Справа № 2-а-6676/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 р.
Справа № 49299/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 липня 2011
року в справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради про стягнення недоплаченої
разової щорічної грошової допомоги як
учаснику війни,-

В С Т А Н О В И В :

26.05.2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради про
стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги як учаснику
війни відповідно до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантій
їх соціального захисту». Просить
зобов'язати відповідача виплатити
недоплачену щорічну разову допомогу до
5-ого травня за 2011 рік у розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 липня 2011
року заявлений адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправною
бездіяльність Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради та
зобов'язано провести нарахування та
виплату на користь ОСОБА_1 разової
грошової допомоги як учаснику війни до
5-го травня за 2011 рік у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком відповідно
до ст. 14 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

Не погоджуючись з прийнятою постановою
її оскаржив Департамент соціальної
політики Луцької міської ради, в
апеляційній скарзі просить скасувати
оскаржувану постанову і прийняти нову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги позивачу,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право щорічно до 5-ого
травня отримувати грошову допомогу
відповідно до вимог Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту». Однак, розмір
отриманої позивачем за 2011 рік разової
грошової допомоги до 5-ого травня був
визначений відповідно до положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 04.04.11 №341.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
фактичним обставинам справи та є
вірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України виключно Законом України про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу
України при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать Конституції
України, Бюджетного кодексу України та
Закону України «Про державний бюджет
України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10 рп/2008 - нормою Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік» зупинено на 2008 рік дію ст.ст.
12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

При цьому відповідно до ч.2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Тобто
рішення Конституційного Суду України
не має зворотної дії в часі. Оскільки
норми Законів, якими обмежувалась дія
ст. 14 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" 3551-XII від 22.10.1993
року визнані неконституційними і
втратили свою чинність, то у 2011 році ст.
14 цього Закону діяла у редакції
відповідно до якої, щорічно до 5 травня
учасникам війни, виплачується разова
грошова допомога. Розмір вказаної
допомоги регламентується ст. 14
вищенаведеного закону, яка встановлює,
що щорічно до 5 травня учасникам війни,
нагородженим орденами і медалями
колишнього СРСР за
самовіддану працю та бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, виплачується разова
грошова допомога у розмірі чотирьох
мінімальних пенсій за віком, іншим
учасникам війни - у розмірі трьох
мінімальних пенсій за віком".

Суд апеляційної інстанції вважає, що
виходячи із загальних засад пріоритету
законів над підзаконними нормативними
актами при вирішенні даного спору суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що у 2011 році виплата
такої допомоги здійснювалась
відповідачем у невідповідності до
чинного законодавства.

Окрім цього відповідно до ч. 3 ст. 2
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при
нарахуванні та виплаті щорічної
одноразової грошової допомоги
позивачу, слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення ч.3 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги до 5-го
травня як учаснику війни за 2011 рік в
розмірі трьох мінімальних пенсій за
віком.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. 160, ст. 195, 197, 198, ст. 200, ст. 205,
ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради - залишити без задоволення, а
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 05 липня 2011
року у справі № 2а-6676/11/0308 - без змін.

Ухвала апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін