Справа № 2а-13515/10/2670
Суддя: Савченко А.І.
Дата ухвалення: 2010-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
тел. 278-43-43 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2010 року 15:09 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Савченко А.І., при
секретарі Семенюк В.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «С.П.І.
Сервіс»доДержавної інспекції з
контролю за цінами в місті Києві про
визнання протиправними та скасування
рішення та припису

за участю представників сторін:

від позивача -Липовой І.В.

від відповідача -не з'явився

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 9 грудня 2010 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «С.П.І. Сервіс»(далі
по тексту -позивач, ТОВ «С.П.І. Сервіс»)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної інспекції з
контролю за цінами в місті Києві (далі
по тексту -відповідач, Інспекція) про
визнання протиправними та скасування
рішення про застосування економічних
санкцій за порушення державної
дисципліни цін від 26.08.2010р. № 109 та
припису про виконання законних вимог
щодо усунення порушень державної
дисципліни цін від 29.08.2010р. № 110.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач під час
проведення перевірки дійшов до
помилкового висновку щодо порушення
ТОВ «С.П.І. Сервіс»пункту 12 Постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення»від
21.07.2005р. № 630, пункту 2 Розпорядження
Київської міської державної
адміністрації «Про затвердження
тарифів на теплову енергію,
встановлення та погодження тарифів на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води для
населення»від 15.10.2009р. № 1192 та пункту 2
Розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 30.11.2009р. №
1333 «Про затвердження тарифів на
теплову енергію, встановлення та
погодження тарифів на комунальні
послуги з централізованого опалення і
постачання гарячої води для
населення».

При цьому, позивач вказує на те, що
підприємство уклало договори з АЕК
«Київенерго»на постачання теплової
енергії в житлові будинки, які
знаходяться на обслуговуванні ТОВ
«С.П.І. Сервіс». Розрахунки за спожиту
теплову енергію проводяться за типами
теплових навантажень на опалення та
гаряче водопостачання. Держінспекція з
контролю за цінами в м. Києві не
прийняла їх до уваги. А тому, рішення
про застосування економічних санкцій
за порушення державної дисципліни цін
від 26.08.2010 року № 109 та припис про
виконання законних вимог щодо усунення
порушень державної дисципліни цін від
26.08.2010 р. №110 прийняті неправомірно та з
порушенням норм чинного законодавства
України.

На думку позивача, такі дії порушують
його права, оскільки встановлюють для
останнього обов'язок та передбачають
можливість настання негативних
наслідків.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 вересня 2010 року
відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
справу до судового розгляду на 14 жовтня
2010 року.

В судовому засіданні, призначеному на 14
жовтня 2010 року, судом оголошувалась
перерва до 25 жовтня 2010 року та 8
листопада 2010 року.

Судове засідання, призначене на 8
листопада 2010 року, судом відкладалось
на 29 листопада 2010 року за клопотанням
відповідача про відкладення судового
розгляду справи.

У судовому засіданні 29 листопада 2010
року судом оголошувалась перерва до 9
грудня 2010 року за клопотання
представника позивача.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надіслав
клопотання про розгляд справи без його
участі.

У своїх запереченнях проти задоволення
позовних вимог відповідач посилається
на те, що позивач при наданні послуг з
опалення житлових будинків
застосовував завищений тариф, чим
порушив вимоги пункту 12 Постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення» від
21.07.2005р. № 630, пункту 2 Розпорядження
Київської міської державної
адміністрації «Про затвердження
тарифів на теплову енергію,
встановлення та погодження тарифів на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води для
населення»від 15.10.2009р. № 1192 та пункту 2
Розпорядження Київської міської
державної адміністрації «Про
затвердження тарифів на теплову
енергію, встановлення та погодження
тарифів на комунальні послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води для населення»
від 30.11.2009р. № 1333, що призвело до
отримання ТОВ «С.П.І.
Сервіс»необґрунтованої виручки в
розмірі 76 506,84 грн.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною інспекцією з контролю за
цінами в м. Києві проведена планова
перевірка дотримання державної
дисципліни цін при формуванні,
встановленні та застосуванні тарифів
на житлово-комунальні послуги
Товариством з обмеженою
відповідальністю «С.П.І. Сервіс» за
період з травня 2009 року по червень 2010
року. За результатами перевірки
відповідачем складений акт від 18.08.2010р.
за № 195, на підставі якого прийнято
рішення про застосування економічних
санкцій за порушення державної
дисципліни цін від 26.08.2010р. за № 109 на
загальну суму 229 520,52 грн., з яких 76 506,84
грн. - сума необґрунтовано отриманої
виручки, 153 013,68 грн. -штраф та винесено
припис від 26.08.2010р. № 110 про виконання
законних вимог щодо усунення порушень
державної дисципліни цін, яким
зобов'язано позивача в місячний термін
усунути порушення державної
дисципліни цін при встановленні та
застосуванні цін (тарифів) на послуги
центрального опалення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням вищезазначених вимог,
Окружний адміністративний суд міста
Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 19
Господарського кодексу України
держава здійснює контроль і нагляд за
господарською діяльністю суб'єктів
господарювання у сфері цін і
ціноутворення - з питань додержання
суб'єктами господарювання державних
цін на продукцію і послуги.

Згідно з частиною 4 статті 19
Господарського кодексу України органи
державної влади і посадові особи,
уповноважені здійснювати державний
контроль і державний нагляд за
господарською діяльністю, їх статус та
загальні умови і порядок здійснення
контролю і нагляду визначаються
законами.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначено Законом України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності»від 05.04.2007р. № 877-V (далі по
тексту - Закон України від 05.04.2007р. №
877-V).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону
України від 05.04.2007р. № 877-V орган
державного нагляду (контролю) в межах
повноважень, передбачених законом, під
час здійснення державного нагляду
(контролю) має право: вимагати від
суб'єкта господарювання усунення
виявлених порушень вимог
законодавства; вимагати припинення
дій, які перешкоджають здійсненню
державного нагляду (контролю);
відбирати зразки продукції, призначати
експертизу, одержувати пояснення,
довідки, документи, матеріали,
відомості з питань, що виникають під
час державного нагляду (контролю),
відповідно до закону; надавати
(надсилати) суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
усунення порушень і недоліків;
накладати штрафні санкції та вживати
заходи, передбачені законом.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про ціни та ціноутворення»від 03.12.1990р.
№ 507 (далі по тексту - Закон України від
03.12.1990р. № 507), Україна згідно з
Декларацією про державний суверенітет
України та Законом України «Про
економічну самостійність
України»самостійно здійснює політику
цін. Закон визначає основні принципи
встановлення і застосування цін і
тарифів та організацію контролю за їх
дотриманням на території республіки.

Згідно статей 1, 2 Закону України від
03.12.1990р. № 507, законодавство України про
ціноутворення складається з цього
Закону та інших актів законодавства
України, що видаються відповідно до
нього.

Цей Закон поширюється на всі
підприємства й організації незалежно
від форм власності, підпорядкованості
і методів організації праці та
виробництва.

Положеннями статті 4 Закону України від
03.12.1990р. № 507 визначено компетенцію
Кабінету Міністрів України в галузі
ціноутворення, відповідно до якої
останній: забезпечує здійснення в
республіці державної політики цін;
визначає перелік продукції, товарів і
послуг, державні фіксовані та
регульовані ціни і тарифи на які
затверджуються відповідними органами
державного управління, крім сфери
телекомунікацій, електроенергетики,
централізованого теплопостачання,
водопостачання та водовідведення;
визначає повноваження органів
державного управління в галузі
встановлення і застосування цін
(тарифів), а також по контролю за цінами
(тарифами).

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону
України від 03.12.1990р. № 507 державний
контроль за цінами здійснюється при
встановленні і застосуванні державних
фіксованих та регульованих цін і
тарифів. При цьому контролюється
правомірність їх застосування та
додержання вимог законодавства про
захист економічної конкуренції.

Частиною 2 статті 13 вищезазначеного
Закону передбачено, що контроль за
додержанням державної дисципліни цін
здійснюється органами, на які ці
функції покладено Урядом України.
Вказані органи здійснюють контроль у
взаємодії з профспілками, спілками
споживачів та іншими громадськими
організаціями.

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 13.09.2000р. №1432 «Про Державну
інспекцію з контролю за
цінами»утворено Державну інспекцію з
контролю за цінами та зобов'язано
Міністерство економіки подати у
місячний термін в установленому
порядку Кабінетові Міністрів України
проект Положення про Державну
інспекцію з контролю за цінами.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 13.12.2000р. № 1819 затверджено Положення
про Державну інспекцію з контролю за
цінами (далі по тексту -Положення),
відповідно до пункту 3 якого основними
завданнями Держцінінспекції є:
організація та здійснення відповідно
до законодавства функцій з контролю та
нагляду за дотриманням центральними та
місцевими органами виконавчої влади,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, суб'єктами господарювання вимог
щодо формування, встановлення та
застосування цін (тарифів); проведення
цінових спостережень на споживчому та
товарних ринках.

Згідно з пунктом 11 цього Положення
Держцінінспекція має територіальні
органи в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
які становлять єдину систему органів
державного контролю за цінами і мають
права, передбачені пунктами 5, 6 цього
Положення.

За змістом підпункту 2 пункту 4
Положення Держцінінспекція відповідно
до покладених на неї завдань у межах
своєї компетенції здійснює перевірки
додержання порядку формування,
встановлення і застосування цін і
тарифів, а також їх економічного
обґрунтування.

Відповідно до пункту 5 Положення
Держцінінспекція, зокрема, має право
проводити відповідно до законодавства
перевірку бухгалтерських книг, звітів,
кошторисів, декларацій, показників, що
відображаються у розрахункових
документах незалежно від способу
подання інформації, пов'язаних з
формуванням, встановленням та
застосуванням цін (тарифів);
знайомитися з установчими документами
та свідоцтвом про державну реєстрацію;
перевіряти у посадових осіб,
відповідальних за формування,
встановлення та застосування цін
(тарифів), документи, що посвідчують
особу; проводити перевірку
достовірності даних, наведених у
документах з питань порядку
формування, встановлення та
застосування державних фіксованих та
регульованих цін; вимагати відповідно
до законодавства усунення виявлених
порушень порядку формування,
встановлення та застосування цін
(тарифів), а також здійснення
перерахунку вартості товарів, робіт і
послуг, ціни (тарифи) на які сформовані,
встановлені та/або застосовані з
порушенням законодавства (якщо
фактичну оплату товарів, робіт та
послуг не проведено) для розрахунків із
споживачами; приймати відповідно до
законодавства рішення про
застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення порядку формування,
встановлення та застосування цін
(тарифів).

Згідно з Інструкцією про порядок
застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами,
затвердженої наказом Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України, Міністерства
фінансів України від 03.12.2001р. №298/519,
прийняття таких рішень за фактами
порушення державної дисципліни цін
покладено на Держцінінспекцію та
відповідні державні інспекції з
контролю за цінами в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

За таких підстав, органом,
уповноваженим державою здійснювати
відповідні функції у даних спірних
відносинах є Державна інспекція з
контролю за цінами в м. Києві.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів, ТОВ «С.П.І. Сервіс»є
балансоутримувачем та обслуговує два
житлові будинки у м. Києві по вулиці
Львівській № 22 та № 22а. Основною
діяльністю позивача є забезпечення
мешканців цих будинків всіма
житлово-комунальними послугами та
здійснення благоустрою прибудинкових
територій.

Між позивачем та АЕК «Київенерго»були
укладені Договори від 01.07.2007р. № 8885122 та
від 25.11.2009р. № 8885141 на постачання
теплової енергії в будинки, які
обслуговує ТОВ «С.П.І. Сервіс». Загальна
площа житлових будинків за № 22 та № 22а
по вул. Львівській складає 26 291,4 кв.м;
загальна площа квартир будинків
становить 23 280,1 кв.м; опалювальна площа
квартир дорівнює 20 834,5 кв.м. У вказаних
будинках встановлені будинкові
прилади обліку теплової енергії, що
вимірюють отримання теплової енергії
від постачальника загалом, не
розподіляючи її за видами теплових
навантажень -окремо для потреб
опалення та окремо для потреб гарячого
водопостачання.

Позивач посилається на ту обставину, що
дані про кількість споживання
теплоенергії за типами теплових
навантажень, обраховані АЕК
«Київенерго»на підставі проектних
показників споживання теплоенергії,
які були заявлені та наведені у
додатках №1 до Договорів на постачання
теплової енергії від 01.07.2007р. № 8885122 та
від 25.11.2009р. № 8885141. Ці показники є
прогнозованими на етапі проектування
будинку, а тому можуть суттєво
відрізнятися від реальних фактичних
обсягів споживання теплової енергії за
кожним типом теплових навантажень.

Також, позивач вказує, що Держінспекція
з контролю за цінами в м. Києві при
складанні акта перевірки використала
недостовірні відомості щодо спожитої
будинками теплової енергії на опалення
житлових приміщень, а інформацію ТОВ
«С.П.І. Сервіс»щодо дійсних обсягів
спожитої теплоенергії за типами
теплових навантажень на опалення та
гаряче водопостачання до уваги не
взяла.

Як зазначено в листі Структурного
відокремленого підрозділу «Енергозбут
Київенерго»АЕК «Київенерго»від
20.09.2010р. за № 048-237-11643, загальна
кількість фактично спожитої теплової
енергії, за кожним житловим будинком, у
розрахунковому періоді (місяці)
визначається за показаннями
будинкових вузлів комерційного обліку,
які встановлені на загальному вводі.
Оскільки системи центрального
опалення (ЦО) та гарячого
водопостачання будинків (ГВП) не
обладнані окремими теплолічильниками,
величини фактичного споживання
теплової енергії за видами теплових
навантажень для потреб ЦО та ГВП, на
виконання умов чинних Договорів
визначаються відповідно до договірних
проектних теплових навантажень (за
видами) і фактичного часу роботи
системи у розрахунковому періоді.

Суд не погоджується з даними
висновками позивача з огляду на
наступне.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2
Договорів на постачання теплової
енергії від 01.07.2007р. № 8885122 та від
25.11.2009р. № 8885141, при виконанні умов цього
Договору, а також вирішенні всіх
питань, що не обумовлені цим Договором,
сторони зобов'язуються
керуватися тарифами, затвердженими
Київською міською державною
адміністрацією, чинним законодавством
України, Правилами користування
тепловою енергією, нормативними актами
з питань користування, обліку та
взаєморозрахунків за енергоносії.

Відповідно до пункту 2 статті 7 Закону
України «Про житло-комунальні
послуги»від 24.06.2004 року № 1875-IV до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

Положеннями пункту 2 статті 22 Закону
України «Про столицю України
-місто-герой Київ»від 15.01.1999р. № 401-XIV
визначено, що Київська міська рада та
Київська міська державна
адміністрація, кожна в межах своєї
компетенції, встановленої законами
України, мають право встановлювати
порядок утримання та експлуатації
об'єктів, розташованих у місті, та
прилеглої до них території, правила
благоустрою, торговельного,
побутового, транспортного,
житлово-комунального та іншого
соціально-культурного обслуговування,
визначати особливості
землекористування та використання
інших природних ресурсів.

Так, Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації «Про
встановлення та погодження тарифів на
комунальні послуги з центрального
опалення і постачання гарячої води»від
30.07.2007р. № 978 була встановлена плата за
послуги з центрального опалення
виконавцям цієї послуги для
розрахунків з населенням з початку 2009
року.

Згідно з Розпорядженням Київської
міської державної адміністрації «Про
затвердження тарифів на теплову
енергію, встановлення та затвердження
тарифів на комунальні послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води для
населення»від 29.04.2009р. № 520 були
затверджені тарифи на теплову енергію,
що виробляється АК "Київенерго" та ЗАТ
"ЕК "ДАРтеплоцентраль" для відпуску
балансоутримувачам теплових пунктів, в
тому числі житлово-експлуатаційним
організаціям, житлово-будівельним
кооперативам, об'єднанням
співвласників багатоквартирних
будинків, іншим балансоутримувачам
жилих будинків усіх форм власності, для
вироблення/створення комунальних
послуг з централізованого опалення і
постачання гарячої води населенню, за
виключенням теплової енергії, що
відпускається ЗАТ "ЕК
"ДАРтеплоцентраль" через теплові
пункти, які знаходяться на балансі АК
"Київенерго", та введені в дію з 01.06.2009р.

В подальшому вказане Розпорядження
було зупинено згідно з Розпорядженням
Кабінету Міністрів України «Про
зупинення дії деяких розпоряджень
голови Київської міської
держадміністрації з питань
встановлення (погодження) тарифів на
житлово-комунальні послуги в м.
Києві»від 17.07.2009р. № 842-р.

Розпорядження Київської міської
державної адміністрації «Про
затвердження тарифів на теплову
енергію, встановлення та затвердження
тарифів на комунальні послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води для
населення»від 29.04.2009р. № 520 втратило
чинність згідно з Розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації «Про затвердження
тарифів на теплову енергію,
встановлення та погодження тарифів на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води для
населення»від 15.10.2009р. №1192, які
вводилися в дію з 01.10.2009р.

Розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 15.10.2009р. №
1192 було скасовано Розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації «Про затвердження
тарифів на теплову енергію,
встановлення та погодження тарифів на
комунальні послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води для
населення»від 30.11.2009р. № 1333.

Таким чином, в період, що перевірявся
діяли Розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 30.07.2007р. №
978, від 29.04.2009р. № 520, від 15.10.2009р. № 1192 та
від 30.11.2009р. № 1333.

Згідно з пунктом 2 Розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 30.11.2009р. № 1333,
встановлені тарифи на комунальні
послуги з централізованого опалення і
постачання гарячої води виконавцям цих
послуг комунальної форми власності для
здійснення розрахунків з населенням та
погодити на цьому рівні тарифи на
зазначені послуги виконавцям цих
послуг інших форм власності, та введені
в дію з 01.01.2010р.

Також вказано, що тарифи, зазначені в
пункті 2 цього розпорядження,
враховують вартість холодної води, яка
закуповується для виробництва послуг з
централізованого постачання гарячої
води усіма балансоутримувачами
теплових пунктів, в тому числі АК
«Київенерго»(в частині теплових
пунктів, що знаходяться на її балансі
та в зоні теплопостачання АК
«Київенерго») і ЗАТ "ЕК
«Дартеплоцентраль»- на теплових
пунктах, що знаходяться на балансі АК
«Київенерго»в зоні теплопостачання
ЗАТ «ЕК «Дар теплоцентраль».

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами, в
опалювальному періоді 2009-2010 року
перерахунки позивачем за надані
послуги по опаленню житлових будинків
не проводилися. Фактичне нарахування
ТОВ «С.П.І. Сервіс»здійснювало на
підставі показників встановлених
приладів обліку теплової енергії за
вирахуванням кількості Гкал, які
зараховувалися на гаряче
водопостачання шляхом проведення
непередбаченого розрахунку, у зв'язку з
тим, що теплова енергія на опалення та
гаряче водопостачання обліковується
загальнобудинковим лічильником, без їх
виокремлення.

Як вже зазначалося вище,
Розпорядженнями Київської міської
державної адміністрації від 15.10.2009р. №
1192 та від 30.11.2009р. № 1333 введені в дію
тарифи на комунальні послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води виконавцям цих
послуг комунальної форми власності для
здійснення розрахунків з населенням,
які вводилися в дію з 01.01.2009р. та з
01.01.2010р. відповідно.

При проведенні перевірки позивачем
були надані Держінспекції з контролю
за цінами договори від 01.07.2007р. № 8885122 та
від 25.11.2009р. № 8885141 на постачання
теплової енергії у гарячій воді,
помісячні облікові картки
Структурного відокремленого
підрозділу «Енергозбут»АЕК
«Київенерго»та оборотно-сальдові
відомості по кожному будинку за
конкретний місяць. Вказані документи
були засвідчені печаткою підприємства
та підписом уповноваженої особи.

Як зазначено в підпункті 2.2.2 пункту 2.2
розділу 2 договорів, Постачальник
зобов'язується щомісячно оформляти для
Споживача величину фактично спожитої
теплової енергії, визначену в
гігакалоріях (табуляграму), та її
вартість за кожним спожитим особовим
рахунком Споживача за розрахунковий
період.

В акті перевірки від 18.08.2010р. № 195
наведений розрахунок необґрунтовано
отриманої виручки позивачем (стор.7-8), з
якого вбачається, що ТОВ «С.П.І.
Сервіс»застосовував завищений тариф
для розрахунку з мешканцями будинків №
22 та № 22а по вул. Львівській у м. Києві
за фактично спожиту теплову енергію,
яка пішла на опалення, замість тарифів,
які були встановлені відповідними
Розпорядженнями Київської міської
державної адміністрації № 1192 та № 1333.

Відповідно до статті 30 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
державне регулювання цін/тарифів
базується на таких основних принципах:
доступності житлово-комунальних
послуг для всіх споживачів та рівності
правових гарантій; нормативного
регулювання надання
житлово-комунальних послуг споживачам
за цінами/тарифами, затвердженими в
установленому законом порядку;
відповідності рівня цін/тарифів
розміру економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво; відкритості,
доступності та прозорості структури
цін/тарифів для споживачів та
суспільства; відповідності оплати
житлово-комунальних послуг їх
наявності, кількості та якості;
відповідальності
виконавців/виробників за недотримання
вимог стандартів, нормативів, норм,
порядків та правил; гарантії
соціального захисту населення при
оплаті за житлово-комунальні послуги
та випередження зростання доходів
населення над зростанням цін/тарифів
на житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про теплопостачання»від 02.06.2005р. №2633-IV
(далі по тексту - Закон України від
02.06.2005р. №2633-IV), тариф (ціна) на теплову
енергію - грошовий вираз витрат на
виробництво, транспортування,
постачання одиниці теплової енергії (1
Гкал) з урахуванням рентабельності
виробництва, інвестиційної та інших
складових, що визначаються згідно із
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання;

система централізованого
теплопостачання - сукупність джерел
теплової енергії, магістральних та
місцевих (розподільчих) теплових мереж,
що об'єднані між собою та
використовуються для
теплозабезпечення споживача,
населеного пункту, яка включає системи
децентралізованого та
помірно-централізованого
теплопостачання;

теплова енергія - товарна продукція, що
виробляється на об'єктах сфери
теплопостачання для опалення,
підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу.

Статтею 20 Закону України від 02.06.2005р.
№2633-IV встановлено, що тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, крім тарифів на
виробництво теплової енергії для
суб'єктів господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії,
затверджуються Національною комісією
регулювання ринку комунальних послуг
України та органами місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законодавством.

Згідно з додатками до Розпоряджень
Київської міської державної
адміністрації від 15.10.2009р. № 1192 та від
30.11.2009р. № 1333, централізоване опалення
при наявності будинкового та
квартирних засобів обліку теплової
енергії, яка використовується на
опалення, для проведення розрахунків з
населенням встановлено за 1 Гкал на
рівні 130,60 грн.

Відповідно до пунктів 3, 4 Правил
користування тепловою енергією,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198
(далі по тексту -Правила), споживач
теплової енергії - фізична особа, яка є
власником будівлі або суб'єктом
підприємницької діяльності, чи
юридична особа, яка використовує
теплову енергію відповідно до
договору. Користування тепловою
енергією допускається лише на підставі
договору купівлі-продажу теплової
енергії між споживачем і
теплопостачальною організацією (далі -
договір), крім підприємств, що
виробляють та використовують теплову
енергію для цілей власного
виробництва. Договори укладаються
відповідно до типових договорів. Форми
типових договорів затверджуються
центральним органом виконавчої влади у
сфері теплопостачання.

Згідно з пунктом 23 Правил розрахунки
за спожиту теплову енергію
здійснюються на межі продажу, яка є
межею балансової належності
(відповідальності), відповідно до
договору на підставі показів вузла
обліку згідно з діючими тарифами
(цінами), затвердженими в установленому
порядку.

У споживачів, що не мають приладів
комерційного обліку, обсяг фактично
спожитої теплової енергії
розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі, з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

Споживач теплової енергії зобов'язаний
дотримуватися вимог
нормативно-технічних документів та
договору (пункт 40 Правил).

Позивач стверджує, що показники про
кількість споживання теплоенергії за
типами теплових навантажень,
вирахувані постачальником на підставі
проектних показників споживання
теплоенергії, які були заявлені та
наведені у додатках №1 до договорів від
01.07.2007р. № 8885122 та від 25.11.2009р. № 8885141 на
постачання теплової енергії, а ці
показники є лише прогнозованими на
етапі проектування будинку, а тому
можуть суттєво відрізнятися від
реальних фактичних обсягів споживання
тепло енергії за кожними типом
теплових навантажень.

Однак, вказане твердження
спростовується листом Структурного
відокремленого підрозділу «Енергозбут
Київенерго»від 20.09.2010р. № 048-237-11643,
згідно з яким «оскільки системи
центрального опалення (ЦО) та гарячого
водопостачання будинків (ГВП) не
обладнані окремими теплолічильниками,
величини фактичного споживання
теплової енергії за видами теплових
навантажень для потреб ЦО та ГВП, на
виконання умов чинних Договорів
визначаються відповідно до договірних
проектних теплових навантажень (за
видами) і фактичного часу роботи
системи у розрахунковому періоді».

Отже, ТОВ «С.П.І. Сервіс»при розрахунках
зі споживачами зобов'язаний
користуватися даними, які викладені в
додатку № 1 до договорів від 01.07.2007р. №
8885122 та від 25.11.2009р. № 8885141 на постачання
теплової енергії.

Як вже зазначалося вище, Договори від
01.07.2007р. № 8885122 та від 25.11.2009р. № 8885141 на
постачання теплової енергії, укладені
між позивачем та АЕК
«Київенерго»містять вимогу щодо
оформлення величини фактично спожитої
теплової енергії визначеної в
гігокалоріях (табуляграми) та
визначення її вартості за кожним
особовим рахунком «Споживача»за
розрахунковий період (місяць) (підпункт
2.2.2 пункту 2.2 розділу 2 договорів).
Вказані табуляграми містять
конкретний обсяг теплової енергії, яка
використовувалась для опалення
будинків № 22 та № 22а по вул. Львівській.

Окрім того, позивач самостійно вказав у
Договорах, що сторони зобов'язуються
керуватися тарифами, затвердженими
Київською міською державною
адміністрацією, чинним законодавством
України, Правилами користування
тепловою енергією, нормативними актами
з питань користування, обліку та
взаєморозрахунків за енергоносії
(пункт 2.1 розділу 2 договорів).

Отже, при нарахуванні мешканцям
будинків плати за центральне опалення
у вартість цієї послуги включено
більшу кількість Гкал, ніж
використовувалось фактично.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 р. № 630 затверджені «Правила
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення»(далі по
тексту -Правила № 630). Ці Правила
регулюють відносини між суб'єктом
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово-комунальних
послуг (далі - виконавець), і фізичною та
юридичною особою (далі - споживач), яка
отримує або має намір отримувати
послуги з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення (далі - послуги).

Згідно з пунктом 29 Правил № 630,
споживач має право на:

1) зменшення розміру плати у разі
надання послуг не в повному обсязі,
зниження їх якості, зокрема відхилення
їх кількісних та/або якісних
показників від затверджених
нормативів (норм) споживання;

2) усунення виконавцем виявлених
недоліків у наданні послуг.

Позивач, в порушення вимог вказаного
пункту, не здійснив перерахунок
мешканцям житлових будинків. З наданих
до перевірки квитанцій на сплату за
житлово-комунальні послуги,
вбачається, що тариф, який
застосовувався Товариством протягом
періоду, який перевірявся, по будинках
за № 22 та № 22а по вул. Львівській,
складав від 0,30 грн./м.кв. до 4,48 грн./м.кв.
опалювальної площі квартири (жовтень
2009 р. -квітень 2010 р.).

Однак, фактичний тариф за послуги
опалення за 1 м.кв. опалювальної площі, з
урахуванням Розпоряджень Київської
міської державної адміністрації від
15.10.2009р. № 1192 та від 30.11.2009р. № 1333 повинен
дорівнювати від 0,30 грн./кв м до 3,09
грн./кв м. Отже, позивачем були
застосовані завищені тарифи, що
призвело до отримання необґрунтованої
виручки.

Статтею 14 Закону України від 03.12.1990р. №
507-XII передбачено, що вся необґрунтовано
одержана підприємством, організацією
сума виручки в результаті порушення
державної дисципліни цін та діючого
порядку визначення вартості
будівництва, що здійснюється із
залученням коштів Державного бюджету
України, бюджету Автономної Республіки
Крим, місцевих бюджетів, а також коштів
державних підприємств, установ та
організацій підлягає вилученню в доход
відповідного бюджету залежно від
підпорядкованості підприємства,
організації. Крім того, в позабюджетні
фонди місцевих Рад стягується штраф у
двократному розмірі необґрунтовано
одержаної суми виручки. Вказані суми
списуються з рахунків підприємств і
організацій в банківських установах за
рішенням суду.

Відповідно до пункту 1.4 «Інструкції про
порядок застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами»,
затвердженої спільним наказом
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України,
Міністерства фінансів України від
03.12.2001р. № 298/519, зареєстрованої у
Міністерстві юстиції України 18.12.2001р.
за № 1047/6238, підставою для застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін є одержання
суб'єктами господарювання
необґрунтованої виручки в результаті
порушення ними чинного в періоді, що
перевіряється, порядку встановлення та
застосування цін і тарифів, які
регулюються уповноваженими органами
відповідно до вимог законодавства.

Порушеннями порядку встановлення і
застосування цін, за які накладаються
економічні санкції, є, зокрема
включення у вартість продукції та
послуг, ціни (тарифи) на які
регулюються, фактично не виконаних або
виконаних не в повному обсязі послуг
(робіт).

Аналогічна позиція щодо застосування
положень Інструкції про порядок
застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами,
затвердженої наказом від 03.12.2001р. № 298/519
викладена в Ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
11.11.2008р. у справі № К-13708/07.

Системний аналіз вищезазначених
законодавчих актів дає змогу зробити
висновок про те, що Державна інспекція
з контролю за цінами в м. Києві діяла у
межах своїх повноважень та у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Посилання позивача на те, що відповідач
при винесенні рішення про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін вказав
порушення, яке передбачене не Законом
України «Про ціни та ціноутворення», а
визначене Інструкцією про порядок
застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами, суд не
приймає до уваги.

Так, Інструкція про порядок
застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами
затверджена спільним наказом
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України та
Міністерства фінансів України у межах
владних повноважень, зареєстрована у
Міністерстві юстиції України в порядку
передбаченому для реєстрації
нормативних актів визначеному Указом
Президента України «Про Єдиний
державний реєстр нормативних
актів»від 27.06.1996р. № 468/96, а тому є
загальнообов'язковою для
невизначеного кола осіб, які
здійснюють свою господарську
діяльність у сфері дії Закону України
«Про ціни та ціноутворення».

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи
відповідача, позивач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що рішення Державної інспекції
з контролю за цінами в місті Києві про
застосування економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін від
26.08.2010р. № 109 та припис Державної
інспекції з контролю за цінами в місті
Києві про виконання законних вимог
щодо усунення порушень державної
дисципліни цін від 26.08.2010р. №110 прийняті
відповідно до вимог чинного
законодавства України, а тому, позовні
вимоги є не обґрунтованими, а позов
таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України

Суддя
А.І. Савченко

Постанову складено в повному обсязі та
підписано 16 грудня 2010 року.