Справа № 464/11826/13-а 6-а/464/130/13
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
Справа № 876/15763/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В.В., Рибачука А. І.;

за участю секретаря судового засідання
- Сердюк О. Ю.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова на ухвалу
Сихівського районного суду м. Львова
від 29 листопада 2013 року про зміну
способу виконання рішення суду в
справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова про
стягнення та перерахунок соціальних
виплат, -

ВСТАНОВИВ:

До Сихівського районного суду м. Львова
надійшла заява про зміну способу і
порядку виконання постанови
Сихівського районного суду м. Львова у
спосіб стягнення з управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова на користь ОСОБА_2 суми
пенсії, перерахованої в ході виконання
постанови суду від 23 січня 2013 року у
справі № 2а-1994/11, відповідно до
розпорядження управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі м.
Львова № 169540 від 15 лютого 2013 року.

В обґрунтування вимог заяви вказано, що
у боржника відсутні кошти для
виконання рішення зобов'язального
характеру щодо виплати перерахованих
коштів.

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 29 листопада 2013 року заяву
задоволено. Змінено спосіб виконання
постанови Сихівського районного суду
м. Львова від 09 листопада 2011 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова в частині зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова виплатити
ОСОБА_2 за період з 01 квітня 2011 року по 22
липня 2011 року включно підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком на підставі положень ст. 6
Закону України «Про соціальних захист
дітей війни», з врахуванням положень
абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум, у
спосіб стягнення управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова на користь ОСОБА_2
суми нарахованого за період з 01 квітня
2011 року по 22 липня 2011 року включно
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком на
підставі положень ст. 6 Закону України
«Про соціальних захист дітей війни», з
врахуванням положень абз. 1 ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум, згідно
розпоряджень управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі м.
Львова № 169540 від 15 лютого 2013 року.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що
оскільки ОСОБА_2 здійснено нарахування
коштів, але не їх виплата, по причині
відсутності в бюджеті управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова коштів для цієї мети,
слід змінити спосіб виконання рішення
суду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою,
відповідачем - управлінням Пенсійного
фонду України в Галицькому районі м.
Львова, подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану ухвалу та постановити нову
ухвалу, якою відмовити в задоволенні
заяви.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що суд, здійснюючи
зміну порядку чи способу виконання
судового рішення, не може змінювати
змісту резолютивної частини рішення та
способу захисту порушеного права,
обраного судом для при вирішенні
справи по суті.

Позивач, у судовому засіданні вимоги
апеляційної скарги заперечив та
просить таку залишити без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
були повідомлені належним чином, а
тому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до переконання, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Задовольняючи заяву про зміну способу
виконання судового рішення, суд першої
інстанції мотивував своє рішення тим,
що боржником виконано зобов'язальну
частину рішення про нарахування
пенсії.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії.

Згідно із п.2 ч.2 ст.162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії.

За таких обставин, беручи до уваги
вищенаведені норми законодавства та
аналізуючи резолютивну частину
постанови Сихівського районного суду
м. Львова від 09 листопада 2011 року,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла висновку про те, що зобов'язання,
покладені на відповідача цим судом, є
позовними вимогами як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача,
які суд задовольнив.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що заявник просив змінити не
спосіб виконання рішення суду, а судове
рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови, попри те, що в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій,
згідно вимог ст.ст.198, 223 КАС України.

Відтак, суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи видно, що виконання
постанови суду першої інстанції
неможливе через відсутність коштів,
виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
«захист порушеного права у судовому
рішенні» і «спосіб виконання судового
рішення» не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Також суд апеляційної інстанції
зазначає, що вирішення питання про
стягнення коштів як заборгованості
невиплаченої пенсії, яка нарахована у
разі виконання рішення
адміністративного суду, відноситься до
юрисдикції цивільних судів.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
ухвала суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196 , 199, 202, 205, 206, 211, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м.
Львова від 29 листопада 2013 року про
зміну способу виконання рішення суду в
справі № 2а-1994/11 - скасувати.

У задоволенні заяви про зміну способу
виконання рішення суду в справі №
2а-1994/11 за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили, а у випадку коли,
відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС
України, складення ухвали в повному
обсязі відкладено - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. В.
Клюба

А. І.
Рибачук

Ухвалу складено в повному обсязі 24
березня 2014 року.