Справа № 822/471/14
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/471/14

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

02 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Білої Л.М. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
дії , -

В С Т А Н О В И В :

до Хмельницького міськрайонного суду
звернувся ОСОБА_2 з позовом про
визнання дій департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у
можливості безоплатної передачі або
викупу автомобіля марки "Ауді" модель
А-6 1999 року випуску, об'єм двигуна 1781 куб.
см , зареєстрованого 29 вересня 2006 року,
отриманого як гуманітарна допомога та
перебуваючого на обліку в Головному
управлінні праці та соціального
захисту населення Хмельницької
обласної державної адміністрації,
незаконними та зобов'язання здійснити
ОСОБА_2 безоплатну передачу або надати
довідку-рахунок для викупу з
урахуванням зношення та невиплачених
компенсацій за ремонт і технічне
обслуговування автомобіля марки "Ауді"
модель А-6 1999 року випуску, об'єм двигуна
1781 куб. см , зареєстрованого 29 вересня
2006 року, отриманого як гуманітарна
допомога та перебуваючого на обліку в
Головному управлінні праці та
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації.

27 грудня 2013 року справу передано до
Хмельницького окружного
адміністративного суду.

28 лютого 2014 року Хмельницький окружний
адміністративний суд відмовив у
задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, у якій
просить суд скасувати рішення суду І
інстанції та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити.

У судове засідання сторони не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомленні вчасно та належним
чином, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення. Сторони подали заяви про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

За таких підстав колегія суддів,
керуючись положеннями статті 197 КАС
України, вважає, що справу можливо
розглянути в порядку письмового
провадження на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, без
фіксування судового засідання (частина
1 статті 41 КАС України).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
частини 1 статті 195 КАС України, дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено судом І інстанції, у
вересні 2006 року Головним управлінням
праці та соціального захисту населення
Хмельницької облдержадміністрації
ОСОБА_4 було забезпечено автомобілем
марки AUDI, 1999 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, в якості
гуманітарної допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 помер, що підтверджується
свідоцтвом про смерть.

Відповідно до копії свідоцтва про
одруження серії НОМЕР_2 від 09 липня 1972
року та свідоцтва про право на спадщину
№455199 від 31 липня 2012 року
підтверджується, що ОСОБА_4 є тестем
позивача.

Позивач звертався із заявою про
переоформлення автомобіля, отриманого
в якості гуманітарної допомоги, після
смерті ОСОБА_4

Листом Головного управління праці та
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації №03/03-16408 від 04 грудня 2012
року позивачу повідомлено, що підстави
для переоформлення автомобіля на його
ім'я відсутні, оскільки після смерті
інваліда автомобіль, визнаний
гуманітарною допомогою, яким інвалід
був забезпечений через головне
управління соціального захисту і
користувався менше ніж 10 років, може
бути переданий у власність одному з
членів сім'ї інваліда за рішенням
Комісії з питань гуманітарної допомоги
при Кабінеті Міністрів України за
умови сплати податків і зборів за
ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля.

Листом Департаменту соціального
захисту населення Хмельницької
обласної державної адміністрації
№03/03-14001 від 18 листопада 2013 року
позивачу повторно повідомлено про
необхідність сплати податків і зборів
за ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля. Також
зазначено, що надання довідки-рахунку
для викупу автомобіля не передбачено
законодавством; для нарахування суми
для сплати податків і зборів
рекомендовано звернутись на
Хмельницьку митницю Міндоходів. Також
проінформовано, що ОСОБА_4 отримував
компенсацію на бензин, ремонт та
технічне обслуговування в розмірі 142,00
грн. на рік згідно Порядку №228 від 14
лютого 2007 року.

Суд І інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив з того, що
позивач не має права на безоплатне
переоформлення автомобіля у
власність. Крім того, позивачем не
вчинено жодних дій щодо розмитнення
вказаного автомобіля.

Колегія суду погоджується з таким
висновком суду І інстанції з огляду на
наступні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" № 875-XII від 21
березня 1991 року, після смерті інваліда,
дитини-інваліда автомобіль, виданий
безоплатно чи на пільгових умовах, у
тому числі визнаний гуманітарною
допомогою, за бажанням членів його
сім'ї може бути переданий у їх
власність безоплатно у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з абз. 9 п. 41 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року (в редакції на
момент смерті інваліда - від 03 січня 2012
року; далі - Порядок) якщо інвалід,
дитина-інвалід користувався
автомобілем більше ніж 10 років, за
бажанням членів його сім'ї автомобіль
може бути переданий їм у власність
безоплатно.

Однак, відповідно до абз. 7 п. 41 Порядку
після смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через головне управління
соціального захисту і користувався
менше ніж 10 років, може бути переданий у
власність одному з членів сім'ї
інваліда за рішенням Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля. Аналогічна норма наведена
в ст.11-1 Закону України "Про гуманітарну
допомогу" № 1192-XIV.

Як вбачається з матеріалів справи, що
строк експлуатації інвалідом
автомобіля становить менше 10 років, а
тому позивач не має права на
безоплатне отримання його у власність,
у зв'язку з чим відповідачем
обґрунтовано відмовлено у
переоформленні автомобіля з
посиланням на необхідність сплати
відповідних податків і зборів.

Суд також звертає увагу на те, що згідно
з абз.8 п.41 Порядку автомобіль, яким
інвалід користувався менше ніж 10 років,
після смерті інваліда може залишитись
у користуванні його сім'ї безоплатно,
якщо в ній є інвалід, у випадках,
зазначених в абзацах третьому - шостому
пункту 16 цього Порядку.

Відповідно до абз. 3 п.16 Порядку
автомобіль, строк експлуатації якого
менше ніж 10 років (крім випадку,
зазначеного в абзаці другому цього
пункту), після смерті інваліда
залишається у користуванні його сім'ї,
якщо в ній є інвалід, який мав підстави
для забезпечення автомобілем на час
смерті інваліда або протягом не більше
6 місяців з дня його смерті; був
зареєстрований на час смерті інваліда
за місцем його реєстрації; не має
іншого автомобіля, у тому числі
отриманого через головне управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції.

Згідно з абз. 6 п.16 Порядку іншому члену
сім'ї померлого інваліда, який
зареєстрований за місцем реєстрації
інваліда, автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
залишається у разі сплати ним протягом
шести місяців з дня смерті інваліда до
державного бюджету на рахунки,
відкриті в органах Казначейства, а
членом сім'ї померлого інваліда
внаслідок трудового каліцтва - на
рахунки відповідних управлінь
виконавчої дирекції вартості
автомобіля з урахуванням
розрахункової суми для викупу
автомобіля та суми, сплаченої за нього
інвалідом. Дані положення стосуються
автомобілів вітчизняного виробництва.

Позивачем не надано доказів, що він
належить до групи осіб, які відповідно
до п. 3 Порядку мають право на
забезпечення автомобілем, а
представником відповідача було
відмічено, що ОСОБА_2 на обліку по
забезпеченню автомобілем не перебуває.

Крім цього, ОСОБА_2 не був
зареєстрований на час смерті інваліда
за місцем реєстрації ОСОБА_4 Довідка
Терешовецької сільської ради №451 від 13
грудня 2012 року, згідно якої позивач до
дня смерті постійно проживав з ОСОБА_4
в АДРЕСА_1, не є доказом реєстрації
місця проживання в розумінні
вищевказаного Порядку.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" № 1382-IV (в
редакції, чинній на дату прийняття
Порядку) реєстрація - внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації.

При цьому згідно з наявною в матеріалах
справи копії паспорту позивача він
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 11
травня 1989 року.

Відповідно до п. 2 розділу II «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів щодо регулювання ринку
автомобілів України» автомобіль, що
був попередньо ввезений в Україну без
сплати (повної або часткової)
передбачених законодавством податків
і зборів на підставі пільг, може бути
відчужений або переданий у володіння,
або (та) у користування, або (та) у
розпорядження - тільки після сплати у
повному обсязі всіх податків та зборів,
передбачених чинним законодавством
України на день ввезення автомобіля на
митну територію України. Тобто,
залишення автомобіля у власності
членів сім'ї інваліда після його
смерті, ввезеного в якості
гуманітарної допомоги, може мати місце
після сплати ними загальнодержавних
податків та зборів на загальних
підставах.

Крім того, 15 грудня 2009 року Верховна
Рада України доповнила Закон України
«Про гуманітарну допомогу» ст. 11-1,
відповідно до якої після смерті
інваліда, дитини-інваліда автомобіль,
визнаний гуманітарною допомогою, яким
інвалід був забезпечений через органи
праці та соціального захисту населення
і користувався менше 10 років, може бути
переданий у власність одному із членів
сім'ї за рішенням Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля. Якщо інвалід,
дитина-інвалід користувався
автомобілем більше 10 років, за бажанням
членів його сім'ї автомобіль може бути
переданий у їх власність безкоштовно.

У разі несплати членом сім'ї інваліда,
дитини-інваліда податків і зборів
(обов'язкових платежів) автомобіль
повертається (вилучається) органам
праці та соціального захисту населення
у порядку та на умовах, що визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено з матеріалів справи та
підтверджено поясненнями представника
позивача в суді І інстанції, позивач не
сплатив державне мито за оформлення
автомобіля марки Ауді" модель А-6 1999
року випуску, об'єм двигуна 1781 куб. см ,
зареєстрованого 29 вересня 2006 року.

Враховуючи вищевикладене, у
відповідача не було жодних правових
підстав для передачі безоплатно або
надання довідки-рахунок для викупу з
урахуванням зношення та невиплачених
компенсацій за ремонт і технічне
обслуговування автомобіля марки "Ауді"
модель А-6 1999 року випуску, об'єм двигуна
1781 куб. см , зареєстрованого 29 вересня
2006 року, отриманого як гуманітарна
допомога та перебуваючого на обліку в
Головному управлінні праці та
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги позивача та залишення в силі
постанови Хмельницького окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2014
року.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України та підлягає
касаційному оскарженню.

Ухвала суду складена в повному обсязі
04 квітня 2014 року .

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Біла Л.М.

Драчук Т. О.