Справа № 604/260/14-а
Суддя: Сташків Н. Б.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року Підволочиський
районний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Сташківа
Н.Б.

за участі

секретаря судового засідання
Стадніцької З.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мулик
Т.І.

представника третьої особи органу
опіки

та піклування Будника
С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в сел. Підволочиську
Тернопільської області справу за
адміністративним позовом громадянина
Італії ОСОБА_8 до Управління державної
міграційної служби України у
Тернопільській області третіх осіб
органу опіки та піклування
Підволочиської селищної ради, ОСОБА_7
про зобов'язання вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_8 у лютому 2014 року
звернувся до суду з адміністративним
позовом до відповідача Управління
державної міграційної служби у
Тернопільській області, третіх осіб
органу опіки та піклування
Підволочиської селищної ради, ОСОБА_7
про зобов'язання вчинення дій.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, що у
серпні 2009 року до позивача на роботу в
республіці Італії влаштувалась
громадянка України ОСОБА_7 За час її
роботи між ними виникли дружні
відносини і він неодноразово
відвідував Україну за місцем
проживання ОСОБА_7 у АДРЕСА_1. За період
часу перебування на території України
він та сімейний лікар помітили суттєві
зміни в стані його здоров'я на краще, а
згодом сімейний лікар дійшов до
висновку, що для покращення його стану
здоров'я підходять кліматичні умови
України, тому рекомендував змінити
місце постійного проживання та
переїхати на територію України.
Громадянка України ОСОБА_7
запропонувала йому проживати за місцем
її проживання у АДРЕСА_1. У зв'язку з тим,
що він має право перебувати на
території України лише на час дії візи,
що створює йому значні незручності,
оскільки є людиною похилого віку і за
станом здоров'я не може самостійно
перетинати кордон, він, попередньо
зібравши усі необхідні документи, що
передбачені ЗУ «Про імміграцію»,
звернувся з проханням до УДМС В
Тернопільській області з проханням
надати йому дозвіл на імміграцію поза
квотою, проте рішенням УДМС від 10 січня
2014 року йому було відмовлено, оскільки
на думку органу відсутні достатні
правові підстави для його надання.
Вважає, що вказане рішення є незаконним
та порушує його права як іммігранта,
оскільки у рішенні УДМС в
Тернопільській області оспорюється
рішення органу опіки та піклуванні
Підволочиської селищної ради про
призначення йому піклувальника ОСОБА_7
Вважає, що воно прийняте в межах закону
та наданих повноважень органу опіки та
піклування, а тому і позиція
відповідача є надуманою та
безпідставною у зв'язку з чим просить
заявлені ним позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі доповнивши
фактичний виклад обставин справи, а
саме вказав, що оспорюване відділом
УДМС України в Тернопільській області
рішення органу опіки та піклування
винесене з дотриманням вимог закону та
в межах компетенції даного органу,
оскільки таке право надано органу
правилами опіки та піклування
затвердженого Державним комітетом
України у справах сім»ї та молоді,
Міністерством освіти України,
Міністерством охорони здоров'я
України, Міністерством праці та
соціальної політики України за N
34/166/131/88 від 26 травня 1999 року,
зареєстрованого Міністерством юстиції
України 17 червня 1999 року за № 387/3680. Дані
правила є чинними та ніким не
скасовані. Звернув увагу на те, що
найвищою соціальною цінністю є життя
людини і формальний підхід до
вирішення даної справи може потягти за
собою небажані наслідки для
громадянина республіки Італії ОСОБА_8
та його родини, оскільки з висновків
лікарів, рекомендовано проживати на
території України. Враховуючи те, що у
відповідності до вимог ЗУ «Про
імміграцію» відсутні будь-які правові
обставини для відмови у наданні
дозволу на імміграцію просить позовні
вимоги задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог позивача заперечила та
пояснила, що 13 грудня 2013 року на адресу
Підволочиського районного сектору -
територіального підрозділу УДМС у
Тернопільській області надійшло
звернення громадянина Італії ОСОБА_8
про надання дозволу на імміграції в
Україні. У своєму зверненні, як на
підставу отримання дозволу на
імміграцію, позивач посилається на те,
що він є особою, яка перебуває під
піклуванням громадянина України та
додано рішення про призначення йому
піклувальника громадянку України
ОСОБА_7 В ході розгляду даної заяви та
аналізу рішення виконавчого комітету
Підволочиської селищної ради,
уповноважені особи встановили, що дане
рішення від 30 січня 2013 року № 41 «Про
призначення гр. ОСОБА_8 піклувальника
ОСОБА_7 не відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки при його
винесенні орган місцевого
самоврядування керувався нормами
правил опіки та піклування,
затверджених наказом Державного
комітету України у справах сім»ї та
молоді, Міністерства охорони здоров'я
України, Міністерства освіти України,
міністерства праці та соціальної
політики України від 26 травня 1999 року №
34/166/131/88, котрий втратив чинність з
прийняттям нового Цивільного кодексу
України у 2004 році. А тому у
відповідності до діючого ЦК України
орган опіки та піклування повинен був
призначити ОСОБА_8 помічника. Крім того
відсутні підстави для видачі посвідки
та реєстрації останнього у АДРЕСА_1,
оскільки вказані дії можуть
проводитись у тому разі, якщо
громадянину іноземної держави надано
дозвіл на імміграцію поза квотою, про
що останньому було відмовлено, а тому в
задоволенні позовних вимог просить
відмовити.

Третя особа яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
орган опіки та піклування при
Підволочиській селищній раді
Підволочиського району Тернопільської
області в судовому засіданні заявлені
позивачем позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та пояснив, що рішенням
виконавчого комітету № 3 від 16 січня 2013
року вирішено утворити орган опіки та
піклування при виконкомі селищної ради
та затвердити його склад, а також
затвердити положення про комісію з
питань захисту прав повнолітніх осіб,
які за станом здоров'я не можуть
самостійно здійснювати свої права та
виконувати обов'язки. В повноваження
комісії з питань захисту прав
повнолітніх осіб, які за станом
здоров'я не можуть самостійно
здійснювати свої права та обов'язки
входило вирішення питання про
призначення їм піклувальників. 29 січня
2013 року за розглядом звернення
громадянина Італії ОСОБА_8 та
представлених ним документів вирішили
задовольнити заяву та затвердити
кандидатуру ОСОБА_7 для призначення її
піклувальником ОСОБА_8. У подальшому
висновком органу опіки та піклування
при виконавчому комітеті
Підволочиської селищної ради
Тернопільської області від 29 січня 2013
року прийнято рішення про доцільність
призначення ОСОБА_7 піклувальником
ОСОБА_8, який було скеровано до
виконавчого комітету Підволочиської
селищної ради Тернопільської області.
30 січня 2014 року рішенням виконавчого
комітету селищної ради № 41 вирішено
призначити громадянину Італії ОСОБА_8
піклувальника ОСОБА_7 Вважає, що орган
опіки та піклування та виконавчий
комітет Підволочиської селищної ради
діяли у межах наданих їм законом
компетенції, а тому незрозуміло чому
відповідач ставить під сумнів
правомірність прийнятого ними рішення
про призначення піклувальника.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
ОСОБА_7, будучи належним чином про дату,
час та місце розгляду справи в судове
засідання не з'явилась, хоча подала
заяву про розгляд справи у її
відсутності.

Суд, заслухавши пояснення
представника позивача та відповідача
по справі, думку представника третьої
особи, котра не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору, оглянувши та
проаналізувавши в судовому засіданні
подані сторонами допустимі докази,
приходить до переконання, що заявлені
позовні вимоги позивача є підставними
та підлягають до задоволення виходячи
з наступних міркувань :

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Справою адміністративної юрисдикції
(адміністративною справою) є переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень (п.1
ч.1 ст.3 КАС України).

Пунктом 7 ч 1 ст. 3 КАС України визначено
поняття суб'єктів владних повноважень,
до яких належать орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст.19 КАС України
адміністративні справи з приводу
оскарження правових актів
індивідуальної дії, а також дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, які прийняті (вчинені,
допущені) стосовно конкретної фізичної
чи юридичної особи, вирішуються за
вибором позивача адміністративним
судом за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
проживання (перебування, знаходження)
цієї особи-позивача, або
адміністративним судом за
місцезнаходженням відповідача, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Указом Президента України від 09.12.2010
року № 1085/2010 «Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади»,
було утворено Державну міграційну
службу України, поклавши на цю службу
функції з реалізації державної
політики з питань громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, а також у справах міграції в
межах, визначених законодавством про
біженців.

Таким чином дана справа за суб"єктним
складом сторін та предметом позову
підлягає розгляду у порядку
адміністративного судочинства за
місцем фактичного проживання позивача
по справі, оскільки ним оскаржується
акт індивідуальної дії.

Як убачається із матеріалів
даної справи позивач ОСОБА_8 народився
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Венозі (провінції
Потенца) та являється громадянином
республіки Італії.

У зв'язку із сімейними обставинами та
станом здоров'я позивач ОСОБА_8 у
березні 2012 року прибув на територію
України, зокрема у АДРЕСА_1 та проживав
на час дії візи.

Після закінчення дії візи та
повернення на територію республіки
Італії його сімейним лікарем після
перенесених інсультів та різних
захворювань встановлено, що для
покращення стану здоров'я позивача
краще підходять кліматичні умови
України.

На підтвердження вищевикладеного
позивачем подано ряд доказів, зокрема :

Як вбачається з клінічного висновку
перекладеного з італійської мови на
українську доктора ОСОБА_9, - ОСОБА_8 19
січня 1989 року переніс інфаркт після
чого пройшов реабілітаційний період з
призначеним комплексним лікуванням.
Періодично траплялись депресивні
напади, внаслідок чого вимушений був
звертатися до швидкої допомоги лікарні
в Вербанії. Після ретельних клінічних
досліджень зроблено висновок, що
напади спричиняються надто вологим
кліматом (духотою), великою кількістю
маленького пилу та диму, спричиненого
автомобілями, вдихаючи які пацієнт
страждав на задишку та надлишкове
потовиділення. Попри призначення курсу
лікування надмірна вага позбавляла
легкості, тому зробивши декілька
кроків пацієнт був змушений зупинятись
через брак повітря та сильний біль у
легенях. Відразу після відвідування
України та проходження досліджень,
його стан здоров'я значно покращився,
проте через декілька днів в Італії його
стан здоров'я почав погіршуватись.
Після повернення на територію України
пацієнт в телефонній розмові повідомив
про значне покращення його стану
здоров'я. Тому перебування на території
Української держави для нього є
необхідним і контролююча влада повинна
сприяти надати громадянину Італії
ОСОБА_8 дозвіл на постійне проживання,
оскільки стан його здоров'я залежить
виключно від викладених вище
рекомендацій.

Крім того згідно висновку лікаря
ОСОБА_9 від 28 вересня 2011 року за
реєстраційним кодом 30403Z з урахуванням
того, що кліматичні, погодні умови та
мало забруднене довкілля особливо
корисно підходять для покращення його
здоров'я рекомендовано постійне
проживання пана ОСОБА_8 на території
України.

Також згідно довідки № 4
поліклінічного відділення
Підволочиської районної центральної
лікарні від 13 січня 2012 року вбачається,
що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на
амбулаторному лікуванні у лікаря
кардіолога Підволочиської КЦРЛ з
приводу : ІХС. Стенокардія напруги
стабільна, ІІІ ФК Післяінфарктний
кардіосклероз. Хронічна аневризма
верхівки ЛШ. Гіпертонічна хвороба
ІІІст. ІІ-ступінь, гіпертензивне серце.
СН-ІІАст. У зв'язку із чим
рекомендовано для запобігання
ускладнень та гострих станів основного
захворювання постійно перебувати на
території Підволочиського району
Тернопільської області.

В матеріалах справи наявне також
звернення доктора ОСОБА_9 до
Департаменту міністерства внутрішніх
справ в Тернопільській області котрий
наголошує на тому, що для забезпечення
задовільного стану здоров'я ОСОБА_8,
останній повинен перебувати на
території України.

У подальшому з метою отримання
постійного дозволу на проживання в
Україні поза межами квоти, позивач
ОСОБА_8 звернувся з проханням надати
йому дозвіл про імміграцію на
проживання на території України.

З відповіді Державної міграційної
служби України Управління державної
міграційної служби в Тернопільській
області від 08 листопада 2012 року № 03/3330
роз'яснено у відповідності до ЗУ «Про
імміграцію» право та порядок надання
відповідного дозволу поза квотою, ряд
документів, котрі необхідно
представити, а також сам порядок та
строки їх представлення.

Зібравши усі необхідні та передбачені
Законом України «Про імміграцію»
документи, позивач ОСОБА_8 звернувся до
Підволочиського РС УДМС України в
Тернопільській області про надання
йому дозволу на імміграцію поза квотою.

Проте, рішенням Підволочиського РС
УДМС України в Тернопільській області
від 10 січня 2014 року відмовлено у
наданні дозволу на імміграцію в
Україну. Свою відмову орган мотивував
тим, що заявником не надано усіх
необхідних документів, котрі б
надавали право на прийняття рішення у
його користь.

Разом із тим суд не може погодитись із
рішенням Підволочиського РС УДМС
України в Тернопільській області,
оскільки :

Відповідно до п. 12. Порядку провадження
за заявами про надання дозволу на
імміграцію і поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від26.12.2002р.
№ 1983 (далі - Порядок № 1983).
Територіальні підрозділи за місцем
проживання, до яких подано заяви про
надання дозволу на імміграцію:
формують справи, перевіряють підстави,
законність перебування в Україні
іммігрантів, справжність поданих
документів та відповідність їх
оформлення вимогам законодавства, у
разі потреби погоджують це питання з
органами місцевого самоврядування, у
межах своєї компетенції з'ясовують
питання щодо наявності чи відсутності
підстав для відмови у наданні дозволу
на імміграцію;

Згідно ст.1 Закону України «про
імміграцію» іммігрант - іноземець чи
особа без громадянства, який отримав
дозвіл на імміграцію і прибув в Україну
на постійне проживання, або,
перебуваючи в Україні на законних
підставах, отримав дозвіл

на імміграцію і залишився в Україні на
постійне проживання;

Відповідно до ст.2 Закон України №3929-ХП
іноземці та особи без громадянства
мають ті ж права і свободи та виконують
ті ж обов'язки, що і громадяни України,
якщо інше не передбачене Конституцією,
цим та іншими законами України, а також
міжнародними договорами України.
Статтею 3 Закону України №3929-ХП
встановлено, що іноземці та особи без
громадянства можуть у встановленому
порядку іммігрувати в Україну на
постійне проживання або прибути для
працевлаштування на визначений термін,
а також тимчасово перебувати на її
території. Порядок видачі дозволу на
імміграцію, а також посвідки на
постійне проживання та вирішення інших
питань, пов'язаних з імміграцією
іноземців та осіб без громадянства,
визначається Законом України «Про
імміграцію».

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
кожен чиї права та свободи порушено має
право на ефективний засіб юридичного
захисту в національному органі, навіть
якщо таке порушення було вчинене
особами, які здійснювали свої офіційні
повноваження.

Статтею 8 КАС України визначено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Така ж позиція і викладена у п.1
Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду від 25.06.2009 N 1 «
Про судову практику розгляду спорів
щодо статусу біженця та особи, яка
потребує додаткового або тимчасового
захисту, примусового повернення і
примусового видворення іноземця чи
особи без громадянства з України та
спорів, пов'язаних із перебуванням
іноземця та особи без громадянства в
Україні»

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); добросовісно;
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення.

Згідно п.2 ч.3 ст. 4 ЗУ «Про
імміграцію», дозвіл на імміграцію поза
квотою імміграції надається: 1) одному з
подружжя, якщо другий з подружжя, з
яким він перебуває у шлюбі понад два
роки, є громадянином України, дітям і
батькам громадян України; 2) особам, які
є опікунами чи піклувальниками
громадян України, або перебувають під
опікою чи піклуванням громадян
України; 3) особам, які мають право на
набуття громадянства України за
територіальним походженням; 4) особам,
імміграція яких становить державний
інтерес для України; 5) закордонним
українцям, подружжям закордонних
українців, їх дітям у разі їх спільного
в'їзду та перебування на території
України.

Згідно ст.. 9 ЗУ «Про імміграцію»
до заяви про надання дозволу на
імміграцію додаються 1) три
фотокартки;2) копія документа, що
посвідчує особу; 3) документ про місце
проживання особи;4) відомості про склад
сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо
особа, яка подає заяву, перебуває в
шлюбі); 5) документ про те, що особа не
є хворою на хронічний алкоголізм,
токсикоманію, наркоманію або
інфекційні захворювання,перелік яких
визначено центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я, копії документів про
призначення їх опікунами чи
піклувальниками над громадянами
України або про встановлення над ними
опіки чи піклування громадянина
України;

На підставі викладеного
позивачем ОСОБА_8 окрім документів,
зазначених у ст.. 9 ЗУ «Про імміграцію»,
чого і не оспорювалось представником
відповідача, надано спірне рішення № 41
від 30 січня 2013 року виконавчого
комітету Підволочиської селищної ради
про призначення ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
жительки АДРЕСА_1 піклувальником
позивача по справі ОСОБА_8.

Відповідно до ст.. 55 ЦК України опіка та
піклування встановлюється з метою
забезпечення особистих немайнових і
майнових прав та інтересів малолітніх,
неповнолітніх осіб, а також
повнолітніх осіб, які за станом
здоров'я не можуть самостійно
здійснювати свої права і виконувати
обов'язки.

Згідно п.1.1 Правил опіки та піклування
затверджених Державним комітетом у
справах сім»ї та молоді, Міністерства
освіти України, міністерства охорони
здоров'я України, Міністерства праці та
соціальної політики України №34/166/131/88
від 26 травня 1999 року, опіка та
піклування є особливою формою
державної турботи про неповнолітніх
дітей, що залишилися без піклування
батьків, та повнолітніх осіб, які
потребують допомоги щодо забезпечення
їх прав та інтересів. Згідно п1.3 цих
правил органами, які приймають рішення
щодо опіки і піклування є районні,
районні у містах Києві та Севастополі
державні адміністрації, виконавчі
комітети міських, районних у містах,
сільських, селищних рад. У селищах і
селах справами опіки та піклування
безпосередньо відають виконавчі
комітети сільських і селищних рад.
Вказана норма закону повністю
узгоджується із положеннями ст.. 56 ЦК
України.

Крім того відповідно до п 2.3 «Правил
опіки та піклування» над повнолітніми
дієздатними особами, які за станом
здоров'я не можуть самостійно захищати
свої права і виконувати свої обов'язки,
піклувальник може бути призначений
лише на їх прохання.

Як убачається з рішення виконавчого
комітету Підволочиської селищної ради
№ 3 від 16 січня 2013 року, керуючись пп.4 п.
б ч.1 ст. 34 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» утворено
орган опіки та піклування при
виконкомі селищної ради, затверджено
його склад, а також затверджено
положення про комісію з питань захисту
прав повнолітніх осіб, які за станом
здоров'я не можуть самостійно
здійснювати свої права та виконувати
обов'язки.

Згідно протоколу № 1 засідання комісії
з питань захисту прав повнолітніх осіб,
які за станом здоров'я не можуть
самостійно здійснювати свої права та
виконувати обов'язки, орган опіки та
піклування при виконавчому комітету
Підволочиської селищної ради від 29
січня 2013 року, розглянувши звернення
громадянина Італії ОСОБА_8, з
урахуванням поданих ним усіх
документів для такого призначення,
вирішив заяву задовільнити та
затвердити кандидатуру ОСОБА_7
піклувальником громадянина Італії
ОСОБА_8.

Висновком органу опіки та піклування
при виконавчому комітеті
Підволочиської селищної ради
Тернопільської області від 29 січня 2013
року № 1 комісія з питань захисту прав
повнолітніх дійшла до висновку про
доцільність призначення ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1
кандидатуру громадянки ОСОБА_7, як його
піклувальника.

Разом із тим правила опіки та
піклування, на які посилається орган
опіки та піклування були прийняті у 1999
році за дією старого ЦК України в
редакції 1963 року до набрання чинності
ЦК України 2004 року, у редакції і якого
з'явився інститут помічників для
громадян, котрі за станом здоров'я не
можуть самостійно здійснювати свої
права та виконувати обов'язки. При
аналізі їх норм згідно правил опіки та
піклування та помічника за новим
Цивільним кодексом вони є ідентичними
і не суперечать один одному, а тому і не
є забороняючими. У чинному ЦК України
відсутня норма, котра б суперечила
правилам та забороняла призначати
органу опіки та піклування
піклувальника.

Таким чином як убачається із поданих
представником органу опіки та
піклування документів, спірне рішення
було прийняте на підставі та у спосіб
визначений діючим законодавством, за
особистим проханням позивача по
справі, що відповідає вимогам правил,
крім того суд не бере до уваги
посилання представника відповідача
про те, що Правила опіки та піклування
затверджені Державним комітетом у
справах сім»ї та молоді, Міністерства
освіти України, міністерства охорони
здоров'я України, Міністерства праці та
соціальної політики України №34/166/131/88
від 26 травня 1999 року, втратили чинність
з прийняттям нового ЦК 2004 року не
відповідають дійсності, оскільки дані
правила є чинними і не суперечать
нормам ЦК 2004 року, а лише доповнюють
повноваження органу опіки та
піклування.

Крім того, відповідно до ст. 10
Закону України "Про імміграцію"
визначені підстави для відмови у
наданні дозволу на імміграцію. Дозвіл
на імміграцію не надається: 1) особам,
засудженим до позбавлення волі на
строк більше одного року за вчинення
діяння, що відповідно до законів
України визнається злочином, якщо
судимість не погашена і не знята у
встановленому законом порядку; 2)
особам, які вчинили злочин проти миру,
воєнний злочин або злочин проти
людяності та людства, як їх визначено в
міжнародному праві, або розшукуються у
зв'язку із вчиненням діяння, що
відповідно до законів України
визнається тяжким злочином, або їм
повідомлено про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
досудове розслідування якого не
закінчено; 3) особам, хворим на
хронічний алкоголізм, токсикоманію,
наркоманію або інфекційні
захворювання, перелік яких визначено
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони здоров'я; 4)
особам, які в заявах про надання
дозволу на імміграцію зазначили
свідомо неправдиві відомості чи подали
підроблені документи; 5) особам, яким на
підставі закону заборонено в'їзд на
територію України; 6) в інших випадках,
передбачених законами України.
Положення пунктів 1, 3 не поширюються на
осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини
третьої статті 4 цього Закону.

В судовому засіданні представником
відповідача не наведено конкретних
обставин, хоча і для цього був значний
період часу для перевірки, котрі б у
відповідності до вимог ст.. 10 ЗУ «Про
імміграцію», були підставами для
відмови громадянину Італії у наданні
дозволу на імміграцію поза квотою.

Крім того відповідно до ст. 3
Конституції України, людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканість і безпека визначаються
в Україні найвищою соціальною
цінністю. Загальна декларація прав
людини від 10 грудня 1948 року передбачає,
що однією з цілей цієї організації є
захист усіх основних прав людини. До
цих основних прав належить насамперед
право на життя. Статтею 6 Міжнародного
пакту про громадянські та політичні
права від 16 грудня 1966 р. право на життя
визначається як невід'ємне право
кожної людини, яке охороняється
законом, і якого ніхто не може бути
свавільно позбавлений.

В судовому засіданні з висновків
лікарів республіки Італії, а також
лікарів Підволочиської ЦРЛ
Тернопільської області, встановлено,
що для запобігання ускладнень та
гострих станів основного захворювання,
враховуючи те, що клімат України є
набагато прийнятніший для здоров'я та
життя громадянина Італії
рекомендовано постійне проживання на
території України Підволочиського
району за місцем його постійного
проживання, а тому керуючись принципом
законності та справедливості також
бере до уваги дану обставину.

Відповідно до вимог ст.. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В матеріалах даної справи
представником відповідача не наведено,
а судом не здобуто жодних належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що відмова громадянину Італії
ОСОБА_8 на видачу дозволу на імміграцію,
видача посвідки на постійне місце
проживання та зобов'язання здійснити
реєстрацію за його постійним місцем
проживання ґрунтується на вимогах ЗУ
«Про імміграцію».

Аналізуючи в сукупності викладені
обставини, та докази, суд приходить до
переконання, що заявлені позовні
вимоги є підставними та підлягають до
задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.. 3,
26 Конституції України, ст. 4 ЗУ «Про
імміграцію» ст.. 55, 62 ЦК України, п. 1.2, 1.3,
1.4, 2.3 Правил опіки та піклування
затверджено наказом Державного
комітету України у справах сім»ї та
молоді, Міністерством соціальної
політики України від 26 травня 199 року №
34/166/131/88 , ст. ст. 9, 18, 19, 104, 158-163, 167 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_8 задоволити .

Зобов'язати Управління державної
міграційної служби України в
Тернопільській області надати
громадянину Італії ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на імміграцію поза
квотою відповідно до Закону України
«Про імміграцію».

Зобов'язати управління державної
міграційної служби України у
Тернопільській області видати
громадянину Італії ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідку на постійне
місце проживання в Україні згідно
закону України «Про імміграцію» та
здійснити його реєстрацію за постійним
місцем проживання за адресою АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Львівського Апеляційного
Адміністративного суду через
Підволочиський районний суд
Тернопільської області протягом 10 днів
з дня її проголошення.

Суддя