Справа № 256/8251/13-а
Суддя: Токарєва Н. М.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 256/8251/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2014 року

Калінінський районний суд
міста Донецька Донецької області у
складі:

головуючого судді
- Токарєвої Н.М.,

при секретарі
- Попової А.А.,

за участю:

позивача
- ОСОБА_1,

представника відповідача

відділу державної виконавчої

служби Калінінського
районного

управління юстиції у м.
Донецьку - Бабанської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку про визнання дій
неправомірними та скасування
розрахунку заборгованості по
аліментам,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
адміністративним позовом до відділу
державної виконавчої служби
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку про визнання дій
неправомірними та скасування
розрахунку заборгованості по
аліментам, посилаючись на те, що
Калінінським районним судом м.
Донецька було прийнято рішення від
07.09.2011 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання дитини, яким
вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх
видів доходу (заробітку), але не менш
ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 23.08.2011 року до досягнення дитиною
повноліття, чи до зміни сімейного,
матеріального стану чи стану здоров'я
сторін. В період часу з 23.08.2011 року до
жовтня 2013 року позивач не мав
офіційного, постійного місця роботи.
Але в жовтні 2013 року позивач
влаштувався на роботу. Відсутність
постійного місця роботи не заважала
йому виконувати свої батьківські
обов'язки з утримання своєї дитини
ОСОБА_4, оплати його лікування та сплати
аліментів за вище вказаним судовим
рішенням у добровільному порядку.
Оскільки доходи у позивача були не
постійні, він кожного місяця
перераховував на рахунок дружини
аліменти в різних розмірах від 300 грн.
до 1000 грн. Сума перерахунку залежала
від суми, яку він заробив на протязі
місяця. Розмір перерахунку за кожен
місяць був не нижчий суми в розмірі 300
грн., яка постійно перевищувала 30%
прожиткового мінімуму для віку дитини.
ОСОБА_3 звернулася із заявою про
примусове виконання судового рішення
на підставі виконавчого листа від
07.09.2011 року №2-2072/11. ВДВС Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку 09.10.2013 року було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження по справі. Позивачем було
надано до відповідного органу
квитанції про сплату аліментів на суму
10120 грн., довідку з місця роботи, а також
повідомлено державного виконавця про
те, що розмір моєї заробітної плати
становить 1200 грн. Державним виконавцем,
не звертаючи уваги на довідку з місця
роботи, було складено розрахунок
заборгованості по аліментам №25836/04 від
18.10.2013 року, яка становить 13238,07 грн.
Розрахунок заборгованості
здійснювався шляхом нарахування ?
частини від середньомісячної
заробітної плати для непрацюючих
боржників для даної місцевості.
Позивач вважає такий розрахунок
необґрунтованим і незаконним, а дії
ВДВС Калінінського районного
управління юстиції у м. Донецьку
стосовно здійснення такого розрахунку
неправомірними виходячи з положень ч. 2
ст. 195 СК України. Просив суд визнати
неправомірними дії ВДВС Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку стосовно здійснення
розрахунку заборгованості по
аліментам; розрахунок заборгованості
по аліментам №25836/04 від 18.10.2013 року
скасувати.

У судовому засіданні позивач підтримав
позов і дав пояснення аналогічні,
викладеним у позовній заяві.

У судовому засіданні представник
відповідача відділу державної
виконавчої служби Калінінського
районного управління юстиції у м.
Донецьку позовні вимоги не визнала, в
обґрунтування своїх заперечень
пояснила, що розрахунок заборгованості
позивача по аліментам був складений
відповідно до положень ст. 195 СК
України, розрахунок був складений
18.10.2013 року станом на 1.10.2013 року, а
позивач був прийнятий на роботу 14.10.2013
року. Просила суд у задоволенні позову
відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України
суд розглянувши адміністративну
справу в межах заявлених вимог,
вислухавши позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи і докази в їх сукупності, вважає
позовні вимоги не обґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 6 КАС
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси. Ніхто не може бути
позбавлений права на розгляд його

справи в адміністративному суді, до
підсудності якого вона віднесена цим
Кодексом.

Отже, основною умовою судового
захисту є порушення суб'єктивного
права або охоронюваного законом
інтересу особи.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Частиною третьою статті 2 КАС України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень адміністративні суду
перевіряють, серед іншого, чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб)
що підлягають примусовому виконанню
визначає Закон України «Про виконавче
провадження».

Відповідно ст.ст. 11, 75, 89 Закону України
«Про виконавче провадження. Державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює необхідні заходи щодо
своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб і
порядок, визначені виконавчим
документом.

Відповідно до положень ст. 74 Закону
України «Про виконавче провадження»
розмір заборгованості із сплати
аліментів визначається державним
виконавцем за місцем виконання рішення
у порядку, встановленому Сімейним
кодексом України. У разі визначення
суми заборгованості у частці від
заробітку (доходу) розмір аліментів не
може бути менше встановленого Сімейним
кодексом України. Державний виконавець
обчислює розмір заборгованості із
сплати аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувачу і боржнику.

Відповідно до положень ст. 195 Сімейного
кодексу України заборгованість за
аліментами, присудженими у частці від
заробітку (доходу), визначається
виходячи з фактичного заробітку
(доходу), який платник аліментів
одержував за час, протягом якого не
провадилося їх стягнення. Якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості, але працює
на час визначення її розміру,
заборгованість визначається із
заробітку (доходу), який він одержує.
Якщо платник аліментів не працював на
час виникнення заборгованості і не
працює на час визначення її розміру,
вона обчислюється виходячи із
середньої заробітної плати працівника
для даної місцевості.

Судом встановлено, що 07.09.2011 року
рішенням Калінінського районного суд
м. Донецька по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання дитини було
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ?
частини з усіх видів доходу (заробітку),
але не менш ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з 23.08.2011 року до
досягнення дитиною повноліття, чи до
зміни сімейного, матеріального стану
чи стану здоров'я сторін.

В період часу з 23.08.2011 року до жовтня 2013
року позивач не мав офіційного,
постійного місця роботи.

09.10.2013 року ОСОБА_3 звернулася із заявою
про примусове виконання судового
рішення на підставі виконавчого листа
від 07.09.2011 року №2-2072/11.

ВДВС Калінінського районного
управління юстиції у м. Донецьку 09.10.2013
року було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження по
справі.

16.10.2013 року позивачем було надано до
ВДВС Калінінського районного
управління юстиції у м. Донецьку
квитанції про сплату аліментів на суму
10120 грн., наказ про призначення позивача
на посаду з 14.10.2013 року в Приватне
підприємство «ЕКО-ПРІНТ».

Державним виконавцем ВДВС
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецькубуло складено
розрахунок заборгованості по
аліментам №25836/04 від 18.10.2013 року, яка з
урахуванням сплати позивачем
аліментів у період з 23.08.2011 року по
01.10.2013 року становить 13238,07 грн.
Розрахунок заборгованості
здійснювався шляхом нарахування ?
частини від середньомісячної
заробітної плати для непрацюючих
боржників для даної місцевості.

Позивач надав суду довідку Приватного
підприємства «ЕКО-ПРІНТ», про те, що
ОСОБА_5 прийнятий на посаду сервісного
інженера підприємства згідно штатного
розпису з 14.10.2013 року згідно наказу № 3
від 14.10.2013 року. Однак зазначена довідка
не має штампу підприємства, вихідний
номер та не зазначена дата видачі
позивачу цієї довідки.

Довідку про розмір заробітної плати
позивач так і не надав ані відповідачу,
ані суду.

З огляду наведеного, суд дійшов
висновку, що державний виконавець
відділу Державної виконавчої служби
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку при складанні
розрахунку заборгованості по
аліментам №25836/04 від 18.10.2013 року діяв на
підставі та у спосіб, що передбачений
Конституцією України та законами
України.

Таким чином, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
посилались сторони, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також, достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
обґрунтовані та не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 9, 10, 11, 17, 69, 70, 71, 94, 105,
122, 158-163, 185, 186 Кодексу Адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
відділу державної виконавчої служби
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку про визнання дій
неправомірними та скасування
розрахунку заборгованості по
аліментам - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Донецького апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Токарєва Н.М.

07.04.2014