Справа № К/9991/16280/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/16280/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.
В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державної податкової адміністрації
України про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії,

в с т а н о в и л а:

У квітня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
адміністрації України про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії. З урахуванням уточнень позовної
заяви просив суд визнати дії Державної
податкової адміністрації України щодо
невиплати одноразової допомоги за 4
роки як військовослужбовцю при
звільненні зі служби з органів
Міністерства внутрішніх справ України
на пенсію неправомірними та
зобов'язати виплатити таку допомогу
розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2010
року позов задоволено. Визнано
протиправним дії Державної податкової
адміністрації України та зобов'язано
відповідача нарахувати і виплатити
ОСОБА_2 одноразову допомогу за 4 роки як
військовослужбовцю при звільненні зі
служби на пенсію в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби в
сумі 8048,56 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2010
року скасовано. Прийнято нову
постанову про відмову в задоволенні
позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення суду
апеляційної інстанції і ухвалити нове -
про повне задоволення його позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 з 30 вересня 1996
року по 31 грудня 2000 року проходив
службу в органах внутрішніх справ
Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до наказу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області № 001 о/с від 03 січня
2001 року згідно з Положенням про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України позивача
звільнено з органів Міністерства
внутрішніх справ в запас Збройних Сил
України за п. 64 «Ж» (за власним
бажанням).

Наказом Державної податкової
адміністрації України №02-о/д від 15
січня 2001 року був прийнятий на службу в
податкові міліцію Державної
податкової адміністрації України, де
працював до 29 січня 2010 року, був
звільнений наказом від 22 січня 2010 року
№003-о/д у запас Збройних Сил України за
п. 64 «Б» (через хворобу).

При звільненні позивачу нарахована і
виплачена одноразова грошова допомога
за час служби в податковій міліції, а
грошова допомога за 4 роки служби в УМВС
України Сумської області позивачу не
виплачена.

При звільненні зі служби з органів
Міністерства внутрішніх справ така
допомога позивачу не нараховувалась і
не виплачувалась, оскільки, відповідно
до листа Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області від 01 березня 2010
року на час його звільнення одноразова
грошова допомога при звільненні
нараховувалася і виплачувалася
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 393 від 17 липня 1992
"Про порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей" (у редакції
зі змінами внесеними згідно з
постановою КМУ від 08 січня 2000 року № 12).
На час звільнення позивача, вказана
постанова не передбачала підстав для
нарахування і виплати грошової
допомоги особам звільненим за власним
бажанням.

Так, скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що спірна допомога за
час роботи в органах Міністерства
внутрішніх справ виплачуватись не
повинна, оскільки на час звільнення
позивача з УМВС України в Сумській
області, а саме 31 грудня 2000 року, була
чинною редакція Постанови КМУ № 393 від
17 листопада 1992 року, яка не передбачала
виплату одноразової грошової допомоги
при звільненні з ОВС за власним
бажанням.

Колегія суддів не погоджується із
висновком суду апеляційної інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» (в редакції, на
час звільнення позивача з органів
внутрішніх справ у січні 2010 року)
особам рядового, сержантського,
старшинського та офіцерського складу
та деяким іншим особам, які мають право
на пенсію за цим Законом, у разі
повторного їх звільнення зі служби
одноразова грошова допомога,
передбачена цією статтею, виплачується
за період їх календарної служби з дня
останнього зарахування на службу без
урахування періоду попередньої служби,
за винятком тих осіб, які при
попередньому звільненні не набули
права на отримання такої грошової
допомоги.

Військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
звільняються зі служби, членам сімей
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, та
пенсіонерам з їх числа, які втратили
годувальника, виплачується допомога в
порядку і розмірах, що визначаються
Кабінетом Міністрів України (частина 1
статті 9 Закону).

Пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів
України від 17 липня 1992 року №393 "Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей" (в редакції, на
час звільнення позивача з органів
внутрішніх справ у січні 2010 року)
передбачено, що військовослужбовцям
(крім військовослужбовців строкової
служби), особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ при звільненні з військової
служби або з органів внутрішніх справ
за вислугою строку служби, за віком, за
станом здоров'я, у зв'язку із
скороченням штатів або з проведенням
організаційних заходів у разі
неможливості використання на службі (в
органах) виплачується грошова допомога
в розмірі 50 відсотків місячного
грошового забезпечення за кожний
повний календарний рік служби.

Строк календарної військової служби,
служби в органах внутрішніх справ для
визначення розміру зазначеної
грошової допомоги обчислюється згідно
з пунктом 1 цієї Постанови.

Пунктом 1 цієї Постанови встановлено,
що для призначення пенсій за вислугу
років відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ" особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ до вислуги
років зараховуються служба в органах
внутрішніх справ України на посадах
начальницького і рядового складу з дня
призначення на відповідну посаду.

Оскільки позивач при звільненні з
органів внутрішніх справ у січні 2010
року отримав грошову допомогу лише за
період служби в органах податкової
міліції, то суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відповідач
діяв всупереч положень зазначених
нормативно-правових актів і
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване
помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року скасувати, а постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 20
липня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової
адміністрації України про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній