Справа № 802/830/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 квітня 2014 р.
Справа № 802/830/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:Богоноса Михайла
Богдановича,

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали справи

за позовом: управління Пенсійного
фонду України у Вінницькому районі
Вінницької області

до: відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Вінниці

про: стягнення суми допомоги на
поховання, виплаченої сім'ї померлого

ВСТАНОВИВ:

20.03.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
позивач - управління Пенсійного фонду
України у Вінницькому районі
Вінницької області (далі - УПФ України у
Вінницькому районі) з адміністративним
позовом до відповідача - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вінниці (далі -
ВДФСС від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вінниці) про
стягнення суми допомоги на поховання,
виплаченої сім'ї померлого.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що ВДФСС від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вінниці не
прийнято до відшкодування суми
виплачених пенсій (допомоги на
поховання) УПФ України у Вінницькому
районі за червень 2013 року по гр. ОСОБА_2,
що підлягає включенню до акту
щомісячної звірки витрат за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Заборгованість ВДФСС від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Вінниці перед УПФ України у
Вінницькому районі складає 302,39 грн., а
тому позивач просить суд стягнути із
відповідача виплачену допомогу на
поховання (витрат на виплату і доставку
пенсії) у розмірі 302,39 грн.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, проте подав до
суду заяву (вх.№6584) про розгляд справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі доказами та зазначив,
що позов підтримує в повному обсязі.

У судове засідання представник
відповідача не з'явився, проте подав до
суду заяву (вх.№6628) про розгляд справи
без його участі та у задоволенні позову
просив відмовити.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
вирішення справи, а особиста участь
сторін в судовому засіданні -
обов'язковою не визнавалася, суд, у
відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України,
визнав можливим проводити розгляд
справи в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи та надані
докази у їх сукупності, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити, враховуючи наступне.

Згідно списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання в червні 2013 року УПФ
України у Вінницькому районі включено
в акти звірки допомога на поховання по
гр. ОСОБА_2 в частині, що підлягає
відшкодуванню в сумі 302,39 грн (а.с.9-14).

Разом з тим, акт щомісячної звірки
витрат на поховання за особовою
справою потерпілого, якому щомісячно
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за червень 2013 року, разом
зі списком осіб із зазначенням
виплаченої суми допомоги на поховання,
направлений відповідачеві для
погодження, але відповідач не прийняв
до відшкодування суму такої допомоги,
про що склав таблицю розбіжностей
(а.с.6-8).

Судом встановлено, що гр. ОСОБА_2, який
отримував пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
професійного захворювання, помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.4) та довідкою про смерть (а.с.5).
Документів, які б підтверджували
причину смерті гр. ОСОБА_2 позивачем не
надано.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 2008
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальна, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
органом, громадянами, а також бюджетних
та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими поховання;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням визначені у
статті 25 Основ. Усі види страхування,
крім медичного, включають в себе
допомогу на поховання. Так, зокрема, до
пенсійного страхування входить
допомога на поховання пенсіонерів; до
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими похованням, - допомога на
поховання (крім поховання пенсіонерів,
безробітних та осіб, які померли від
нещасного випадку на виробництві); до
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання - допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105-XIV Фонд
зобов'язано співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначені
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом. Так, у разі настання страхового
випадку Фонд у встановленому законом
порядку має, зокрема, своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачувати відповідні
кошти йому або особам, які перебували
на його утриманні; організовувати
поховання померлого, відшкодовувати
вартість пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34
Закону № 1105-XIV у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд згідно з
порядком, визначеним Кабінетом
Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826, регулює питання відшкодування
Фондом таких витрат страхувальнику або
сім'ї застрахованого, чи іншій особі,
яка здійснювала поховання потерпілого,
на організацію поховання та пов'язаних
з цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
цього Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абзацом другим ч. 9 ст. 34 Закону
№ 1105-XIV у разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Зі змісту ч. 4 ст. 26 Основ, ч. 2 ст. 24 Закону
№ 1105-XIV вбачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити також, що положення
пункту 4 Порядку, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу
на поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, котра
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, суперечить положенням
Закону №1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21
цього Закону пов'язує виникнення
такого обов'язку у Фонду зі смертю
працівника, а не з отриманням померлим,
який не працював, зазначеної вище
пенсії.

Застосовуючи зазначені норми
законодавства до даних обставин
справи, суд дійшов висновку, що
допомога на поховання відшкодовується
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків тільки в разі
настання смерті за наслідками
отриманого нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, що підтверджується
висновками спеціальних медичних
закладів.

Вказана позиція суду узгоджується з
висновком Верховного Суду України
викладеним в справі № 21-108а13 від 23.04.2013
року.

З метою встановлення причинного
зв'язку смерті ОСОБА_2 із нещасним
випадком на виробництві або
професійним захворюванням судом
ухвалою від 24.03.2014 року позивача було
зобов'язано надати докази, що смерть
ОСОБА_2 пов'язана із страховим випадком,
однак витребовуваних документів
позивачем не надано.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є недоведеними та
належним чином не обґрунтовані, а
відтак у задоволенні позовних вимог
слід відмовити, оскільки в матеріалах
справи відсутні докази на
підтвердження причинного зв'язку
смерті із отриманим каліцтвом.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 94 КАС України,
відповідно до якої у справах, в яких
позивачем є суб'єкт владних
повноважень, а відповідачем - фізична
чи юридична особа, судові витрати,
здійснені позивачем, з відповідача не
стягуються, судові витрати у цій справі
стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Богоніс Михайло Богданович