на формування
податкового кредиту та віднесення
витрат, до складу валових судом має
бути перевірено чи мали операції між
платником податків та його
контрагентами реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного, подальше
використання позивачем придбаної у
зазначених контрагентів продукції, при
цьому, суд має виходив з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту та витрат, зокрема
виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
для відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції.

Позивач у позовній заяві зазначає про
те, що відповідач необґрунтовано
дійшов висновку про відсутність у
нього правових підстав для формування
податкового кредиту по
взаємовідносинам з контрагентами ТОВ
«Саноіл Торг», оскільки вони мали
реальний характер та за ними було
отримано товар використаний ним у
власній господарській діяльності та з
метою отримання прибутку, що
підтверджується відповідними
первинними документами.

На підтвердження факту реального
існування фінансово - господарських
правовідносин з ТОВ «Саноіл Торг»
позивачем надано суду копії договору
купівлі-продажу № 03-10-11 від 03.10.2011 з
доданою до нього специфікацію,
видаткової накладної, довіреності,
акту приймання-передачі, платіжні
доручення.

Предметом договору купівлі-продажу №
03-10-11 від 03.10.2011 є зобов'язання Продавця
передати у власність Покупця продукцію
та матеріали (надалі також - товар), а
Покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його на умовах, визначених
даним договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
загальна вартість договору
визначається на підставі сум,
зазначених у специфікаціях.

Пунктом 2.3 договору визначено порядок
розрахунку за договором та
встановлено, що він здійснюється
протягом 90 (дев'яносто) банківських
днів від дати поставки товару.

Пунктом 2.5 передбачено, що розрахунки
за даним договором проводяться в
безготівковій формі, шляхом
перерахування Покупцем грошових
коштів на розрахунковий рахунок
Продавця.

Відповідно до термінів та умов
поставки, товар вважається поставлений
Продавцем і прийнятий Покупцем з
моменту підписання сторонами
відповідного акту прийняття-передачі
товару.

За кожним фактом відвантаження
(передачі) Товару складається Акт
приймання-передачі Товару. До кожного
Акту приймання передачі Товару сторони
оформлюють видаткову накладну та
податкову накладну. Інші документи
оформлюються за погодженням сторін.

Отже, відповідно до договору
купівлі-продажу № 03-10-11 від 03.10.2011
укладеного між позивачем та ТОВ
«Саноіл Торг» кожна поставка товару
здійснюється на підставі складеної
специфікації, а товар вважається
поставленим з моменту складання акту
приймання-передачі та складанням до
кожного акту приймання-передачі
видаткової накладної та податкової
накладної.

Позивачем надано суду специфікацію № 2
від 22.12.2011 до договору купівлі-продажу
№ 03-10-11 від 03.10.2011 на поставку олії
соняшникової нерафінованої у
кількості 583,470 тонн на суму 5268734,10 грн. в
тому числі ПДВ, видаткову накладну №
РН-0001454 від 22.12.2011 та акт
приймання-передачі № 3 від 22.12.2011.

На підтвердження розрахунку за даною
поставкою позивачем надано суду
платіжні доручення.

З дослідження платіжних доручень,
наданих суду на підтвердження оплати
поставки відповідно до специфікації №
2 від 22.12.2011, вбачається, що вони не
підтверджують оплату товару, оскільки
вони порушують умови договору, а саме,
більшість наданих платіжних доручень
оформлені до поставки товару та
декілька після спливу терміну оплати
передбаченого договором
купівлі-продажу.

Доказів на підтвердження факт
здійснення транспортування товару
отриманого, за твердження позивача від
ТОВ «Саноіл Торг» позивачем суду
надано не було.

Позивачем на підтвердження факту
використання товару отриманого від ТОВ
«Саноіл Торг» у своїй господарській
діяльності, надано суду копію договору
комісії № 0310М від 03.10.2011 укладеного з
ТОВ «Югекотоп» предметом якого є
зобов'язання Комісіонера від свого
імені та за рахунок Комітента за
обумовлену винагороду здійснити одну
або декілька зовнішньоекономічних
поставок з продажу товару,
найменування, кількість, вартість
якого перераховується у відповідному
Додатку до діючого договору комісії.

Відповідно до договору комісії № 0310М
від 03.10.2011 права та обов'язки сторін
наступні:

Пунктом 2.2 передбачено забезпечення
митного та транспортного оформлення
товару та здійснити його поставку на
експорт, в т.ч. оформити вантажно митну
декларацію у відповідності з митним
режимом експорту із зазначенням
комітента в якості
відправника/експортера, Комісіонера в
якості відповідального за фінансове
врегулювання.

Пунктом 2.8 передбачено, що на
підтвердження проведення угоди
Комісіонер передає Комітенту
документи, а саме:

- оригінал вантажно-митної декларації з
відміткою митного органу про фактичний
вивіз товару за межі території України,
а також інших документів, що
використовувались при оформлені ВДМ.

- копію експортного контракту з
покупцем

- довідку з банку Комісіонера про
зарахування коштів від покупця

Пунктом 2.15 передбачено, що Комітент
передає Комісіонеру товар вказаний у
пункті 1.1 згідно акту приймання товару
за кількістю та якістю.

На підтвердження передачі ТОВ
«Югекотоп» товару для подальшої
реалізації позивачем надано суду акти
прийняття товару за кількістю та
якістю № 1 від 24.10.2011, № 2 від 25.10.2011 та № 3
від 22.12.2011, також було надано звіти
Комісіонера перед Комітентом за
виконані роботи згідно договору
комісії № 0310М від 03.10.2011, та
вантажно-митні декларації.

Надані позивачем документи на
підтвердження подальшого використання
товару отриманого від ТОВ «Саноіл
Торг» судом не приймаються з наступних
підстав:

Надані акти прийняття товару за якістю
та кількістю № 1 від 24.10.2011 та № 2 від
25.10.2011 не підтверджують отримання
товару від ТОВ «Саноіл Торг» оскільки
специфікація згідно якої позивач
отримував товар від ТОВ «Саноіл Торг»
складена 22.12.2011, а вантажно-митні
декларації не підтверджують
відношення позивача до
задекларованого товару, оскільки в них
як відправником/експортером так і
особою відповідальною за фінансове
врегулювання значиться ТОВ «Югекотоп»

Таким чином, з наданих позивачем, актів
прийняття товару за кількістю та
якістю, неможливо ідентифікувати товар
отриманий саме від ТОВ «Саноіл Торг», а
вантажно митні декларації не
підтверджують подальшу реалізацію
товару отриманого від ТОВ «Саноіл
Торг».

Позивачем не надано суду належних
доказів на підтвердження факту
здійснення оплати за товар отриманий
від ТОВ «Саноіл Торг» та доказів на
підтвердження здійснення
транспортування відповідного товару, а
також належних доказів на
підтвердження факту використання
вказаного товару у власній
господарській діяльності та з метою
отримання прибутку, а отже не доведено
факту реальності та товарності
фінансово - господарських відносин з
ТОВ «Саноіл Торг».

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку для її апеляційного оскарження.
У разі апеляційного оскарження
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П.
Огурцов