Справа № 813/865/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2014 року
№ 813/865/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді Сидор Н.Т.,
за участю секретаря судових засідань
представника позивача Бойко Н.І.,
представника відповідача Жовківської
районної державної адміністрації
представника відповідача
Реєстраційної служби Жовківського
районного управління юстиції у
Львівській області Шубеляка І.Я.,
представника третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 -
представника третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні відповідачів ОСОБА_10 -
представника третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні позивача Державної
інспекції сільського господарства у
Львівській області - Бойко О.В.,
представника третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні відповідачів
Магерівської сільської ради - Кожушко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові
адміністративну справу за позовом
прокурора Жовківського району
Львівської області до Жовківської
районної державної адміністрації,
Реєстраційної служби Жовківського
районного управління юстиції у
Львівській області, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору на стороні позивача
Державної інспекції сільського
господарства у Львівській області, та
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_10,
Магерівської сільської ради, про
визнання незаконним та скасування
рішення, визнання дій незаконними,

в с т а н о в и в :

Прокурор Жовківського району
Львівської області звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Жовківської районної державної
адміністрації, Реєстраційної служби
Жовківського районного управління
юстиції у Львівській області, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_7, ОСОБА_10, Державної інспекції
сільського господарства у Львівській
області, з наступними позовними
вимогами:

- визнати незаконним та скасувати
розпорядження голови Жовківської
районної державної адміністрації від
27.03.2013 року №124 «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну
ділянку»;

- визнати незаконними дії
реєстраційної служби Жовківського
районного управління юстиції у
Львівській області щодо реєстрації
права власності ОСОБА_7 на земельну
ділянку площею 0,1500 га в АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилався на те, що у ході
проведення перевірки Жовківської
районної державної адміністрації у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів встановлено, що
розпорядженням голови Жовківської
районної державної адміністрації від
27.03.2013 року №124 «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну
ділянку», було затверджено громадянину
України ОСОБА_7 технічну документацію
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку надану у
постійне користування ОСОБА_7 в
АДРЕСА_1, за межами населеного пункту.

Таким чином позивач зазначає, що голова
Жовківської районної державної
адміністрації при прийнятті
оскаржуваного розпорядження вийшов за
межі наданих йому законом повноважень,
оскільки прийняття рішень щодо
розпорядження земельними ділянками,
які знаходяться за межами населених
пунктів не є його прерогативою.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задоволити їх у повному обсязі.

Представник відповідача Жовківської
районної державної адміністрації
проти позову заперечив, надав суду
письмові заперечення, зокрема
зазначив, що спірна земельна ділянка
була надана ОСОБА_7 виконавчим
комітетом Магерівської селищної ради
23.10.1997 року, а оскільки станом на момент
винесення спірного рішення сільські,
селищні ради були не наділені
повноваженнями погоджувати технічну
документацію з землеустрою на земельні
ділянки, що знаходяться поза межами
населених пунктів, то таке погодження
відповідач вправі був здійснити
відповідно до Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» від
09.04.1999 року, згідно норм котрого місцеві
державні адміністрації наділені
повноваженнями в галузі використання
та охорони земель. В судовому засіданні
представник відповідача просив суд у
задоволені позовних вимог відмовити
повністю.

Представник відповідача Реєстраційної
служби Жовківського районного
управління юстиції у Львівській
області проти позову заперечив, надав
пояснення, суть котрих зводиться до
того, що в позові слід відмовити з тих
причин, що такий не містить жодної
правової підстави для визнання
незаконними дій реєстраційної служби
Жовківського районного управління
юстиції у Львівській області щодо
реєстрації права власності ОСОБА_7 на
земельну ділянку, також звернув увагу
на той факт, що для проведення
реєстраційної дії ОСОБА_7 було надано
увесь пакет документів як того вимагає
чинне законодавство, жодних зауважень
до дійсності наданих документів на час
проведення реєстрації не існувало.
Просив прийняти рішення, котрим у
задоволені позовних вимог позивача
відмовити в повному обсязі.

Представники третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні відповідачів ОСОБА_7
правову позицію виклали у письмових
поясненнях до позову. Вважають, що
відповідач діяв в межах та у спосіб
визначений законом, так як земельну
ділянку останній не надавав, оскільки
така була надана виконавчим комітетом
Магерівської селищної ради 23.10.1997 року,
а відповідач здійснив лише погодження
технічної документації із землеустрою
на зазначену земельну ділянку
відповідно до ст. 21 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації», котра
передбачає таке право у відповідача.
Також доповнили, що розміри наданої
земельної ділянки відповідають нормам
встановленими законом. В задоволені
позовних вимог прокурора просили
відмовити.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні відповідачів ОСОБА_10
надав суду письмові пояснення щодо
позову, в котрих зазначив, що ОСОБА_10 є
добросовісним набувачем спірної
земельної ділянки згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки. В
задоволенні позовних вимог просив
відмовити.

Представник залученої судом третьої
особи, яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору на стороні
відповідачів Магерівської сільської
ради проти позову заперечила, з тих
підстав, що Магерівська сілька рада
повноважень щодо затвердження
технічної документації із землеустрою
не мала, а відтак таку міг погодити лише
відповідач. В задоволенні позову
просила відмовити.

Представника третьої особи, яка не
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору на стороні позивача Державної
інспекції сільського господарства у
Львівській області позовні вимоги
підтримала, зазначила, що голова
Жовківської районної державної
адміністрації перевищив повноваження
при прийнятті спірного розпорядження,
котрим було погоджено технічну
документацію на земельну ділянку, яка
знаходиться за межами населеного
пункту, оскільки погоджувати таку
технічну документацію на земельні
ділянки розташовані за межами
населених пунктів уповноважені
обласні державні адміністрації.
Просила позовні вимоги задоволити у
повному обсязі.

Дослідивши надані суду докази в межах
заявлених вимог, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

На підставі постанови прокурора
Жовківського району Львівської
області №5 про проведення перевірки в
порядку нагляду за додержанням та
застосуванням законів від 24.01.2014 року
було проведено перевірку в порядку
нагляду за додержанням та
застосуванням вимог земельного
законодавства Жовківською районної
державної адміністрації.

Проведеною перевіркою було виявлено
порушення вимог ст. ст. 38, 40, 121,122
Земельного кодексу України при
прийнятті розпорядження голови
Жовківської районної державної
адміністрації від 27.03.2013 року №124 «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку», а саме відповідно
зазначених норм районні державні
адміністрації не уповноваженні щодо
розпорядження землями для будівництва
та обслуговування жилого будинку, що
розташовані за межами населених
пунктів.

Суб'єкти владних повноважень, згідно з
ч. 3 ст. 6 КАС України, мають право
звернутися до адміністративного суду у
випадках, передбачених Конституцією та
законами України.

У випадках, установлених законом, до
суду можуть звертатися органи та особи,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб (ч. 2 ст. 6
КАС України).

Повноваження органів прокуратури
визначені Законом України «Про
прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII
(далі - Закон України «Про прокуратуру»
(у редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України «Про
прокуратуру» передбачено, що
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

У відповідності до ст. 19 Закон України
«Про прокуратуру» предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів є,
у тому числі, відповідність актів, які
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам, додержання законів, що
стосуються економічних відносин.
Перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Повноваження прокурора щодо нагляду за
додержанням і застосуванням законів
передбачені ст. 20 цього Закону,
відповідно до якої, при виявленні
порушень закону прокурор у межах своєї
компетенції має право: 1) вносити
подання; 2) у встановленому законом
порядку ініціювати притягнення особи
до дисциплінарної, адміністративної
відповідальності, складати протокол
про адміністративне правопорушення та
починати досудове розслідування; 3)
звертатися до суду в передбачених
законом випадках.

Перевірки відповідно до ст. 21 Закону
України «Про прокуратуру» проводяться
за письмовими зверненнями органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, депутатів усіх рівнів,
фізичних та юридичних осіб, а також за
власною ініціативою прокурора. При
цьому перевірки за заявами фізичних чи
юридичних осіб, зверненнями та
запитами депутатів усіх рівнів, крім
заяв та повідомлень про кримінальне
правопорушення, проводяться лише у
разі їх попереднього розгляду
компетентними органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими чи
службовими особами або неприйняття
ними у встановлені строки рішень з цих
питань.

Повноваження прокурора щодо нагляду за
додержанням і застосуванням законів
передбачені ст. 20 цього Закону,
відповідно до якої, при виявленні
порушень закону прокурор у межах своєї
компетенції має право звертатися до
суду в передбачених законом випадках.

Діяльність прокурора в
адміністративному судочинстві
відбувається в конкретних
процесуальних формах, передбачених в ч.
3 ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру». Такими формами є:

- звернення до суду із позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб;

- участь у розгляді судами справ;

- внесення апеляційного, касаційного
подання на судові рішення або заяви про
їх перегляд за нововиявленими
обставинами.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва в судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво в будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

У рішенні Конституційного Суду України
від 08.04.1999 року у справі за № 3-рп/99 (про
представництво прокуратурою України
інтересів держави в арбітражному суді)
зазначено, що «інтереси держави» є
оціночним поняттям, прокурор у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи могло відбутися порушення
матеріальних чи інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Таким чином, при зверненні прокурора до
відповідного суду, прокурор повинен у
позовній заяві обґрунтувати обставини,
які вказують на існування необхідності
захисту інтересів держави.

Подаючи адміністративний позов в
інтересах держави, прокурор вбачає
необхідність захисту інтересів
держави, оскільки відповідачем
порушено вимоги земельного
законодавства України.

З урахуванням встановлених фактичних
обставин справи та вищенаведених норм
Закону України «Про прокуратуру» суд
констатує подання позову прокурором в
порядку та з підстав передбачених
законом.

Враховуючи предмет та підстави позову,
спір виник щодо правомірності
винесення розпорядження голови
Жовківської районної державної
адміністрації від 27.03.2013 року №124 «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку» громадянину ОСОБА_7

Судом встановлено, що розпорядженням
голови Жовківської районної державної
адміністрації від 27.03.2013 року №124 «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку», громадянину ОСОБА_7
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку кадастровий
№:07:000:0007, площею 0.1500 га, надану у
постійне користування ОСОБА_7 в АДРЕСА_1
за межами населеного пункту, а також
громадянину ОСОБА_7 даним
розпорядженням передано у власність
зазначену земельну ділянку
кадастровий №:07:000:0007, площею 0.1500
га що розташована в АДРЕСА_1 за межами
населеного пункту.

Відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 17
Земельного кодексу України, у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, до повноважень місцевих
державних адміністрацій у галузі
земельних відносин належить
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Стаття 38 Земельного кодексу України,
визначає землі житлової та громадської
забудови. Зокрема, до земель житлової
та громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Згідно статті 40 Земельного кодексу
України, громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом. Понад норму безоплатної
передачі громадяни можуть набувати у
власність земельні ділянки для
зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

У відповідності до ч. 3 ст. 122 Земельного
кодексу України районні державні
адміністрації на їхній території
передають земельні ділянки із земель
державної власності, крім випадків,
визначених частинами четвертою і
восьмою цієї статті, у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб та
за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), з
урахуванням вимог частини сьомої цієї
статті;

в) індивідуального дачного
будівництва.

З аналізу зазначених норм чітко
вбачається, що районні державні
адміністрації, розпоряджатись
земельними ділянками для будівництва
та обслуговування жилого будинку, за
межами населених пунктів не наділені
повноваженнями.

Судом з матеріалів справи встановлено,
що земельна ділянка, у відповідності до
генерального плану смт. Магерів,
передана громадянину ОСОБА_7 згідно
розпорядженням голови Жовківської
районної державної адміністрації від
27.03.2013 року №124, не входить в межі
населеного пункту. Дана обставина,
також випливає з тексту самого
розпорядження, та й не заперечується
сторонами у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
розпорядження голови державної
адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, Кабінетом
Міністрів України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 19 Основного Закону
України, державні органи повинні
діяти тільки на підставах, у межах
повноважень та у спосіб, які
передбачені Конституцією України та
законами.

Таким чином, голова Жовківської
районної державної адміністрації при
прийнятті вказаного розпорядження
вийшов за межі наданих йому
повноважень, оскільки прийняття рішень
щодо розпорядження земельними
ділянками для будівництва та
обслуговування жилого будинку за
межами населених пунктів не віднесено
законом до компетенції районних
державних адміністрацій.

А відтак, оскільки голова Жовківської
районної державної адміністрації в
порушення вимог ст. 122 Земельного
кодексу України, при прийнятті
оскаржуваного розпорядження вийшов за
межі наданих йому повноважень, то
розпорядження №124 від 27.03.2013 року, є
протиправним, а тому підлягає
скасуванню.

Не заслуговують на увагу суду
покликання представника відповідача
Жовківської районної державної
адміністрації та представників
третьої особи ОСОБА_7 на те, що спірну
земельну ділянку відповідач не надавав
у власніть ОСОБА_7, так як така була
надана виконавчим комітетом
Магерівської селищної ради в 23.10.1997
року, оскільки такі спростовуються
самим змістом оскаржуваного
розпорядження, а саме п.2 останнього, а
також, такі покликання, на переконання
суду не змінюють суті правовідносин що
склались, зокрема, встановленого судом
факту перевищення відповідачем своїх
повноважень щодо розпорядження
земельними ділянками за межами
населеного пункту.

Більше того, як встановлено судом з
матеріалів справи, то згідно рішення
виконавчого комітету Магерівської
селищної ради №43 від 23.10.1997 року така
земельна ділянка не надавалась у
власність, а була надана лише у
постійне користування ОСОБА_7

Вирішуючи позов в частині визнання
незаконними дії реєстраційної служби
Жовківського районного управління
юстиції у Львівській області щодо
реєстрації права власності ОСОБА_7 на
земельну ділянку площею 0,1500 га в
АДРЕСА_1, то в такій позовній вимозі
слід відмовити, з огляду на те, що на
момент вчинення такої реєстраційної
дії, оскаржуване розпорядження голови
Жовківської районної державної
адміністрації було чинне, а відтак
законної підстави для не проведення
реєстрації зазначеної земельної
ділянки у державного реєстратора не
було.

Окрім, цього позивач у позові визнає
факт законності такої реєстрації,
зазначивши, що ОСОБА_7 у встановленому
законом порядку, зареєстрував право
власності на вказану земельну ділянку,
про що у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно зроблено
відповідний запис про право власності
за номером 1614992.

Разом з тим, позивач під час судового
розгляду справи не навів будь-якої
норми діючого законодавства, яка б
свідчила, що державний реєстратор
повинен був відмовити у проведенні
державної реєстрації права власності
ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1500
га в АДРЕСА_1.

Підстав для її не проведення судом не
встановлено.

За таких обставин у справі суд прийшов
висновку, що у даному випадку при
виконанні державним реєстратором
своїх посадових обов'язків, останнім
було дотримано вимоги Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, таким чином, так як позивачем не
доведено факту неправомірності
проведення реєстраційної дії по
проведенні державної реєстрації права
власності ОСОБА_7 на земельну ділянку,
то суд прийшов до висновку, що вимога
позивача до реєстраційної служби
Жовківського районного управління
юстиції у Львівській області, є не
обґрунтована, а тому в задоволенні
позову в цій частині слід відмовити за
безпідставністю.

Стосовно прав та інтересів третьої
особи, яка не заявляє самостійні вимоги
на предмет спору на стороні
відповідачів ОСОБА_10, то суд зазначає
наступне.

З положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції
про захист прав людини та основних
свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9
Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону
України «Про міжнародні договори
України» є частиною національного
законодавства, ст. 41 Конституції
України та ст. ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України,
кожна фізична особа має право мирно
володіти своїм майном, право власності
набувається із підстав не заборонених
законом, зокрема правочинів.
Добросовісний набувач набуває право
власності на майно, навіть в тих
випадках, коли воно відчужене особою,
яка немала на це право. Право власності
у набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений в його здійсненні
крім у випадках і в порядку,
встановлених законом. Право приватної
власності є непорушним.

До матеріалів справи долучено договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.07.2013 року згідно умов котрого ОСОБА_10
придбала земельну ділянку кадастровий
№:07:000:0007, площею 0.1500 га в АДРЕСА_1.

Статтею 204 ЦК України, закріплено
презумпцію правомірності правочину,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

З наведеного випливає, що правочин
(договір) є правомірним, а отже й
дійсним. Неправомірність (недійсність)
правочину повинна бути прямо
передбачена законом або встановлена
рішенням суду, що набрало законної
сили.

Зазначений договір, що засвідчує
перехід права власності на земельну
ділянку до ОСОБА_10, на час розгляду
справи судом, не є недійсним. Докази
протилежного матеріали справи не
містять.

Окрім того, суд зважає на те, що
набуваючи у власність вказану земельну
ділянку, ОСОБА_10 не знала і не могла
знати, що така земельна ділянка до
цього була передана у власність ОСОБА_7
з порушенням норм чинного
законодавства.

За таких обставин суд констатує, що
ОСОБА_10 являється добросовісним
набувачем, земельної ділянки
кадастровий №:07:000:0007, площею 0.1500
га, в АДРЕСА_1, згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.07.2013 року.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст. 7 КАС
України, є принцип законності, який
відповідно до ст. 9 КАС України, полягає
в наступному, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Суд згідно ч.
6 ст. 71 КАС України вирішує справу на
підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Отже, суд дійшов висновку про те, що
питання, вирішене оскаржуваним
розпорядженням голови Жовківської
районної державної адміністрації, не
входить до обсягу повноважень
останнього. Відповідно, слід визнати
неправомірним та скасувати
розпорядження голови Жовківської
районної державної адміністрації від
27.03.2013 року №124 «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну
ділянку». за межами населеного пункту.

Оскільки, спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір), відповідно до
ст. 94 КАС України, стягненню з
відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а
н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження голови Жовківської
районної державної адміністрації №124
від 27.03.2013 року «Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну
ділянку».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Судові витрати зі сторін не стягуються.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя
Сидор Н.Т.

Повний текст постанови складено та
підписано 07.04.2014 року.