Справа № 1715/3493/12
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/45035/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів
Гончар Л.Я.,Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 серпня 2013
року

у справі № 1715/3493/12

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне Рівненської області

третя особа Головне управління
Пенсійного фонду України в
Рівненській області

про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Рівненського міського суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Рівне (далі - Управління ПФУ),
третя особа: Головне управління
Пенсійного фонду України в
Рівненській області, про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Рівненського міського суду
Рівненської області від 24.04.2013 позов
задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
м. Рівне при здійсненні розрахунку
пенсії за віком, що призначається
вперше, в частині обрахунку заробітної
плати із застосуванням розміру
середньої заробітної плати в
середньому на одну застраховану особу
в цілому в Україні, з якої сплачено
страхові внески за 2006 рік.

Зобов'язано Управління пенсійного
фонду України в м. Рівне здійснити
розрахунок пенсії за віком, що
призначається вперше, ОСОБА_2 із
застосуванням в частині обрахунку
заробітної плати розміру середньої
заробітної плати в середньому на одну
застраховану особу в цілому в Україні,
з якої сплачено страхові внески за 2010
рік.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13.08.2013
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове - про
відмову у позові.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням
суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2
оскаржив її у касаційному порядку.

У касаційній скарзі касатор просив
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції з мотивів порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

У своїх заперечення на касаційну
скаргу Управління ПФУ просило залишити
рішення суду апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом 2
частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неприбуттям належним чином
повідомлених про час і місце судового
засідання осіб, які беруть участь у
справі.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 з 1997 року отримував
пенсію за вислугу років, розмір якої
станом на 01.01.2011 становив 1 070,30 грн.

На підставі заяви позивача від 04.11.2011,
якому виповнилось 60 років, Управління
ПФУ провело умовний розрахунок пенсії
за віком відповідно до норм Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі
-Закон №1058).

Під час цього розрахунку для
обчислення розміру пенсії Управління
ПФУ було застосовано розмір середньої
заробітної плати в середньому на одну
застраховану особу в цілому в Україні,
з якої сплачено страхові внески за 2006
рік. Ураховуючи, що під час умовного
розрахунку пенсії позивача її розмір
не досягав мінімального розміру,
зазначеного в статті 28 Закону №1058,
пенсія могла бути встановлена у
мінімальному розмірі, тобто її розмір з
01.01.2011 склав би 806,03 грн.

Оскільки розмір пенсії позивача за
віком, обчислений відповідно до норм
Закону №1058, нижчий, ніж розмір пенсії
за вислугу років відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», Управління ПФУ
дійшло висновку, що призначати пенсію
при переході з одного виду на інший
ОСОБА_2 недоцільно. Тому у задоволенні
заяви позивача було відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
Управлінням ПФУ в порушення вимог
Закону №1058 під час визначення розміру
пенсії позивача за віком безпідставно
та необґрунтовано застосовано розмір
середньої заробітної плати в
середньому на одну застраховану особу
в цілому в Україні, з якої сплачено
страхові внески за 2006 рік, у той час, як
повинен був застосувати відповідно до
вимог Закону №1058 показник розміру
середньої заробітної плати за 2010 рік.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
керувався, зокрема, тим, що
Прикінцевими положеннями Закону
України від 28.12.2007 №107-УІ «Про державний
бюджет України та про внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
передбачалось, що у 2008 році пенсії,
призначені згідно з Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» із
застосуванням показників середньої
заробітної плати працівників, зайнятих
у галузях економіки України за 2002-2005
року, підлягають перерахунку з 01.01.2008
року із урахуванням показника
середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України, за 2006 рік, що
застосовується для обчислення пенсії.
Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що дії Управління ПФУ
під час розгляду заяви позивача та
застосування показника середньої
заробітної плати за 2006 рік для
визначення розміру пенсії ОСОБА_2 за
віком були правомірними.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується зі вказаним висновком
суду апеляційної інстанції та вважає
його помилковим з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 40
Закону №1058 (у чинній на час виникнення
спору редакції) для обчислення пенсії
враховується заробітна плата (дохід) за
весь період страхового стажу починаючи
з 1 липня 2000 року. За бажанням
пенсіонера та за умови підтвердження
довідки про заробітну плату первинними
документами у період до 1 січня 2016 року
або в разі, якщо страховий стаж
починаючи з 1 липня 2000 року становить
менше 60 місяців, для обчислення пенсії
також враховується заробітна плата
(дохід) за будь-які 60 календарних
місяців страхового стажу підряд до 1
липня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до частини третьої статті 45
Закону №1058 (у чинній на час виникнення
спору редакції) переведення з одного
виду пенсії на інший здійснюється з дня
подання заяви на підставі документів
про страховий стаж, заробітну плату
(дохід) та інших документів, що
знаходяться на час переведення з
одного виду пенсії на інший в пенсійній
справі, а також додаткових документів,
одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на
інший за бажанням особи може
враховуватися заробітна плата (дохід)
за періоди страхового стажу, зазначені
в частині першій статті 40 цього Закону,
із застосуванням показника середньої
заробітної плати (доходу), який
враховувався під час призначення
(попереднього перерахунку)
попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по
інвалідності продовжувала працювати
та набула не менш як 24 місяці
страхового стажу після призначення
(попереднього перерахунку) пенсії
незалежно від перерв у роботі, при
переведенні вперше з пенсії по
інвалідності на пенсію за віком
застосовується середня заробітна
плата (дохід), визначена частиною
другою статті 40 цього Закону для
призначення пенсії.

Частиною другою статті 40 Закону №1058 (у
редакції, чинній на час звернення
позивача до Управління ПФУ) було
визначено, що заробітна плата (дохід)
для обчислення пенсії визначається за
формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де Зс - середня
заробітна плата працівників, зайнятих
у галузях економіки України, за
календарний рік, що передує року
звернення за призначенням пенсії.

Виходячи з аналізу викладених норм
матеріального права, колегія суддів
дійшла висновку, що під час розгляду
заяви ОСОБА_2 у листопаді 2011 року
Управління ПФУ повинне було
застосовувати показник середньої
заробітної плати працівників, зайнятих
у галузях економіки України, за
календарний рік, що передував року
звернення позивача за призначенням
пенсії, тобто за 2010 рік. У той же час, за
бажанням ОСОБА_2 міг бути застосований
показник середньої заробітної плати
(доходу), який враховувався під час
призначення (попереднього перерахунку)
попереднього виду пенсії.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо
протиправності дій відповідача в
частині застосування під час
розрахунку пенсії позивача за віком
показника середньої заробітної плати в
середньому на одну застраховану особу
в цілому в Україні, з якої сплачено
страхові внески за 2006 рік.

У той же час, суд касаційної інстанції
звертає увагу на те, що на час прийняття
рішення по суті спору суд першої
інстанції не врахував, що з 01.01.2012
частиною другою статті 40 Закону №1058
було визначено, що заробітна плата
(дохід) для обчислення пенсії
визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск :
К), де Зс - середня заробітна плата
(дохід) у середньому на одну
застраховану особу в цілому в Україні,
з якої сплачено страхові внески, за три
календарні роки, що передують року
звернення за призначенням пенсії.
Порядок визначення показників
зазначеної заробітної плати
затверджується Пенсійним фондом
України за погодженням з центральними
органами виконавчої влади у галузі
статистики, економіки, соціальної
політики і фінансів.

Таким чином, зобов'язуючи у квітні 2012
року Управління ПФУ здійснити
розрахунок пенсії за віком, що
призначається вперше, ОСОБА_2 із
застосуванням в частині обрахунку
заробітної плати розміру середньої
заробітної плати в середньому на одну
застраховану особу в цілому в Україні,
з якої сплачено страхові внески за 2010
рік, а не за три календарні роки, що
передують року звернення за
призначенням пенсії, суд першої
інстанції діяв всупереч положенням
частини другої статті 40 Закону №1058.

Отже, суд касаційної інстанції дійшов
висновку, що адміністративний позов в
частині зобов'язання Управління ПФУ
здійснити розрахунок пенсії за віком,
що призначається вперше, ОСОБА_2 із
застосуванням в частині обрахунку
заробітної плати розміру середньої
заробітної плати в середньому на одну
застраховану особу в цілому в Україні,
з якої сплачено страхові внески саме за
2010 рік, задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги вищезазначене, доводи
касаційної скарги заслуговують на
часткову увагу, у зв'язку з чим
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню в
частині відмови у позові щодо визнання
протиправною бездіяльності Управління
ПФУ при здійсненні розрахунку пенсії
за віком, що призначається вперше, в
частині обрахунку заробітної плати із
застосуванням розміру середньої
заробітної плати в середньому на одну
застраховану особу в цілому в Україні,
з якої сплачено страхові внески за 2006
рік.

Відповідно до частини першої статті 225
КАС України суд касаційної інстанції
має право змінити судове рішення, якщо
у справі немає необхідності
досліджувати нові докази або
встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині.

Частиною першою статті 226 КАС України
визначено, що суд касаційної інстанції
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 13 серпня 2013
року в цій справі в частині відмови в
позові щодо визнання протиправною
бездіяльності Управління Пенсійного
фонду України в м. Рівне при здійсненні
розрахунку пенсії за віком, що
призначається вперше, в частині
обрахунку заробітної плати із
застосуванням розміру середньої
заробітної плати в середньому на одну
застраховану особу в цілому в Україні,
з якої сплачено страхові внески за 2006
рік, скасувати, залишивши в цій частині
в силі постанову Рівненського міського
суду Рівненської області від 24 квітня
2013 року.

У решті постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 13 серпня 2013 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 КАС
України.