Справа № 2а-136/10/1670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Київ К-33274/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
11.03.2010 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30.09.2010 у справі № 2а-136/10/1670

за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Крюківський
вагонобудівний завод"

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській

області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду із
позовною заявою (з урахуванням
уточнень позовних вимог) до Державної
податкової інспекції про скасування
податкового повідомлення-рішення від
09.06.2009 № /0/31 та податкових
повідомлень - рішень від 25.08.2009 №
/1/43, від 10.11.2009 № /2/3473, від
18.01.2010 № /3/2, ухвалених за
наслідками неодноразового
адміністративного оскарження
податкового повідомлення-рішення від
09.06.2009 № /0/31, якими позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) за лютий 2009 року у
розмірі 15 944,00 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено повністю.

У касаційній скарзі орган податкової
служби, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить у задоволенні скарги
відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги та
заперечення, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу необхідно відхилити з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що приймаючи оспорювані
податкові повідомлення - рішення на
підставі акта перевірки позапланової
виїзної перевірки від 25.05.2009,
податковий орган виходив з того, що
позивачем в порушення пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" (втратив
чинність 01.01.2011) завищено суму
бюджетного відшкодування за лютий 2009
року у розмірі 15 944,00 грн. Такий висновок
державного податкового органу
мотивовано тим, що позивачем до складу
податкового кредиту січня 2009 року
віднесено податок по податковим
накладним в ціні отриманих
транспортних послуг (залізничного
тарифу), які не передбачені умовами
договору щодо поставки продукції
власного виробництва. Зокрема, за
висновками акта перевірки укладені
позивачем контракти не містять
визначення хто із сторін угоди повинен
оплачувати послуги перевезення, у
зв'язку з чим сплачений позивачем ПДВ
за ставкою 20 % у вартості залізничного
тарифу не підлягає включенню до складу
податкового кредиту та відповідно не
бере участі у розрахунку бюджетного
відшкодування.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що
позивач є виробником товару
(залізничних вагонів) і ним укладались
контракти на поставку товару із
контрагентами України та
нерезидентами, в тому числі з країн СНД
та Балтії, які є типовими для всіх
споживачів продукції заводу.

За умовами контрактів продаж вагонів
здійснюється позивачем на базових
умовах поставки DAF кордон України та
кордон нерезидента покупця (в кожному
контракті визначено станцію поставки)
згідно міжнародних правил Інкотермс-2000
та включає у себе вартість продукції,
транспортні витрати до кордону, митні
процедури, а також оформлення
сертифікатів та інших необхідних
документів.

Відповідно до правил DAF Інкотермс-2000,
термін "поставка до кордону" означає, що
продавець виконав свої обов'язки щодо
поставки, коли товар, що пройшов митне
очищення для експорту, але ще не для
імпорту, наданий у розпорядження
покупця не розвантаженим на прибулому
транспортному засобі в названому місці
та пункті на кордоні, але перед митним
кордоном суміжної країни. Під терміном
"кордон" може розумітись будь-який
кордон, включаючи кордон країни
експорту.

Статтею А Інкотермс-2000 (розділ DAF -
поставка до кордону) визначено
обов'язки продавця, зокрема, продавець
зобов'язаний за власний рахунок
укласти договір перевезення товару до
пункту, якщо він названий, у місті
поставки на кордоні (ст. А.3.-договір
перевезення та страхування), надати
товар у розпорядження покупця
нерозвантаженим на прибулому
транспортному засобі в названому місці
поставки на кордоні, у встановлену дату
або в межах узгодженого періоду (ст.
А.4.), нести всі ризики втрати чи
пошкодження товару до моменту
здійснення його поставки (ст. А.5.),
додатково до витрат, що випливають із
ст. А.3. нести всі витрати пов'язані з
товаром, до моменту здійснення його
поставки у відповідності до ст. А.4.,
сплатити, коли це належить, витрати
експортних митних процедур, а також усі
мита, податки та інші збори, що
підлягають сплаті при експорті товару
та які потребуються для його
транзитного перевезення через будь-яку
країну до моменту здійснення його
поставки (ст. А.6.).

Статтею Б Інкотермс -2000 (розділ DAF -
поставка до кордону) визначено
обов'язки покупця, зокрема, відповідно
до ст. Б.3. встановлено, що покупець
зобов'язань по договору перевезення не
має.

Відповідно до п. 1.2. Правил розрахунків
за перевезення вантажів (ст. 62 Статуту),
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.2000 № 644,
плата за перевезення вантажу вноситься
відправником під час оформлення
перевезення. До внесення цієї плати
відправлення вантажу може бути
затримано, за час затримки залізниця
стягує з відправника плату за
користування вагонами (контейнерами),
передбачену ст. 119 Статуту, а також пеню
у розмірі, встановленому
законодавством.

Згідно із п. 1.3 цих Правил остаточні
розрахунки між залізницями і
одержувачами за перевезення вантажів і
надання додаткових послуг
здійснюються на станціях призначення.
При цьому до оформлення видачі вантажу
одержувачу станція повинна перевірити
правильність сплаченої провізної
плати, отримати недобори і всі платежі,
які виникли на станції відправлення
або при перевезенні і на станції
призначення.

Відповідно до п. 1.5. Правил розрахунки
за перевезення експортно-імпортних
вантажів здійснюються згідно з
міжнародними угодами та чинним
законодавством. Платежі за перевезення
експортних вантажів сплачуються на
станції відправлення за відстань від
станції відправлення до вихідних
прикордонних станцій (включаючи
відстань до державного кордону).

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку, що
позивач, уклавши угоду із Статутним
територіально - галузевим об'єднанням
Південної залізниці від 18.01.2001 №
9-16юр04758, предметом якої є надання
Залізницею Вантажовласнику (ВАТ
"Крюківський вагонобудівельний завод")
послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажів, та проведення розрахунків за
ці послуги (п. 1.1 Договору), правомірно
формував свій податковий кредит, з
урахуванням витрат (залізничний тариф
із ст. Крюків на Дніпрі до перетину
кордону України та нерезидентів країн
СНД та Балтії), пов'язаних з
перевезенням вантажів (вагонів
власного виробництва), які входять до
складу контрактної вартості товару
(вагонів та комплектуючих частин), що
поставлявся нерезидентам країн СНД та
Балтії, згідно укладених контрактів.

Тобто, податковий кредит за січень 2009
року позивач сформував правомірно.

Виходячи зі змісту пп. 7.7.1 та 7.7.2 п. 7.7 ст.
7 Закону № 168/97ВР, бюджетному
відшкодуванню підлягає частина
податку, сплачена платником податку, що
придбав товари та послуги, їх
постачальникам.

Фактична сплата послуг Залізниці на
виконання вищезазначеного договору, з
урахуванням ПДВ за ставкою 20 %, була
проведена в повному обсязі позивачем,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями платіжних
доручень та матеріалами перевірки
відповідача.

З огляду на зазначене у суду відсутні
правові підстави для висновку про
законність оскаржених податкових
повідомлень-рішень.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
відхилити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.03.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.09.2010 у
справі № 2а-136/10/1670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко