Справа № 2а-9447/11/2011
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/36113/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на постанову
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 31 січня 2012 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 травня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5
до виконавчого комітету Харківської
міської ради про зобов'язання вчинити
дії,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись в суд з
позовом до виконавчого комітету
Харківської міської ради, в якому
просили: визнати незаконною відмову
Департаменту житлового господарства
Харківської міської ради в постановці
позивачів на квартирний облік;
зобов'язати виконавчий комітет
Харківської міської ради поставити
позивачів на квартирний облік.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивачам протиправно відмовлено у
постановці на квартирний облік,
оскільки помешкання в якому вони
проживають непридатне для проживання.

Постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 31 січня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 травня 2012
року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просять їх
скасувати та задовольнити позовні
вимоги.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивача
зареєстровані та мешкають у
приватизованій ними у 1999 році
двокімнатній ізольованій квартирі
АДРЕСА_1. Ця квартира розташована на
першому поверсі 12-поверхового
4-під'їздного житлового будинку, має всі
комунальні зручності. Будинок
знаходиться у міській комунальній
власності.

Також судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішень про визнання
АДРЕСА_1, не придатними до проживання з
причини її санітарно-технічного стану,
не приймалося.

Департамент житлового господарства
Харківської міської ради, розглянувши
звернення позивачів про встановлення
на квартирний облік, відмовив в його
задоволенні, мотивуючи тим, що вони
проживають у двокімнатній квартирі
площею 27,15 кв.м., розміщеній на 1 поверсі
12 поверхового 4 під'їздного житлового
будинку, в якому є всі необхідні
комунальні послуги.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що позивачі
отримали від держави безкоштовно
двокімнатну ізольовану квартиру, а
відтак житловою площею у місті Харкові
забезпечені.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до статті 34 Житлового
кодексу України та пункту 13 Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР,
затверджених постановою Ради
Міністрів УРСР № 470 від 11 грудня 1984
року, потребуючими поліпшення житлових
умов визнаються громадяни: забезпечені
жилою площею нижче за рівень, що
визначається в порядку,
встановлюваному Радою Міністрів
Української РСР і Українською
республіканською радою професійних
спілок; які проживають у приміщенні, що
не відповідає встановленим санітарним
і технічним вимогам; які хворіють на
тяжкі форми деяких хронічних
захворювань, у зв'язку з чим не можуть
проживати в комунальній квартирі або в
одній кімнаті з членами своєї сім'ї.
Перелік зазначених захворювань
затверджується Міністерством охорони
здоров'я Української РСР за
погодженням з Українською
республіканською радою професійних
спілок; які проживають за договором
піднайму жилого приміщення в будинках
державного або громадського житлового
фонду чи за договором найму жилого
приміщення в будинках
житлово-будівельних кооперативів; які
проживають тривалий час за договором
найму (оренди) в будинках (квартирах), що
належать громадянам на праві приватної
власності; які проживають у
гуртожитках.

Статтею 39 Житлового кодексу України
визначено, що громадяни беруться на
облік потребуючих поліпшення житлових
умов за місцем проживання - виконавчим
комітетом районної, міської, районної в
місті, селищної, сільської Ради
народних депутатів за участю
громадської комісії з житлових питань,
створюваної при виконавчому комітеті.

В позовній заяві та під час розгляду
справи позивачі посилались на те, що
квартира, в якій вони проживають є
непридатною для життя, не відповідає
санітарним та технічним вимогам, що
підтверджується актами санітарного
законодавства та іншими необхідними
доказами, що в свою чергу відповідно до
законодавства є підставою для визнання
громадянина таким, що потребує
поліпшення житлових умов.

Однак судами попередніх інстанцій
вказані посилання позивачів та докази
на їх підтвердження не досліджувались.
В свою чергу колегія суддів зазначає,
що відсутність рішення про визнання
АДРЕСА_1, не придатними до проживання з
причини її санітарно-технічного стану,
не може бути підставою для відмови у
позові у випадку, якщо приміщення, в
якому проживають позивачі дійсно є
непридатним для проживання.

За правилами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного
суду м. Харкова від 31 січня 2012 року та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 травня 2012
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша