Справа № 14/445
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/6865/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю секретаря: Гончарук
І.Ю.

представників: позивача ОСОБА_1

відповідача
Катамай Г.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25.06.2009 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011 у
справі №14/445 (2а-10454/08) за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., пояснення представників сторін,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25.06.2009, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011,
позовні вимоги фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3,
позивач) до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
міста Києва (далі - ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва,
відповідач) задоволено. Скасовано
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва від
01.09.2008 №1028/1704/НОМЕР_1, №1029/1704/НОМЕР_1,
№1030/1704/НОМЕР_1.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва 09.02.2011
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який своєю ухвалою від 22.03.2011 прийняв її
до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25.06.2009 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.01.2011, прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами норм
матеріального права, зокрема, пп. 8.2.1 п.
8.2 ст. 8, п.п. 16.3.3, 16.3.6 п. 16.3 ст. 16, п. «а»
п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», абз. 4 п. 2 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності» від 03.07.1998 №727, ст. 12 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища», пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», п.п. 9, 10 Порядку встановлення
нормативів збору за забруднення
навколишнього природного середовища і
стягнення цього збору, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.03.1999 №303.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі
направлення від 31.07.2008 №1109/1704
уповноваженими особами ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
проведено планову перевірку ФОП ОСОБА_3
щодо дотримання вимог податкового
законодавства з питань оподаткування
за період з 25.04.2007 по 31.03.2008, за
результатами якої складно акт від
19.08.2008 №153/17-04/НОМЕР_1.

На підставі вказаного акта перевірки
податковим органом винесено податкові
повідомлення-рішення від 01.09.2008
№1028/1704/НОМЕР_1, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання зі сплати
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 4165,12грн.; №1029/1704/НОМЕР_1, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання зі сплати єдиного податку
в розмірі 500,00грн.; №1030/1704/НОМЕР_1, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання збору за забруднення
навколишнього природного середовища в
розмірі 340,06грн., у тому числі 0,06грн.
основного платежу та 340,00грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Фактичною підставою для визначення
податкових зобов'язань став висновок
податкового органу про порушення
позивачем пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8, пп. 16.3.3, 16.3.6 п.
16.3 ст. 16, п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
внаслідок недекларування позивачем
доходів за 2007 рік в розмірі 27767,46грн.,
несплати податку з доходів фізичних
осіб з доходу в сумі 27767,46грн.; про
порушення ч. 4 ст. 2 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності»
від 03.07.1998 №727, внаслідок неналежного
ведення обліку доходів і витрат та
неперерахування позивачем до бюджету
за використання найманої праці 50
відсотків ставки єдиного податку за 5
місяців; про прушення ст. 12 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища», п.п. 9, 10 Порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.03.1999 №303, пп. 4.1.4
п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», внаслідок
неподання до ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва розрахунку збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за три квартали 2007 року.

Відповідно до пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» платник податку, що
отримує доходи нараховані особою, яка
не є податковим агентом, зобов'язаний
включити суму таких доходів до складу
загального річного оподатковуваного
доходу та подати річну декларацію з
цього податку.

Підпунктом 16.3.3 п. 16 .3 ст. 16 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» встановлено, що фізична
особа, відповідальна згідно з вимогами
цього Закону за нарахування та
утримання податку, сплачує
(перераховує) його до відповідного
бюджету: у випадку, коли така фізична
особа є податковим агентом, - за місцем
реєстрації у податкових органах; в
інших випадках - за її податковою
адресою.

Згідно декларації про доходи, одержані
ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2007 по 31.12.2007,
позивач перебував на спрощеній системі
оподаткування та задекларував обсяг
виручки від реалізації продукції в
розмірі 535030,72грн.

Податковим органом зроблено висновок,
який ґрунтується на поясненнях
позивача щодо торгової націнки на
товар, про отримання позивачем у 2007
року доходу в розмірі 562798,18 грн. з
різницею незадекларованого доходу в
розмірі 27767,46грн.

При цьому, ДПІ у Шевченківському районі
м. Києва не надано обґрунтованого
розрахунку з підтвердженням
відповідними документами щодо
фактичного застосування торгової
націнки на товар та отримання доходу
позивачем в розмірі 562798,18грн. Відтак,
визначення позивачу податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 4165,12грн. є
неправомірним.

Разом з тим, судами встановлено, що
внаслідок перевищення у 2007 році
граничного обсягу виручки від
реалізації продукції, позивачем
самостійно подано до ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
декларацію про доходи та сплачено
податок в розмірі 158,00грн. на суму, яка
перевищує 500000,00грн.

Не знайшов свого підтвердження і факт
порушення позивачем ч. 4 ст. 2 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 та
визначення податкового зобов'язання зі
сплати єдиного податку в розмірі
500,00грн., оскільки податковим органом не
доведено факт використання ФОП ОСОБА_3
у господарській діяльності найманої
праці.

Указ Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 є
спеціальним нормативно-правовим актом
у сфері регламентації порядку
оподаткування доходів, отриманих
суб'єктом підприємницької діяльності,
що сплачує єдиний податок.

Статтею 1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» №727/98 від 03.07.1998
встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500000,00грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 вказаного Указу,
у разі коли платник єдиного податку
здійснює підприємницьку діяльність з
використанням найманої праці або за
участю у підприємницькій діяльності
членів його сім'ї, ставка єдиного
податку збільшується на 50 відсотків за
кожну особу.

Згідно акта перевірки ФОП ОСОБА_3
наймана праця не використовувалася,
доходи не виплачувалися.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно копії свідоцтва
про сплату єдиного податку серія
НОМЕР_2 ОСОБА_1 - суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа
зареєстрований Дніпровською районною
у місті Києві державною адміністрацією
05.08.2005 та в 2007 році перебував на
спрощеній системі оподаткування.

Висновок податкового органу про
використанням позивачем у власній
підприємницькій діяльності найманої
праці є помилковим, оскільки факт
отримання членом сім'ї ОСОБА_1
товару у ТОВ «КОНТЕ Україна» в
червні-жовтні 2007 року не має
документального підтвердження із
здійснюваною позивачем господарською
діяльністю, що не знайшло свого
відображення і в акті перевірки.

Згідно з пп. «б» пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання у разі, якщо
дані документальних перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
деклараціях.

Оскільки в діях позивача не
встановлено порушення ч. 4 ст. 2 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» №727/98 від 03.07.1998,
правові підстави для визначення суми
податкового зобов'язання відсутні.

Статтею 12 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
визначено обов'язки громадян України у
галузі охорони навколишнього
природного середовища, які полягають у
збереженні природи, охорони та
раціонального використання її
багатств відповідно до вимог
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища;
здійсненні діяльності з додержанням
вимог екологічної безпеки, інших
екологічних нормативів та лімітів
використання природних ресурсів; не
порушенні екологічних права і законних
інтересів інших суб'єктів; внесенні
плати за спеціальне використання
природних ресурсів та штрафів за
екологічні правопорушення;
компенсації шкоди, заподіяної
забрудненням та іншим негативним
впливом на навколишнє природне
середовище.

Громадяни України зобов'язані
виконувати й інші обов'язки у галузі
охорони навколишнього природного
середовища відповідно до
законодавства України.

Підставою для висновку податкового
органу щодо порушення позивачем ст. 12
вказаного Закону є використання у
власній підприємницькій діяльності
пального, в результаті спалення якого
утворюються забруднюючі речовини.

Судами встановлено, що згідно довідки
Управління державної автомобільної
інспекції Головного управління у місті
Києві за ФОП ОСОБА_3 транспортних
засобів у місті Києві не зареєстровано.
Посвідчення на ім'я позивача було
видано 30.05.2008, в той час, як перевірка
проводилася в період з 05.04.2007 по 31.03.2008.

У зв'язку з відсутністю порушення, слід
погодитися з висновком судів
попередніх інстанцій щодо
неправомірного визначення позивачу
податкового зобов'язання зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища в розмірі 340,06грн., у тому
числі 0,06грн. основного платежу та
340,00грн. штрафних (фінансових) санкцій

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків судів не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231,
та ч.5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25.06.2009 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від
20.01.2011залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв