Справа № 2а-21711/10/0570
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/17880/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Весельської Т.Ф., Малиніна В.В.
(доповідач), Ситникова О.Ф.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги Прокуратури
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14 січня 2011 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Державного комітету
України у справах національностей та
релігій про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Державного комітету України у справах
національностей та релігій про
визнання рішення від 21.07.2010 року №57-10
нечинним та зобов'язання надати статус
біженця.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивачем було отримано
повідомлення з Сектора міграційної
служби в Донецькій області № 02-14-02 від
20.08.2010 про відмову у наданні статусу
біженця на підставі Рішення
Держкомнацрелігій України від 21.07.2010 №
57-10. Безпосередньо самого рішення
позивач не отримував. Вважає, що
відповідачем було порушено його право
на справедливий розгляд його заяви та
йому необґрунтовано відмовлено в
наданні статусу біженця в Україні.
Просив скасувати рішення Державного
комітету України у справах
національностей та релігій від 21.07.2010 №
57-10 та зобов'язати Державний комітет
України у справах національностей та
релігій прийняти правомірне рішення
про надання статусу біженця в Україні.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 22.11.2010 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14.01.2011 року, позов задоволено.

Скасовано рішення Державного
комітету України у справах
національностей та релігій про відмову
в наданні статусу біженця ОСОБА_4 від
21.07.2010 року № 57-10. Зобов'язано Державний
комітет України у справах
національностей та релігій прийняти
рішення про надання статусу біженця
ОСОБА_4 за його заявою від 29.10.2009 року.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить їх рішення скасувати та
відмовити у задоволені позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що обраний
позивачем спосіб захисту своїх прав та
інтересів у вигляді зобов'язання
Державного комітету України у справах
національностей та релігій прийняти
рішення про надання йому статусу
біженця за заявою від 29.10.2009 року, в
даному випадку є таким, що відповідає
критерію пропорційності,
передбаченого адміністративним
судочинством. Таке рішення суду першої
інстанції відповідає інтересам особи
та принципам гуманізму, які
встановлені Конституцією України,
Європейською Конвенцією, Законом
України «Про біженців».

Із зазначеним висновком колегія
суддів погоджується і вважає
необхідним зауважити на наступне.

29 жовтня 2009 року позивач, який є
громадянином Іраку, за національністю -
араб, за віросповіданням -
мусульманин-суніт, звернувся до
Сектору міграційної служби у Донецькій
області з заявою про надання статусу
біженця (а.с.21-22).

18 листопада 2009 сектором
міграційної служби в Донецькій області
був складений висновок про прийняти
рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо надання статусу
біженця громадянину Іраку ОСОБА_4
(а.с.30-31).

Згідно наказу сектору міграційної
служби в Донецькій області «Про
оформлення документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця
громадянину Іраку ОСОБА_4» від 18.11.2009
року № 01-13-47б було вирішено прийняти
рішення стосовно громадянина Іраку
ОСОБА_4 про оформлення документів для
вирішення питання щодо надання статусу
біженця (а.с.32).

Як вбачається з матеріалів справи
та підтверджується поясненнями
представника відповідача під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, з позивачем було проведено
співбесіди, результати якої викладені
в протоколах, долучених до матеріалів
справи.

Згідно зі статтею 13
вищезазначеного Закону документи,
отримані або підготовлені органом
міграційної служби під час розгляду
заяви, долучаються до особової справи
заявника. Після вивчення документів,
перевірки фактів, повідомлених особою,
яка подала заяву про надання їй статусу
біженця, орган міграційної служби
готує письмовий висновок щодо надання
або відмови у наданні статусу біженця.
Особова справа заявника разом з
письмовим висновком органу
міграційної служби, який розглядав
заяву, надсилається до спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у справах міграції
для прийняття остаточного рішення за
заявою.

За результатами співбесіди та
вивчення наданих позивачем доказів,
сектором міграційної служби в
Донецькій області в порядку
повноважень, визначених статтею 7
Закону України «Про біженців», 19.01.2010
року здійснений висновок щодо
доцільності прийняття рішення про
надання статусу біженця громадянину
Іраку ОСОБА_4, після чого особова справа
позивача була направлена
відповідачеві для прийняття
остаточного рішення (а.с.44-47).

Відповідно до ст.10 Закону України
«Про біженців» статус біженця не
надається особі:

- яка вчинила злочин проти миру, воєнний
злочин або злочин проти людства і
людяності, як їх визначено у
міжнародному праві;

- яка вчинила тяжкий злочин
неполітичного характеру за межами
України до прибуття в Україну з метою
набуття статусу біженця, якщо таке
діяння віднесено Кримінальним
кодексом України до тяжких злочинів;

- яка винна у вчиненні дій, що
суперечать меті та принципам
Організації Об'єднаних Націй;

стосовно якої встановлено, що умови,
передбачені абзацом другим статті 1
цього Закону, відсутні;

- яка до прибуття в Україну була визнана
біженцем або отримала притулок в іншій
країні;

- яка до прибуття в Україну з наміром
набути статусу біженця перебувала в
третій безпечній країні.

Судом першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що з позивачем
було проведено кілька співбесід,
результати яких викладені в
протоколах, долучених до матеріалів
справи. Крім того, сектором міграційної
служби в Донецькій області були
здійснені всі необхідні запити.

За результатами розгляду
матеріалів справи № 2009БОМ00006-01
сектором міграційної служби в
Донецькій області в порядку ст. 7 Закону
України «Про біженців», здійснений
висновок про доцільність прийняття
рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо надання статусу
біженця громадянину Іраку ОСОБА_4 (а.с.30
-31).

Разом з тим, рішенням Державного
комітету України у справах
національностей та релігій від 21.07.2010
року № 57-10, ОСОБА_4, громадянину Іраку,
ІНФОРМАЦІЯ_1, було відмовлено у наданні
статусу біженця відповідно до абз.5 ст.
10 Закону України «Про біженців», як
особі, стосовно якої встановлено, що
умови, передбачені абз.2 ст. 1 цього
Закону, відсутні (а.с.20).

Відповідно до абз.2 ст. 1 Закону
України «Про біженців» біженець -
особа, яка не є громадянином України і
внаслідок цілком обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань
за ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань, перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства)
і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Судова колегія погоджується з
висновками судів, що побоювання
позивача стати жертвою переслідувань
через віросповідання, належність до
певної соціальної групи та політичні
переконання є цілком обґрунтованими.

За даними Всесвітньої мережі
Інтернет щодо умов перебування та
військово-політичної обстановки у
Іраку, в країні мають місце озброєні
напади, теракти та інші насильницькі
дії. Багдад, де мешкав позивач, є
головним джерелом нестабільності у
країні. Мають місце озброєні напади,
викрадення та вбивства людей на
підставі межконфесійного протистояння
між сунітами та шиїтами, інші
насильницькі дії. Командування
озброєних сил США вжило заходів для
збільшення чисельності військ у
Багдаді. У лютому 2007 року під час
проведення бойових дій американські
війська в Іраку припустили кілька
випадків нанесення помилкових ударів
по мирному населенню, що призвело до
людських жертв. Заходи, що
застосовуються Сполученими штатами та
іракською владою по укріпленню безпеки
у Багдаді та стабілізації обстановки у
країні, в цілому, не привели до
позитивних результатів.

Таким чином, побоювання позивача
стати жертвою переслідувань в Іраку є
обґрунтованими, як вбачається з
матеріалів справи, позивач є сунітом, а
його батько був генералом іракської
армії за часів влади ОСОБА_6, що
підтверджується протоколами співбесід
із позивачем та його батьком,
фотокартками із зображенням батька
позивача у воєнній формі.

Крім того, судом апеляційної
інстанції встановлено, що сім»я
позивача - батько, мати, брат та дві
сестри проживають на території України
( у м. Донецьк) з 2006 року. Батько має
постійну роботу, позивач та його брат
та старша сестра отримали середню
освіту на України та продовжують
навчання в інших учбових закладах.
Батько та мати позивача отримали вид на
проживання.

Щодо відсутності доказів на
підтвердження вищевказаних обставин
судова колегія зазначає, що відповідно
до ст. 11 Закону України «Про біженців»
до заяви про надання статусу біженця
додаються документи, які посвідчують
особу заявника, а також документи та
матеріали, що можуть бути доказом
наявності умов для набуття ним статусу
біженця.

Якщо у заявника відсутні документи,
які посвідчують його особу, його
прізвище, ім'я, по батькові та інші дані
про нього попередньо, до встановлення
особи, записуються за його вказівкою,
про що зазначається в реєстраційному
листку на особу та робиться
відповідний запис на заяві.

Тобто, у позивача відсутній
обов'язок обов'язкового надання
документів для підтвердження
наявності умов для набуття ним статусу
біженця. До того ж надання таких
документів може бути взагалі неможливо
в силу тих чи інших обставин, а саме:
через виниклу політичну ситуацію в
країні, військові конфлікти, тощо.

Таким чином, належність позивача до
певної релігійної групи - суніт, а також
те, що батько позивача був генералом
Іракської армії за часів влади ОСОБА_6 є
достатніми підставами побоювання
стати жертвою переслідування.

Матеріали справи свідчать про
наявність умов для надання ОСОБА_4
статусу біженця.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що Донецький окружний
адміністративний суд, правильно
застосувавши норми матеріального
права, аргументовано задовольнив
вимоги ОСОБА_4 та задовольнив його
позов.

Донецький апеляційний
адміністративний суд, який переглянув
постанову суду першої інстанції,
прийшов до аналогічних висновків і
обґрунтовано залишив її без змін.

З огляду на викладене, висновки
судів попередніх інстанцій є
правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Прокуратури
Донецької області, - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14 січня 2011 року , - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.В.Малинін

Т.Ф.Весельська

О.Ф.Ситников