Справа № 810/1870/14
Суддя: Щавінський В. Р.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року 810/1870/14

Київський окружний адміністративний
суд в складі головуючого - судді
Щавінського В.Р. розглянувши в порядку
письмового провадження у м. Києві
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування вимоги від
21.11.2013 р. №Ф-2251, -

В С Т А НО В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулася ФОП
ОСОБА_2 звернулася з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області та просить визнати
протиправною та скасувати вимогу про
сплату боргу №Ф-2634 від 21.11.2013 р. на суму
6317,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що відповідачем
неправомірно донараховано суми
єдиного внеску, оскільки позивач
зареєстрований як фізична особа -
підприємець та перебуває на спрощеній
системі оподаткування, при цьому
отримує пенсію за віком відповідно до
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а відтак, враховуючи
приписи частини четвертої ст.4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", він
звільняється від сплати єдиного
внеску. Тому, на думку позивача, вимога
про сплату боргу пенсійного фонду є
незаконною, оскільки при її прийнятті
відповідачем невірно застосовано
норми закону.

В судове засідання позивач не з'явилася
разом з позовною заявою просила
розгляд справи проводити у її
відсутність та просила позов
задовольнити.

В судове засідання позивач не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
була повідомлена належним чином.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином. Направив на адресу суду
письмові заперечення в яких просив
відмовити в задоволенні позовних вимог
та просив розглядати справу у їх
відсутність.

Відповідно до приписів ч.4 ст.122 КАС
України, особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, в задоволенні позову відмовити,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
копією Виписки з ЄДР юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1, є
платником єдиного податку, що
підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1.

Згідно з посвідченням НОМЕР_2 від 27.01.2011
позивач отримує пенсію за вислугу
років.

Згідно посвідчення Серії НОМЕР_3 від
14.05.1993, позивач є особою, яка постійно
проживає на території зони посиленого
радіоекологічного контролю і належить
до потерпілих від аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії.

21.11.2013 р. відповідачем сформовано
вимогу № Ф-2251 про сплату недоїмки зі
сплати єдиного внеску в розмірі
8154,51грн.

Позивач, отримавши вимогу не погодився
із зазначеною вимогою та оскаржив її до
суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати
визначає Закон України від 08.07.2010 №
2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску
за загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Статтею 1 вказаного Закону України від
08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного
внеску за загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено,
що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої даної статті 4
Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про
збір та облік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до частини четвертої
статті 4 Закону України від 08.07.2010 №
2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску
за загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Зазначеним Законом передбачені такі
види пенсійних виплат, як пенсія за
віком, пенсія у зв'язку з втратою
годувальника та пенсія по інвалідності
внаслідок загального захворювання (у
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства).

Умови призначення пенсії за віком
визначені статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідно до пенсійного посвідчення
Серії НОМЕР_2 від 27.01.2011 р., позивач
отримує пенсію за вислугу років.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає,
що фізичні особи-підприємці, які не
досягли віку з якого призначається
пенсія за віком відповідно до статті 26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", не звільняються від
сплати єдиного внеску.

Оскільки позивач пенсіонером за віком
не являється, а отримує пенсію за
вислугу років, що підтверджується
пенсійним посвідченням НОМЕР_2 від
27.01.2011 р., суд приходить до висновку про
правомірність дій Білоцерківської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області
щодо нарахування заборгованості зі
сплати єдиного внеску.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне
забезпечення" громадяни України мають
право на державне пенсійне
забезпечення за віком, по інвалідності,
у зв'язку з втратою годувальника та в
інших випадках, передбачених цим
Законом.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне
забезпечення" трудові пенсії
призначаються: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Статтею 51 Закону України від 05.11.1991 №
1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"
передбачено, що пенсії за вислугу років
встановлюються окремим категоріям
громадян, зайнятих на роботах,
виконання яких призводить до втрати
професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

З наведеного слідує, що "пенсіонер за
віком" та "особа, яка отримує пенсію за
вислугу років" не є тотожними
поняттями.

Відтак, підставою для звільнення від
сплати єдиного внеску для фізичних
осіб-підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування, є сукупність
двох обставин: якщо фізична
особа-підприємець є пенсіонером за
віком або інвалідом та якщо така особа
отримує відповідно до закону пенсію
за віком або соціальну допомогу.

Таким чином, за змістом частини
четвертої статті 4 Закону України від
08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від сплати
єдиного внеску звільняються особи,
яким призначено саме пенсії за віком чи
по інвалідності на підставі Закону
України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Доказів того, що позивач має групу
інвалідності або доказів призначення
йому пенсії за віком чи переходу з
пенсії за вислугу років на пенсію за
віком матеріали справи не містять.
Пенсія, призначена позивачу за вислугу
років, не дорівнює пенсії за віком,
оскільки таке визначення повинно
міститися в законах, які регулюють
питання пенсійного забезпечення, але
жодним законом не передбачено, що
пенсія за вислугу років є різновидом
пенсії за віком. До того ж, частина
четверта статті 4 Закону України від
08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" не містить
посилання на звільнення від сплати
єдиного внеску фізичної
особи-підприємця, який отримує пенсію
за вислугу років.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що визначальним для встановлення права
позивача на пільгу, що полягає у
звільненні від сплати єдиного внеску, є
законодавство, яким регулюється його
пенсійне забезпечення.

У зв'язку з викладеним, позовні вимоги є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Статтею 11 КАС України встановлено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно зі ст. 71 цього Кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім розгляду справ про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. Доказів понесення
судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 71,72,94,158-163,167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Щавінський В. Р.