Справа № 2а/1570/1881/11
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/42873/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Сороки М.О., при секретарі:Носенко Л.О.,
за участю: представника позивача
Марочкіна В.О.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Русіч і К» на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2012
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Русіч і К»
до Ізмаїльської районної державної
адміністрації Одеської області, третя
особа: ОСОБА_7, про визнання
протиправними дій, визнання
розпорядження недійсним, -в с т а н о в и
л а:Товариство з обмеженою
відповідальністю «Русіч і К»
звернулось до суду з позовом до
Ізмаїльської районної державної
адміністрації Одеської області, третя
особа: ОСОБА_7, про визнання
протиправними дій, визнання
розпорядження недійсним.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2011
року позов задоволено.

Визнано дії Ізмаїльської районної
державної адміністрації щодо
прийняття розпорядження «Про надання
громадянину ОСОБА_7 земельної ділянки
загальною площею 68,565 га з земель
сільськогосподарського призначення,
що віднесені до земель резервного
фонду (за межами населеного пункту) для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Матроської сільської ради»

від 12 травня 2003 року №360/А-2003
протиправними.

Визнано протиправним та скасовано
розпорядження Ізмаїльської районної
державної адміністрації «Про надання
громадянину ОСОБА_7 земельної ділянки
загальною площею 68,565 га з земель
сільськогосподарського призначення,
що віднесені до земель резервного
фонду (за межами населеного пункту) для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Матроської сільської ради»

від 12 травня 2003 року №360/А-2003.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2012
року постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2011
року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням суду апеляційної
інстанції, товариство з обмеженою
відповідальністю «Русіч і К»
звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю «Русіч і К»
набуло зареєстрованого права
власності на нежитлову будівлю, яка
складається з нежитлової будівлі,
підстанції, берегової механізованої
установки, трансформаторної
підстанції загальною площею 141,5 кв. м.,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за
договором купівлі-продажу

від 05 листопада 2009 року.

Розпорядженням Ізмаїльської районної
державної адміністрації №02/А-2010

від 11 січня 2010 року позивачу був
наданий дозвіл на виготовлення
технічної документації щодо надання в
довгострокову оренду земельної
ділянки загальною площею 137,5128 га, в
тому числі 126, 1033 га земель під штучними
водосховищами та 11, 4095 га земель під
гідротехнічними спорудами, із земель
водного фонду, які перебувають у запасі
Матроської сільської ради (за межами
населеного пункту) у зв'язку з набуттям
позивачем права власності на нерухоме
майно.

Розпорядженням Ізмаїльської районної
державної адміністрації від 23 квітня
2010 року № 263А-2010 позивачу було
затверджено технічну документацію
щодо надання в довгострокову оренду
земельної ділянки загальною площею
137,5128 га, в тому числі

126, 1033 га земель під штучними
водосховищами та 11, 4095 га земель під
гідротехнічними спорудами, із земель
водного фонду, які перебувають у запасі
Матроської сільської ради (за межами
населеного пункту) із земель водного
фонду на території Матроської
сільської ради для рибогосподарських
потреб та обслуговування нерухомого
майна.

Разом з тим, у січні-лютому 2011 року
позивачу стало відомо про
розпорядження Ізмаїльської районної
державної адміністрації від 12 травня
2003 року № 360/А-2003 «Про надання
громадянину ОСОБА_7 земельної ділянки
загальною площею

68, 565 га з земель
сільськогосподарського призначення,
що віднесені до земель резервного
фонду (за межами населеного пункту) для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Матроської сільської Ради»,
яким ОСОБА_7 надано в оренду терміном на
25 років земельну ділянку площею 68,565 га,
розташовану за межами населеного
пункту на території Матроської
сільської ради для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Зазначена земельна ділянка є частиною
цілої земельної ділянки загальною
площею 137,5128 га, щодо якої позивачу
розпорядженням Ізмаїльської районної
державної адміністрації було
затверджено технічну документацію для
надання в довгострокову оренду.

Вважаючи, що розпорядження
Ізмаїльської районної державної
адміністрації

від 12 травня 2003 року № 360/А-2003 щодо
надання ОСОБА_7 земельної ділянки в
оренду є протиправним та таким, що
впливає на можливість подальшої
реалізації права користування
земельною ділянкою загальною площею
137,5128 га, щодо якої відповідачем
затверджена проектна документація,
позивач звернувся до суду із позовом.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» (в
редакції, чинній на момент винесення
оскаржуваного розпорядження) на
виконання Конституції України, законів
України, актів Президента України,
Кабінету Міністрів України,
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади, власних і
делегованих повноважень голова
місцевої державної адміністрації в
межах своїх повноважень видає
розпорядження, а керівники управлінь,
відділів та інших структурних
підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій, прийняті в
межах їх компетенції, є обов'язковими
для виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.

Положеннями статті 13 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
до відання місцевих державних
адміністрацій у межах і формах,
визначених Конституцією і законами
України, належить вирішення питань,
зокрема, щодо використання землі,
природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до статті 17 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент винесення оскаржуваного
розпорядження) до повноважень місцевих
державних адміністрацій у галузі
земельних відносин належить, зокрема,
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу
України визначено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про оренду землі» (в редакції, чинній
на момент винесення оскаржуваного
розпорядження) орендодавцями
земельних ділянок, що перебувають у
державній власності, є районні,
обласні, Київська і Севастопольська
міські державні адміністрації, Рада
Міністрів Автономної Республіки Крим
та Кабінет Міністрів України у межах їх
повноважень. Рішення про надання в
оренду земельних ділянок зазначені
органи державної влади приймають при
попередньому погодженні цих питань на
сесіях відповідних рад.

Разом з тим, судами не встановлено, чи
мало місце попереднє погодження
надання в оренду земельної ділянки при
прийнятті оскаржуваного розпорядження

від 12 травня 2003 року № 360/А-2003 щодо
надання ОСОБА_7 земельної ділянки в
оренду.

Також згідно зі статтею 20 Земельного
кодексу України віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Зміна цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Положеннями статті 21 Земельного
кодексу України визначені наслідки
порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для: визнання недійсними
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання (передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам;
визнання недійсними угод щодо
земельних ділянок; відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною;
притягнення до відповідальності
відповідно до закону громадян та
юридичних осіб, винних у порушенні
порядку встановлення та зміни
цільового призначення земель.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
оскаржуваним розпорядженням
Ізмаїльської районної державної
адміністрації від 12 травня 2003 року
ОСОБА_7 надано в оренду земельну
ділянку площею 68, 565 га із земель
сільськогосподарського призначення.

Разом з тим, позивачу Ізмаїльською
районною державною адміністрацією
було затверджено технічну
документацію щодо надання в
довгострокову оренду земельної
ділянки загальною площею 137,5128 га, в
тому числі 126, 1033 га земель під штучними
водосховищами та 11, 4095 га земель під
гідротехнічними спорудами, частиною
якої є оспорювана земельна ділянка, із
земель водного фонду.

При цьому, позивач стверджує, що дана
земельна ділянка належить до земель
водного фонду та зміна її цільового
призначення у встановленому законом
порядку при винесенні відповідачем
оскаржуваного розпорядження не
здійснювалась.

Зазначені обставини та твердження
позивача судами не перевірені та не
досліджені, правова оцінка їм не
надана.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до положень статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з вимогами частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає, що судами неповно
з'ясовані обставини справи, - а тому
постановлені рішення не можна вважати
законними і обґрунтованими, та
постановленими з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що постановлені
у справі рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню, а справа - поверненню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Русіч і К»
задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2011
року та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2012 року - скасувати.

Справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Русіч і К»
до Ізмаїльської районної державної
адміністрації Одеської області, третя
особа: ОСОБА_7, про визнання
протиправними дій, визнання
розпорядження недійсним - направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: