Справа № 2а-3938/09/1370
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

02 квітня 2014 року м. Київ
В/800/1256/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Горбатюка С.А., Сороки
М.О., Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г.,
перевіривши заяву управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова про
перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
лютого 2014 року у справі за позовом
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі міста Львова до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Львові про
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова подало
до Вищого адміністративного
суду України заяву про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
лютого 2014 року, прийнятої за
результатами розгляду справи за
позовом управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі міста
Львова до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Львові про
зобов'язання відповідача прийняти до
заліку пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва,
виплачені ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у
березні та квітні 2009 року.

У заяві заявник просить скасувати
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 12 лютого 2014 року з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, посилаючись при цьому на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України, як
судом касаційної інстанції, одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
його думку, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, та направити справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В заяві зазначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 12
лютого 2014 року у справі № К/9991/527/12
прийнята з неоднаковим застосуванням
одних і тих самих норм матеріального
права, ніж ухвала Вищого
адміністративного суду України від 05
березня 2009 року у справі № К-856/08.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
може бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах та встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову
практику застосування статей 235- 240
Кодексу адміністративного судочинства
України" роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова
зазначає, що ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 12
лютого 2014 року було залишено без змін
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 29 листопада 2011 року, якими у
задоволенні позову відмовлено.

Залишаючи без змін рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, Вищий
адміністративний суд України
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
управління Пенсійного фонду України
обрало неправильний спосіб захисту
порушеного права про зобов'язання
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Львові
включити до актів щомісячної звірки
виплачені суми пенсій. Зазначив, що
Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою правління
Пенсійного фонду України та правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 04
березня 2003 року № 5-4/4, не врегульовує
спірних відносин, які виникають у
випадку не підписання актів звірки
розрахунків, оскільки встановлене ним
правило розраховано на відсутність
спору.

Крім того, суд касаційної інстанції
зазначив, що у разі незгоди на
підписання актів з боку відділень
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
місті Львові, вимоги органів
Пенсійного фонду України про стягнення
коштів на відшкодування витрат мають
вирішуватись у судовому порядку в
судах адміністративної юрисдикції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції та залишаючи в силі рішення
суду першої інстанції у справі № К-856/08,
Вищий адміністративний суд України
зазначив, що оскільки спір виник на
стадії проведення взаємозвірки між
управлінням Пенсійного фонду України в
Тячівському районі та відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Тячівському
районі витрат за особовими справами
потерпілих, то позивач вправі сам
визначати спосіб захисту порушених
прав та інтересів та погодився з
висновком суду першої інстанції про
необхідність задоволення позовних
вимог щодо зобов'язання відповідача
вчинити дії по включенню в акти звірок
витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з квітня 2001 року
по лютий 2006 року, а також включення до
щомісячних актів звірок 5410,01 грн.
пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва гр. ОСОБА_8

Таким чином зі змісту доданих до заяви
судових рішень вбачається неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, у зв'язку з чим суд
касаційної інстанції прийняв різні за
змістом судові рішення.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
лютого 2014 року.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В :

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі міста Львова до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Львові про
зобов'язання вчинити дії, для перегляду
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 12 лютого 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: