Справа № 344/3283/14-а
Суддя: Хоростіль Р. В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/3283/14-а
Провадження № 2-а/344/211/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області
Хоростіль Р.В., розглянувши в порядку
скороченого провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту соціальної
політики виконкому Івано-Франківської
міської ради про визнання дій
неправомірними при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення за 2013 рік та
стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з
адміністративним позовом до
Департаменту соціальної політики
виконкому Івано-Франківської міської
ради про визнання дій неправомірними
при виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення за 2013 рік та стягнення
коштів.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що згідно довідки МСЕ № 164360 вона
є інвалідом другої групи, захворювання
пов'язане з наслідками аварії на
Чорнобильській АЕС, експертне
заключення №1259, а отже, згідно ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції від 20.06.1996р.),
вона має право на утримання щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.
Однак, відповідач відмовляється
виплачувати щорічну допомогу на
оздоровлення в такому розмірі
посилаючись на те, що чинна редакція
згідно ст. 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не визначає конкретні
розміри компенсацій та грошових
допомог. Тому, просить визнати
неправомірними дії Департаменту
соціальної політики виконкому
Івано-Франківської міської ради при
виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення за 2013 рік та стягнути
недоплачені кошти виходячи з розміру
п'яти мінімальних заробітних плат на
момент фактичної дати виплати згідно
рішення суду.

Представник відповідача в письмовому
запереченні просив у позові ОСОБА_1
відмовити повному обсязі, оскільки
передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства.

Судом встановлені факти і відповідні
їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом
другої групи, захворювання пов'язане з
наслідками аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується довідкою МСЕ
№164360 (а.с.7,8) та експертним заключенням
№ 1259 (а.с.9).

Відповідно до ст. 50 Конституції України
кожен мас право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на відшкодування
завданої порушенням нього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, соціальний захист
потерпілого населення, визначені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян ,які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно з ч. 4 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», інвалідам
ІІ групи виплачується щорічна допомога
на оздоровлення в розмірі 5-ти
мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Відповідно до п. 11 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України» ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладена в новій
редакції, якою встановлено, що
інвалідам внаслідок Чорнобильської
катастрофи щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Однак, згідно з ст. 62 вищенаведеного
Закону Кабінетом Міністрів України
провадиться роз'яснення порядку
застосування цього Закону, а не
встановлюється розмір передбачуваних
Законом пільг.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. № 10-рп/2008 визнані
неконституційними наведені зміни,
внесені п. 11 розділ ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України». Таким
чином, з 22.05.2008р. відновлено дію ст. 48
вказаного Закону в попередній
редакції, яка передбачає, що щорічна
допомога на оздоровлення надається
інвалідам ІІІ групи у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 46 Конституції України
пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що відповідачем
відмовлено позивачу у виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення за 2013 рік
(а.с.12).

Постанова Кабінету Міністрів України
№ 562 від 12.07.2005р. «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою керувався відповідач
при нарахуванні щорічної допомоги на
оздоровлення, є підзаконним
нормативно-правовим актом та істотно
звужує права позивача відповідно до ст.
48 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Таке нарахування
суперечить положенням ч. 4 ст. 9 КАС
України, де у разі невідповідності
нормативно-правового акту Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт який має вищу юридичну
силу.

Згідно із положенням ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акту Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншого правового акту, суд застосовує
акт, який має вищу юридичну силу.

Тому, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору підлягає застосуванню ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не Постанова Кабінету
Міністрів України №562.

Крім цього, відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від
25.01.2012р. № 3-рп/2012, яким дано тлумачення,
що нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України під час вирішення
справ про соціальний захист підлягають
застосуванню тоді, коли вони видані у
межах його компетенції на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Враховуючи особливість дії в часі
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік, нормативно-правовий
акт Кабінету Міністрів України,
виданий на його виконання, також діє у
межах бюджетного року.

Також, як вказав Пленум Вищого
адміністративного суду України в п. 5
своєї постанови від 16.03.2012р. № 4 «Про
судову практику вирішення
адміністративними судами спорів, що
виникають у зв'язку із застосуванням
ст.ст. 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»»,
суб'єктами, які мають право на
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю, визначені ст. 48 Закону про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є учасники
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, сім'ї, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою. Компенсаціями за шкоду,
заподіяну здоров'ю, є одноразова
компенсація та щорічна допомога на
оздоровлення. Вихідним критерієм
нарахування цих компенсацій є
мінімальна заробітна плата, розмір
якої визначається на момент виплати.

Постановами Кабінету Міністрів
України від 26.07.1996р. № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», 20.04.2007р. № 649 «Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
12.07.2005р. № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
встановлено розміри компенсацій за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в абсолютних
сумах.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру виплат застосуванню
підлягають положення ст. 48 Закону «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням їх дії у часі, а саме: з
20.06.1996р. до 31.12.2005р., з 09.07.2007р. до 31.12.2007р.,
з 22.05.2008р.

П. 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про державний бюджет України
на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році
норми і положення ст.ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37,
39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Однак, постанови Кабінету Міністрів
України за 2013 рік, яка б встановлювала
порядок та розміри виплат не прийнято.

За таких обставин, дії відповідача щодо
виплати позивачу допомоги на
оздоровлення не в повному розмірі,
встановленому ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2013 рік
слід визнати неправомірними, та з
урахуванням положень п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС
України зобов'язати відповідача
відновити порушене право позивача на
належний розмір щорічної допомоги на
оздоровлення.

Конституція України не надає закону
про Державний бюджет вищої юридичної
сили стосовно інших законів. Окрім
того, ст. 22 Конституції України
визначає, що при прийнятті нових
законів або внесення змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод. А згідно з ст. 8 Конституції
України норми Конституції Україні є
нормами прямої дії. Звернення до суду
для захисту конституційних прав і
свобод людини громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України гарантується.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачено Конституцією та
законами України.

Отже, виходячи з викладеного при
вирішенні даного спору підлягає
застосуванню ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а посилання представника
відповідача у письмовому запереченні є
таким, що звужує обсяг передбачених
законом та гарантованих Конституцією
України прав позивача.

При цьому суд вважає, що відсутність
бюджетних коштів, оскільки відсутність
бюджетного фінансування на виплату,
передбаченої Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічної
допомоги на оздоровлення не може бути
причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язана з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08.11.2005р. в справі
«Кечко проти України» зазначив, що
держава самостійно визначає, які
надбавки виплачувати своїм
працівникам з бюджету. Держава може
вводити, припиняти або закінчувати
виплату цих надбавок. Проте, якщо
правове положення, що діє, передбачає
виплату певних надбавок, і дотримані
всі вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», суди при розгляді справ,
застосовують практику ' Європейського
Суду з прав людини, як джерело права.

За таких обставин дії відповідача щодо
виплати позивачу допомоги на
оздоровлення не в повному розмірі,
встановленому ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2013 рік
слід визнати протиправними, та з
урахуванням положень п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС
України зобов'язати відповідача
відновити порушене право позивача на
належний розмір щорічної допомоги на
оздоровлення.

За змістом п. 20 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» органи праці та
соціального захисту населення
звільняються від сплати судового збору
лише у конкретних випадках та виключно
за умови їх звернення до суду з позовом
(п. 13 постанови пленуму Вищого
адміністративного суду України від
16.03.2012р. №4 «Про судову практику
вирішення адміністративними судами
спорів, що виникають у зв'язку із
застосуванню ст.ст. 39, 48, 50, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Таким чином судові витрати відповідно
до ст. 94 КАС України слід покласти на
відповідача.

На підставі наведеного, відповідно до
Рішення Конституційного Суду України
від 25.01.2012р. № 3-рп/2012, п. 5 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 16.03.2012р. № 4 «Про судову
практику вирішення адміністративними
судами спорів, що виникають у зв'язку із
застосуванням ст.ст. 39, 48, 50, 52, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»», ч.ч. 4 та ст. 48, ст. 62 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
Рішення Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, п. 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік», ст.ст. 6-11, 17, п.
2 ч. 2 ст. 162 КАС України, керуючись ст. ст.
159-163, 167, 183-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задоволити.

Визнати неправомірними дії
Департаменту соціальної політики
виконкому Івано-Франківської міської
ради при відмові у перерахунку та
виплаті недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2013
рік згідно з ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Департамент соціальної
політики виконкому Івано-Франківської
міської ради виплатити ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючій по АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, щорічну
одноразову допомогу на оздоровлення як
інваліду другої групи відповідно до ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2013 рік у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат виходячи з
установленого Законом України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
розміру мінімальної заробітної плати
на день такої виплати в 2013 році, з
урахуванням сум виплаченої їй такої
допомоги.

Стягнути з Департаменту соціальної
політики виконкому Івано-Франківської
міської ради на користь держави 73,08грн.
судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський міський суд. У разі
застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Хоростіль Р.В.