Справа № 815/240/13-а
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

01 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/240/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Гусев О. Г.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Милосердного М.М.,

суддів - Бітова А.І. та
Ступакової І.Г.,

при секретарі - Мишевській О.В.,

за участю: представника ФОП ОСОБА_1 -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Приморському районі міста
Одеси Одеської області Державної
податкової служби на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 08 квітня 2013 року по справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі міста Одеси Одеської області
Державної податкової служби про
скасування податкового
повідомлення-рішення та визнання
протиправними дії та встановлення
відсутності компетенції суб'єкта
владних повноважень,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року фізична особа -
підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби (далі - ДПІ у
Приморському районі м. Одеси) про
скасування податкового
повідомлення-рішення №
від 19.12.2012 року, яким позивачу
збільшеного суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 13840 грн. (за основним
платежем 11072 грн., та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 2768
грн.), визнання протиправними дії та
встановлення відсутності компетенції
суб'єкта владних повноважень.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що винесене відповідачем
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення суперечить
вимогам чинного законодавства України,
а тому підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2013
року позовні вимоги задоволено. Суд
визнав дії ДПІ у Приморському районі м.
Одеси в частині встановлення у акті №
7679/17-1/НОМЕР_2 від 12.12.2012 року ознак
нікчемності угод укладених між ФОП
ОСОБА_1 та ТОВ "Лігрос СКМ", ТОВ
"Рестрансервіс", "Аптека Гаєвського",
ТОВ "Київське", визнав протиправними
дії Податкового органу щодо
відображення в зазначеному акті
перевірки висновку про порушення
позивачем податкового законодавства в
частині завищення податкових
зобов'язань на загальну суму ПДВ -
38853,52грн. та завищення податкового
кредиту на загальну суму ПДВ - 32103,90 грн.
за період з 01 жовтня 2009 року по 31 грудня
2011 року. Також, суд скасував податкове
повідомлення рішення № від
19.12.2012 року.

Не погоджуючись з постановою суду,
представником ДПІ у Приморському
районі м.Одеси подана апеляційна
скарга, в якій зазначено, що вказана
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом неповно з'ясовані обставини, що
мають значення у справі, тому постанова
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволені позовних вимог у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі наказу від 16.10.2012 року за
№2333 було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ФОП
ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період 01 жовтня 2009
року по 31 грудня 2011 року. В ході
перевірки встановлено: - неналежне
ведення книги обліку доходів та витрат
за ф. № 10 у 2011 році;

- ненадання до ДПІ у Приморському
районі м. Одеси податкових розрахунків
по формі №1-ДФ по виплатах СГД -
фізичним особам з ознакою доходу "42";

- подання податкової звітності про суми
доходів нарахованих(сплачених) на
користь платників податків у 2011 році
без відображення даних по СГД -
фізичним особам з ознакою доходу "157";

- заниження податкових зобов'язань по
ПДВ у перевіряємому періоді на суму -
11072 грн.;

- порушення вимог п. 187.1 ст. 187. п.198.6 ст. 198.
п. 200.1 ст. 200 ПК України, що призвело до
завищення податкових зобов'язань на
загальну суму ПДВ - 38853,52 грн., до
завищення податкових зобов'язань на
загальну суму ПДВ - 32103,90 грн.,
встановлено завищення валових доходів
у сумі - 179815,26 грн. та завищення валових
витрат у сумі - 160035,99 грн.

За наслідками проведеної перевірки
складено акт № 7679/17-1/НОМЕР_2 від 12.12.2012
року, на підставі якого винесено
оскаржуване по даній справі податкове
повідомлення-рішення № від 19.12.2012
року.

Під час судового розгляду судом першої
інстанції встановлено, що висновки
акту перевірки про протиправне
включення вказаного ПДВ до складу
податкового кредиту за 2011рік
ґрунтуються на припущеннях
податкового органу, що угоди між
позивачем та його контрагентами були
укладені без наміру настання реальних
наслідків, а тому відповідно до ст.ст.215,
ст.203 ЦК України мають ознаки
нікчемності.

Також, в ході розгляду справи, ФОП
ОСОБА_1 було надано суду усі необхідні
первинні документи, які свідчать про
надання послуг, які свідчать про
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами.

Вирішуючи справу та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив з того, що Податковим органом -
суб'єктом владних повноважень не
доведено правомірність винесеного
податкового повідомлення-рішення, в
той час як позивачем доведено
належними та допустимими доказами
правомірність формування податкового
кредиту зі сплати ПДВ.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам статей 2, 7, 10, 11,
70, 71, 72 КАС України, Конституції України,
Податкового кодексу України,
Цивільного кодексу України.

Колегія суддів не може погодитися з
посиланням апелянта на не дотримання
позивачем загальних вимог цивільного
законодавства в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
оскільки, відповідно до статті 215
Цивільного кодексу (далі - ЦК) України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті
203 цього Кодексу.

Також, статтею 203 ЦК України визначено
перелік вимог, дотримання яких є
необхідним для дійсності правочину, а
саме, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини 2 статті 207 ЦК України
правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Із набуттям чинності з 01 січня 2011 року
змін до ЦК України, зокрема, було
викладено частину першу статті 203 у
новій редакції та доповнено статтю 228
частиною третьою, податкові органи не
можуть посилатися на нікчемність
правочинів та господарських
зобов'язань платників податків
відповідно до частин 1 та 2 статті 228 ЦК
України, як на правову підставу для
донарахування податкових зобов'язань.

Виключення з цього правила може
становити лише ситуація із
безпідставним відшкодуванням податку
на додану вартість із державного
бюджету, що може бути кваліфіковано як
незаконне заволодіння майном держави.
В інших же випадках дії платників
податків, що мали намір ухилитися від
оподаткування укладаючи правочини та
використовуючи господарські операції
як інструмент коригування показників
своєї господарської діяльності для
цілей отримання так званої податкової
вигоди (мінімізації оподаткування) без
наміру здійснювати реальні
господарські операції, не охоплюються
змістом поняття "незаконне заволодіння
майном держави", що міститься у
диспозиції частини першої статті 228 ЦК
України, й тому відсутні правові
підстави для застосування частин 1 та 2
статті 228 ЦК України.

Податкові органи, на підставі частини
третьої статті 228 ЦК України чи статті
207 ГК України, можуть у судовому порядку
доводити недійсність правочинів
(господарських зобов'язань), що, на їх
думку, укладені платниками податку з
метою, яка завідомо суперечна
інтересам держави та суспільства і
полягає в ухиленні від оподаткування.

Таким чином, з огляду на викладене,
висновки Податкового органу щодо
визначення сум податкових зобов'язань
платників податку з ПДВ без отримання
відповідного рішення суду про
недійсність правочину (господарського
зобов'язання), винесеного судом за
позовом податкового органу на підставі
частини третьої статті 228 ЦК України чи
статей 207 та 208 ГК України, повинні
ґрунтуватись виключно на даних, які
містяться в документах, перелік яких
визначений ПК України, в податковій
інформації, експертних висновках,
судових рішеннях тощо.

Тому, враховуючи вимоги ч. 2 статті 71 КАС
України, що в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, колегія
суддів також вважає, що висновки ДПІ у
Приморському районі м. Одеси, що
викладені в акті перевірки №
7679/17-1/НОМЕР_2 від 12.12.2012 року, не
підкріплені жодними доказами і носять
характер суб'єктивних припущень.

Також, враховуючи встановлені
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 19.12.2012
року.

Підсумовуючи все викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, ретельно
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
оскільки ґрунтуються на невірному
трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі міста Одеси Одеської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 08
квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її оголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлений 07 квітня 2014 року.

Головуючий:

Судді: