Справа № 2а/0570/13832/12
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2014 р. м. Київ
К/800/3616/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів Кошіля
В.В. Моторного О.А.,розглянувши у
попередньому судовому
засіданнікасаційну скаргуСлов'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової службина
постановуДонецького апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2012у
справі № 2а/0570/13832/2012за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
«Донснабтехсервіс»доСлов'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової службипровизнання
недійсним та скасування податкових
повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Донснабтехсервіс»
звернулося до суду з позовом, в якому
просило визнати недійсними та
скасувати прийняті відповідачем
податкові повідомлення-рішення від 4
жовтня 2012 року № , № .

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 14.11.2012 у
задоволені позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2012
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14.11.2012
скасовано, адміністративний позов
задоволено, визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 4 жовтня 2012
року № , № .

Не погоджуючись з рішеннями суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його змінити, залишивши в силі
постанову суду першої інстанції без
змін, оскільки вважає, що постанову та
ухвалу було прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

У письмовому заперечені на касаційну
скаргу позивач, посилаючись на те, що
вимоги касаційної скарги є
необґрунтованими, просить у
задоволенні касаційної скарги
відмовити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- відповідачем була проведена
позапланова невиїзна документальна
перевірка позивача з питань
правомірності нарахування податку на
додану вартість за січень, лютий 2010
року та податку на прибуток за період з
1 січня 2010 року по 31 березня 2010 року по
взаємовідносинах з ТОВ «Промоптторг-1»,
за результатами якої складено акт
перевірки №4759/15-2-35718234 від 26 вересня 2012
року;

- в ході перевірки податковим органом
встановлено порушення позивачем пп.7.4.1
п.7.4, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», ст.44 Податкового кодексу
України, внаслідок чого позивачем
занижено податок на додану вартість на
113 400 грн.; п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5, пп.5.3.9 п.5.3
ст.5, пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
внаслідок чого позивачем занижено
податок на прибуток на 141 750 грн.;

- за наслідками перевірки відповідачем
було прийнято:

1) податкове повідомлення - рішення №
від 04.10.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 177 187,5 грн. (з
яких: 141 750 грн. - основний платіж та 35 437,5
грн. штрафні (фінансові) санкції);

2) податкове повідомлення - рішення
№ від 04.10.2012, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 141 750
грн. (з яких: 133 400 грн. - основний платіж
та 28 350 грн. - штрафні(фінансові) санкції)

Висновки податкового органу про
порушення позивачем норм податкового
законодавства обґрунтовані тим, що
правочини укладені між позивачем та
ТОВ «Промоптторг-1» не спрямовані на
настання реальних правових наслідків.
В основу таких висновків відповідача
покладено вирок Печерського районного
суду м. Києва від 21.06.2010 відносно
директора ТОВ «Промоптторг-1» ОСОБА_4 та
акт Миргородської ОДПІ Полтавської
області ДПС № 174/23-410/36589133/23 від 08.02.2012
про неможливість проведення перевірки
ТОВ «Промоптторг-1».

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову, оскільки позивачем
не підтверджено товарність
господарських операцій з ТОВ
«Промоптторг-1», а відтак, не доведено
реальність цих господарських операцій,
зважаючи на обґрунтованість доводів
відповідача щодо їх безтоварності, що
підтверджуються вироком Печерського
районного суду м. Києва від 21.06.2010
відносно ОСОБА_4 - директора ТОВ
«Промоптторг-1».

Суд апеляційної інстанції скасував
рішення суду першої інстанції з огляду
на те, що предметом доказування в цій
справі є правомірність формування
валових витрат та податкового кредиту
з податку на додану вартість позивача,
тому вирок суду, яким визнано винним
директора ТОВ «Промоптторг-1», не є
безумовним доказом нікчемності, чи
недійсності укладених ним угод, або
безтоварності господарських операцій,
який повинен бути оцінений наряду з
іншими доказами у справі згідно з
приписами ст.86 КАС України. Встановивши
реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Промоптторг-1», колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку
про правомірність формування
позивачем валових витрат і податкового
кредиту з податку на додану вартість на
підставі наявних первинних
бухгалтерських документів та
задовольнила позов.

З наведеними висновками суду
апеляційної інстанції погоджується
суд касаційної інстанції, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що вироком Печерського
районного суду м. Києва від 21.06.2010
директора ТОВ «Промоптторг-1» ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні злочинів,
передбачених ч.1 ст.205, ч.2 ст.358
Кримінального кодексу України. Вироком
встановлено, що в період з 17.07.2009 по
19.01.2010 невстановлені слідством особи
використовували реквізити та
банківські рахунки ТОВ «Промоптторг-1»
від імені ОСОБА_4 для прикриття
незаконної діяльності - здійснення
«безтоварних» операцій.

У відповідності до положень ч.4 ст.72 КАС
України вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

При цьому колегія суддів зазначає, що
обставини щодо діяння фізичної особи
(засновника чи директора підприємства),
встановлені вироком суду в
кримінальній справі відносно цієї
фізичної особи, не можна вважати
обов'язковими при оцінці
адміністративним судом правомірності
поведінки юридичної особи-контрагента,
якщо йдеться про відповідальність за
порушення податкового законодавства
цією юридичною особою.

Тобто, обставини, встановлені вироком
суду в кримінальній справі відносно
фізичної особи, не можуть бути
покладені в основу судового рішення в
адміністративному процесі без їх
перевірки та підтвердження належними
та допустимим доказами. А саме, - з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів платника
податку в процесі здійснення спірних
господарських операцій. При цьому,
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції, - договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів, їх подальшу
реалізацію тощо.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, що вирок суду,
яким визнано винним посадову особу
платника податків, сам по собі не може
бути безумовним доказом нікчемності чи
недійсності укладених ним угод або
безтоварності господарських операцій.
Крім того, як встановлено судом
апеляційної інстанції, в даному
випадку вироком Печерського районного
суду м. Києва від 21.06.2010 встановлено, що
ОСОБА_4 винний у створенні ТОВ
«Промоптторг-1» з метою прикриття
незаконної діяльності та підробленні і
збуті статуту та інших статутних
документів підприємства. Таким чином,
вказані злочинні дії стосуються
періоду створення і реєстрації
юридичної особи. При цьому, подальша
господарська діяльність підприємства
у кримінальній справі не
досліджувалась, а вирок суду не містить
посилань на будь-які господарські
операції ТОВ «Промоптторг-1», зокрема,
із позивачем, і не встановлює їх
незаконність або безтоварність.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

При цьому, будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків (як обов'язкова
ознака господарської операції)
кореспондується з нормами Закону
України «Про податок на додану
вартість» та Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
до податкового кредиту є факт
реального придбання товарів та послуг
із метою їх використання в
господарській діяльності.

За змістом п.5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валові витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

З огляду на наведені приписи
податкового законодавства, колегія
суддів вважає за необхідне зазначити,
що витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. Крім того,
визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем (як
покупцем) та ТОВ «Промоптторг-1» (як
постачальником) укладено договір №
ПО-1401, за умовами якого постачальник
зобов'язується поставити на адресу
покупця заготовку немагнітного
бандажного кільця у кількості 2 шт., а
покупець - оплатити товар. На
підтвердження виконання зазначених
договорів позивачем були надані
рахунки-фактури, банківські виписки,
накладні, податкові накладні, акт
приймання-передачі тощо. Також, на
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з ТОВ
«Промоптторг-1» надано складену
відповідачем за результатами
зустрічної звірки позивача довідку
№23/7/23-3/35718234 від 21.02.2012.

Крім того, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що наданими позивачем
доказами підтверджується рух
придбаного позивачем у ТОВ
«Промоптторг-1» товару, оскільки їх
оцінка дає можливість прослідкувати у
часі перевезення та надходження
товару, його обробку та подальший
продаж споживачу.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції вважає правильним висновок
суду апеляційної інстанції, який,
встановивши реальність операцій та
факт взаєморозрахунків між позивачем
та його контрагентом, не знайшов
підстав вважати неправомірним
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість та
валових витрат на підставі
розрахунків, проведених за наслідками
здійснених господарських операцій.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваного судового рішення судом
апеляційної інстанцій були порушені
норми матеріального чи процесуального
права.

Відповідно до ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до скасування оскаржуваного
рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Слов'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2012
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, у порядку та в строки,
встановлені статтями 236 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль О.А. Моторний