Справа № 826/14824/13-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Дегтярьова О.В.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Старової
Н.Е.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Бібко
А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
регіональної митниці на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зроби сам Україна" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві про визнання
недійсними рішень про коригування
митної вартості товарів, зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 грудня 2013 адміністративний позов ТОВ
"Зроби сам Україна" до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у місті
Києві про визнання недійсними рішень
про коригування митної вартості
товарів, зобов'язання вчинити дії -
задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеною
постановою, відповідач звернувся до
суду з апеляційною скаргою в якій
просить її скасувати та ухвалити нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, на виконання умов
зовнішньоекономічного контракту -
Договору поставки №1154 від 30 липня 2010
року, укладеного між ТОВ «Зроби Сам
Україна» та «Стар-Грес Сп. З.о.о.»
(Польща), до митниці декларантом
позивача подано митні декларації від 25
лютого 2013 року №100270000/2013/218315,
№100270000/2013/218580, №100270000/2013/218296, №
100270000/2013/218667, №100270000/2013/218302 та документи
з метою здійснення митного контролю та
митного оформлення товарів.

Митна вартість товарів була визначена
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

За результатами розгляду поданих
позивачем до митного оформлення
документів, відповідачем було
виявлено, що вони не містили всіх даних
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості, а також
містили розбіжності.

Відповідно до ч.3 статті 53 МКУ посадовою
особою митного органу було
запропоновано декларанту надати
додаткові документи на підтвердження
заявленої митної вартості товару, про
що декларант був повідомлений.

Позивач надав додаткові документи
після випуску під гарантійні
зобов'язання товару.

Одержавши вказані вище документи,
митний орган дійшов висновку про те, що
вони не містили всіх даних відповідно
до обраного методу визначення митної
вартості, а також містили розбіжності.
У зв'язку з цим, Київською регіональною
митницею, правонаступником якої є
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів, були прийняті рішення від 01
березня 2013 року №100270000/2013/400191/2,
№100270000/2013/400192/2, № 100270000/2013/400193/2, №
100270000/2013/400194/2, №100270000/2013/400195/2 про
коригування митної вартості товарів за
шостим (резервним) методом.

Не погоджуючись з винесеними
рішеннями, позивач оскаржив його в
адміністративному порядку.

Згідно зі статтею 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 52 МКУ передбачено, що декларант
зобов'язаний подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Пунктом 2 (а) статті VII ГАТТ визначено, що
оцінка ввезеного товару для митних
цілей повинна ґрунтуватися на дійсній
вартості ввезеного товару, який
обкладається митом, або на вартості
аналогічного товару.

Відповідно до пункту 2 (b) статті VII ГАТТ,
під «дійсною вартістю» повинна
розумітися ціна, за якою такий або
аналогічний товар продається або
пропонується для продажу при
нормальній ході торгівлі в умовах
вільної конкуренції. Якщо дійсна
вартість не може бути визначена
відповідно до пункту (b), оцінка для
митних цілей повинна ґрунтуватися на
найближчому еквіваленті, який може
бути встановлений.

Відповідно до статті 54 МКУ контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. При цьому,
митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи розрахунку, поданих
для цілей визначення митної вартості.

Частиною 2 статті 53 Митного кодексу
України визначено перелік основних
документів, які подаються декларантом
для підтвердження митної вартості
товарів, а саме: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

З матеріалів справи вбачається, що для
підтвердження заявлених відомостей
позивачем було подано наступні
документи: рахунки-фактури, копії
договору про
транспортно-експедиторське
обслуговування, довідки про
транспортні витрати, експортні
декларації постачальника, експертні
висновки Київської
Торгово-Промислової палати тощо.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Відповідно до вимог ч.3 статті 53 МКУ
декларанта було зобов'язано протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи на підтвердження
заявленої митної вартості товару, що
передбачені статтею 53 МКУ.

Митний орган має право, здійснюючи
перевірку та контроль щодо
правильності визначення декларантом
митної вартості, витребувати додаткові
документи. При цьому митниця може
вимагати, а суб'єкт господарювання
повинен надати, лише належні та
необхідні документи, які об'єктивно
будуть підтверджувати заявлену митну
вартість, а не витребувані з формальних
підстав.

Позивачем на запит митного органу було
надано додатково: прайс-листи
виробника, листи
виробника-підтвердження належності
товару до 2-го сорту, листи
виробника-підтвердження того, що «Стар
Грес Сп.з.о.о.» є дійсно виробником, а не
виключно торговою компанією,
бухгалтерські документи щодо
роздрібної ціни товару, цінові
пропозиції для покупців магазину з
роздрібною ціною товару, експортні
декларації постачальника.

За результатами розгляду відповідачем
додатково наданих позивачем
документів на підтвердження заявленої
митної вартості товарів, митним
органом було виявлено ряд розбіжностей
(неповні відомості), про що зазначено в
оскаржуваному рішенні.

Тому митну вартість вказаного товару
було визначено митним органом за
резервним шостим методом.

Згідно із пунктом 1 глави 1 Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів (далі -
Правила), затверджених наказом Мінфіну
від 24 травня 2012 року № 598,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 01 червня 2012 року за № 883/21195,
рішення про коригування митної
вартості товарів (далі - Рішення) - це
закріплення результатів здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів як до, так і
після їх випуску відповідно до вимог
статей 54 і 55 Митного кодексу України.

Статтею 57 МКУ передбачені такі методи
визначення митної вартості товарів:
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); другорядні: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відповідно до частини 2 статті 58
Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Отже, при коригуванні митної вартості
товарів митний орган посилається на те,
що довідки про транспортні витрати
надано від ДП «Шенкер», проте в поданих
CMR (до кожної декларації митної
вартості) у графі «Перевізник»
зазначені інші перевізники (SFG «KLEN», P/P
«SHOVKA L.A.», «DELEX», SP «IVANKA», «MIKO TRANS LTD»).

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідно до п. 1.3. Договору про
транспортно-експедиторське
обслуговування автомобільним
транспортом №131 від 21 грудня 2011 року
експедитор має право для надання
послуг замовнику залучати до виконання
третіх осіб. Вказане також
підтверджується наявними в матеріалах
справи заявками перевізника ДП Шенкер,
зокрема: (1) №2013/ІІ-22 від 18 лютого 2013 року
з СФГ «Клен», №2013/ІІ-20 від 18 лютого 2013
року з ЧП ОСОБА_4, №2013/ІІ-27 від 19 лютого
2013 року з ТОВ «Делекс», №2013/ІІ-28 від 19
лютого 2013 року з СУПП «Иванка».

Таким чином, доводи митного органу щодо
наявності розбіжностей у документах, а
саме щодо того, що перевезення вантажу
здійснював інший перевізник ніж
зазначено у довідці про транспортні
витрати є такими, що не можуть визнава
тися як обґрунтованою підставою для
відмови у визнанні заявленої митної
вартості товару.

Крім того, в оскаржуваному рішенні
№100270000/2013/400191/2 відповідач вказав, що
визначена митна вартість ґрунтується
на митній вартості товару, подібного за
якісними характеристиками, митне
оформлення якого уже здійснене за
митною декларацією від 04 грудня 2012 року
№209160000/2012/22277. Однак, відповідачем не
надано жодних доказів того, що товар,
раніше імпортований за митною
декларацією від №209160000/2012/22277 був
ідентичним або подібним до товару,
імпортованого позивачем.

Отже, посилання відповідача на
наявність неточностей (розбіжностей) у
поданих документах колегією суддів
відхилено як такі, що спростовуються
матеріалами справи, з яких вбачається,
що позивачем дотримані всі умови,
встановлені законодавством, висновки
відповідача щодо не підтвердження
позивачем заявленої митної вартості
зроблені на припущеннях, а позивачем
були надані митному органу всі
необхідні документи для підтвердження
заявленої митної вартості як при
поданні митної декларації, так і
додатково витребувані, надання яких
було обов'язковим.

Таким чином, вірним є рішення суду
першої інстанції про часткове
задоволення даного адміністративного
позову.

Отже при винесенні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
дотримано всіх вимог законодавства, а
тому відсутні підстави для її
скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Мін доходів -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Старова Н.Е.

Мєзєнцев Є.І.