Справа № 872/15045/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2014 рокусправа № 804/10624/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

за участю секретаря судового
засідання: Шелепової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18 вересня
2013 року у справі № 804/10624/13-а за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування
великих платників податків у м.
Дніпропетровську Межригіонального
головного управління Міндоходів про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Публічне
акціонерне товариство "АрселорМіттал
Кривий Ріг" (далі - позивач) звернулося
до суду з позовом до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Дніпропетровську
Межригіонального головного
управління Міндоходів (далі -
відповідач), в якому просило скасувати
податкові повідомлення-рішення: від
28.03.2013р. № про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 205 175,00 грн. та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 102 587,50 грн.; № 0
від 28.03.2013р. про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 118 873,00 грн.;
№ від 17.05.2013р. про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 118
873,00 грн. та сплату штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 59 436,50 грн..

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що ним виконано усі
передбачені законом умови щодо
формування податкового кредиту,
маються у наявності всі документальні
підтвердження розміру податкового
кредиту. Висновки відповідача,
викладені в акті перевірки,
ґрунтуються виключно на фактах
порушень податкового законодавства,
допущених контрагентами позивача, а не
ним самим. Податковим органом не
доведено, що договори, укладені
позивачем з контрагентами, порушують
публічний порядок та не спрямовані на
реальне настання правових наслідків.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
вересня 2013 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
вересня 2013 року у даній справі
скасувати та прийняти нову про
задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні
представники позивача підтримали
доводи та обґрунтування апеляційної
скарги, наполягали на її задоволенні.

Представник відповідача
заперечував проти задоволення вимог
апеляційної скарги позивача. Зазначив,
що суд першої інстанції прийняв
законне та обґрунтоване рішення, тому
підстави для його скасування відсутні.
Вважає, що позивачем не надано доказів
на спростування виявлених під час
перевірки порушень податкового
законодавства.

Заслухавши представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду першої інстанції слід скасувати,
виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, приймаючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача, дійшов
висновку, що оскаржені
податкові-повідомлення рішення
відповідача відповідають вимогам
податкового законодавства і у
відповідача, з огляду на виявлені
порушення, були законні підстави як для
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість, зменшення визначеного
позивачем розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість, так і
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій.

З такими висновками колегія
суддів апеляційної інстанції не
погоджується, з огляду на
наступне.

Як свідчать обставини справи та
встановлено судом першої інстанції, у
березні 2013р. Спеціалізованою державною
податковою інспекцією по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Публічного акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг» з питань
правомірності заявленого до
відшкодування з бюджету податку на
додану вартість по декларації за
грудень 2012р..

За результатами перевірки
складено акт №200/27-2/24432974 від 21.03.2013р.,
в якому відображені виявлені
порушення:

- ч. 5 ст. 203, ч.ч. 1, 2 ст. 215, п. 1 ст.
216 Цивільного кодексу України, в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених Публічним
акціонерним товариством
«АрселорМіттал Кривий Ріг» при
придбанні товарів (послуг) від
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма
«Промелектрозв'язок», Товариства з
обмеженою відповідальністю «ГП «Горн».
Послуги (товари) по вказаних правочинах
не було передано в порушення ст.ст. 662, 655
та 656 ЦК України по операціях з
придбання та продажу товарів (послуг)
за листопад, грудень 2012 р.;

- ст. 22, п. 185.1 ст. 185, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п.
200.3 ст. 200, п. 201.1, п. 201.2, п. 201.6, п. 201.14, п. 201.15
ст. 201 Податкового кодексу України, що
призвело до завищення податкового
кредиту та від'ємного значення податку
на додану вартість у розмірі 324 048,00 грн.,
в тому числі за листопад 2012р. у сумі 205
175,00 грн., за грудень 2012 р.
у сумі 118 873,00 грн.;

- п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу
України, а саме, завищено суму
від'ємного значення податку на додану
вартість, яка включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду у розмірі 205 175,00
грн., за грудень 2012р. у сумі 118
873,00 грн.;

- пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України,
що призвело до завищення суми
заявленого бюджетного відшкодування
за грудень 2012 р. у сумі 205 175,00 грн..

Крім того, у квітні 2013р.
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
Публічного акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг» з питання
правомірності нарахування від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту та бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок
за січень 2013р..

За результатами перевірки складено акт
№313/27-2/24432974 від 29.04.2013р., в якому
відображено виявлені порушення:

- пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України,
що призвело до завищення суми
заявленого бюджетного відшкодування
за січень 2013р. у сумі 118 873,00 грн..

Висновки податкового органу щодо
існування зазначених порушень
зроблені на основі того, що під час
проведення перевірки податковим
органом не встановлено факту передачі
товарів від продавців до покупця ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг», у зв'язку з
відсутністю документів, що засвідчують
транспортування товарів; не
встановлено факту надання послуг,
оскільки надані акти
приймання-передачі виконаних робіт не
містять інформації щодо
відпрацьованого часу, відомостей про
асортимент та кількість використаних
матеріалів, та не підтверджують факту
виконання робіт. Окрім того, податковий
орган посилається на те, що правочини,
укладені з контрагентами ТОВ «Фірма
«Промелектрозв'язок» та ТОВ «ГП «Горн»
не спричинили реального настання
юридичних наслідків, а тому є
нікчемними. Зважаючи на таке
твердження відповідач вважає, що
податкові накладні виписані від імені
вказаних товариств не можуть бути
прийняті до уваги, а тому позивач
неправомірно сформував податковий
кредит по зазначеним в актах періодах.

На підставі вказаних актів
перевірки відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- форми «В1»№ від 28.03.2013р. про
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 205 175,00 грн. та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 102 587,50грн.;

- форми «В4» № 0 від 28.03.2013р.
про зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 118 873,00 грн.;

- форми «В1» № від
17.05.2013р. про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 118 873,00 грн. та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 59 436,50 грн..

Скасування зазначених податкових
повідомлень-рішень відповідача і є
предметом позову позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано належних
доказів на спростування фактів
порушень, відображених податковим
органом у актах перевірки, з огляду на
що, прийняті податкові повідомлення
рішення відповідача є такими, що
відповідають вимогам діючого
законодавства.

Проте, колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для справи
та неправильно застосовано норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
виходячи з наступного.

Згідно з ст. 180 ПК України платником
податку є: 1) будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу; 2)
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; 3) будь-яка особа, що ввозить
товари на митну територію України в
обсягах, які підлягають оподаткуванню,
та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України.

Згідно зі ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території
України, д) з метою оподаткування цим
податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з
положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу
України, для їх подальшого вільного
обігу на території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Представниками позивача на
спростування доводів відповідача
надано наступні документи: податкові
накладні, видаткові накладні, акти
здачі-прийняття виконаних робіт,
рахунки-фактури, прибуткові ордери,
товарно-транспортні накладні.

Податкові накладні, що містяться в
матеріалах справи містять усі
реквізити та заповнені згідно
Наказу ДПА України № 969 від 21.12.2010 року
«Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення».

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
позивач правомірно включив суми
податку на додану вартість до
податкового кредиту по відображеним у
актах перевірки періодах.

Податковий орган, в свою чергу, не надав
жодних доказів на підтвердження того,
що платник податку (позивач у справі)
діяв без належної обачності й
обережності і йому мало бути відомо про
порушення, які допускали його
постачальники по ланцюгу, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань, зокрема й у випадках, коли
такі операції здійснюються через
посередників.

Якщо контрагенти позивача не виконали
свого зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

На момент укладання договорів та
видачі податкових накладних,
контрагенти позивача були
зареєстровані як платники ПДВ, їм було
видане відповідне свідоцтво, а
тому відсутні підстави для того, щоб
вважати податкові накладні, на
підставі яких позивачем сформований
податковий кредит, такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства та є недійсними.

Операції з податку на додану вартість
відображені позивачем у обліку
відповідно до вимог п. 189.4 ст. 189 ПК
України.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає безпідставним твердження
відповідача, що позивачем сформовано
податковий кредит з порушенням вимог
Податкового кодексу України.

Що ж стосується посилання відповідача
в актах перевірки на нікчемність
правочинів, укладених між позивачем і
ТОВ «Фірма «Промелектрозв'язок», ТОВ
«ГП «Горн», то суд вважає за необхідне
зазначити таке.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до частини другої ст. 215 ЦК
України недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлено законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання судом такого правочину
недійсним не вимагається. Нікчемний
правочин є недійсним на підставі
закону, а тому також не створює інших
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Згідно зі ст.228 ЦК України, правочин,
який порушує публічний порядок,
є нікчемним. Правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України, має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін.

Сам по собі встановлений факт
недодержання необхідних вимог для
дійсності правочину, передбачених ст.203
Цивільного кодексу України, не є
підставою для визнання нікчемності
правочину, а є лише підставою для
звернення до суду з метою визнання
правочину недійсним.

Підставою нікчемності правочину могла
б виступати обставина недотримання
вимоги щодо обов'язкової державної
реєстрації правочину або його
нотаріального посвідчення щодо
передбачено статтями 209 та 210
Цивільного Кодексу України. Така
нікчемність зазначених правочинів,
наприклад, прямо передбачена статтею 220
ЦК України.

З вищенаведених законодавчих положень
випливає, що визнання вказаних
відповідачем договорів недійсними з
підстав їх невідповідності закону та
суперечливості інтересам держави і
суспільства є можливим лише в судовому
порядку, а не з суб'єктивної оцінки
відповідача.

Однак, з даного приводу, відповідач до
суду не звертався і вказані правочини
недійсними судом не визнавалися, що
також є свідченням необґрунтованості
конкретної позиції відповідача.

Жодних доказів того, що заперечувані
правочини були спрямовані саме
на порушення конституційних прав
та свобод людини і громадянина,
пошкодження чи незаконне заволодіння
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади відповідач не
надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
кодексу).

В ході судового розгляду відповідачем
не виконано такого обов'язку та не
доведено обґрунтованості прийняття
оскаржених податкових
повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів
доходить висновку, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню.

Оскільки висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи, а рішення прийнято з
порушенням норм матеріального права,
колегія суддів апеляційної інстанції
вважає за необхідне апеляційну скаргу
позивача задовольнити, скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" та скасувати
спірні податкові повідомлення-рішення
відповідача.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, п.п.3, 4 ч.1 ст.
202, ст.ст. 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" -
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
вересня 2013 року у справі № 804/10624/13-а -
скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" -
задовольнити

Скасувати податкове
повідомлення-рішення форми «В1» №
від 28.03.2013 року про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 205 175,00 грн. та
сплату штрафних фінансових санкцій
у розмірі 102 587,50 грн..

Скасувати податкове
повідомлення-рішення форми «В4» №
0 від 28.03.2013 року про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 118
873,00 грн..

Скасувати податкове
повідомлення-рішення форми «В1» №
від 17.05.2013 року про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 118 873,00 грн. та
сплату штрафних фінансових санкцій
у розмірі 59 436,50 грн..

Стягнути з Державного бюджету
України на користь Публічного
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" ()
сплачений судовий збір в сумі 3441 (три
тисячі чотириста сорок одна) грн..

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови
виготовлено 19.03.2014р.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак