Справа № 826/15362/13-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нео Центр» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нео Центр» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від 17
вересня 2013 року №8, №8,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від 17
вересня 2013 року №8, №8.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
грудня 2013 року у задоволенні позову
відмолено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу з підстав порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
грудня 2013 року та ухвалити нове судове
рішення про задоволення позову.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України не перешкоджає судовому
розгляду справи. У зв'язку з цим,
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовою особою відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово - господарських відносин з
ТОВ «Асгільдія» за період з 01.01.2011 року
по 30.06.2013 року; за наслідками перевірки
складено акт від 30.08.2013 року
№297/26-55/22/08/36387377.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму
333500,00 грн. за ІІ - ІV квартали 2011 року; п.
198.1, п. 198.6 ст. 198, ст. 185 ПК України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 290000,00
грн., у тому числі за серпень 2011 року на
21666,67 грн., жовтень 2011 року - 128333,33 грн.,
листопад 2011 року - 65000,00 грн., грудень 2011
року - 75000,00 грн.

В обґрунтування заниження податкових
зобов'язань орган державної податкової
служби посилається на не підтвердження
реальності здійснення господарських
відносин із ТОВ «Асгільдія», оскільки
під час перевірки вказаного
контрагента встановлено
документування господарських операцій
та відображення в бухгалтерському
обліку без отримання результатів таких
операцій в дійсності. До такого
висновку відповідач дійшов на підставі
копії протоколу допиту свідка ОСОБА_2
від 28.12.2011 року, згідно якого останній
зазначив, що ніякого відношення до
господарської діяльності товариства
не має, зареєстрував товариство за
винагороду, бухгалтерську та податкову
звітність ніколи не складав та не
підписував, фінансово - господарських,
реєстраційних документів, печатки
товариства у нього не знаходились.

17 вересня 2013 року відповідачем
винесені податкові повідомлення -
рішення

- №8, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на прибуток на
загальну суму 333500,00 грн.;

- №8, яким на підставі акту
перевірки за виявлені порушення
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 362500,00 грн., у
тому числі за основним платежем 290000,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 72500,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
надані позивачем документи не
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій, тому останнім
неправомірно сформовані дані
податкового обліку по господарським
операціям з ТОВ «Асгілдія».

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Частиною 2 ст. 3 цього Кодексу
передбачено, що господарська
діяльність, яка здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.

Водночас за відсутністю факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

При цьому, під час розгляду зазначеної
категорії справ необхідно звертати
особливу увагу на дослідження
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку та приймати на
підтвердження даних податкового
обліку лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Розглядаючи реальність господарських
операцій позивача з вищенаведеним
контрагентом, на підставі яких
позивачем було сформовано дані
податкового обліку, колегією суддів
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів, між
позивачем (замовник) та ТОВ «Асгільдія»
(виконавець) укладено договір від 29
серпня 2011 року №110911 про надання послуг,
відповідно до якого останній бере на
себе обов'язок в порядку та на умовах,
визначених в даному договорі, за
погоджену плату, надавати
консалтингові, маркетингові та
інформаційні послуги в порядку та на
умовах, визначених договором (а.с. 27 - 29).

Згідно положень 2 договору після
надання основного об'єму послуг,
передбачених договором, сторони
підписують акт надання послуг
(виконаних робіт), якій буде невід'ємною
частиною даного договору, датується і
підписується уповноваженими
представниками сторін та підтверджує
виконання вказаних в цьому договорі
робіт замовником на користь виконавця.
До переліку послуг, які надаватимуться,
входять:

- вивчення специфічних ринків
нерухомості та товарних ринків, підбір,
аналіз та пошук інформації, аналогів
основних засобів та об'єктів
нерухомості за переліком, наданим
замовником;

- перевірка та редагування звітів
з оцінки ринкової вартості майна,
розділів таких звітів (ринкових
оглядів, додатків тощо);

- вивчення, аналіз, систематизація
первинної інформації з податкової,
бухгалтерської та управлінської
звітності; надання послуг будівельного
консалтингу - підтвердження бюджетів
витрат, аналіз фінансових моделей,
аналіз та підтвердження фактичного
освоєння коштів під час проведення
будівельно - монтажних робіт;

- інші консалтингові послуги.

Додатком №1 до вказаного договору
визначено перелік послуг виконавця
(а.с. 30).

На підтвердження отримання послуг
позивачем надані акт здачі - прийняття
робіт (надання послуг) від 11 вересня 2011
року №199 відповідно до якого позивач
отримав послуги з будівельного аудиту
промислового будівництва (а.с. 31);
податкову накладну від 18.08.2011 року №134
на загальну суму 130000,00 грн., у тому числі
ПДВ 2166,67 грн. (а.с. 33).

Аналогічного змісту договір був
укладений 18 жовтня 2011 року за №181011 (а.с.
18 - 20); перелік послуг визначено
додатками №1 та №2 (а.с. 21 - 22).

На виконання умов договору між
сторонами було складено акти здачі -
прийняття робіт (надання послуг) від 18
жовтня 2011 року №292, 313, від 30 листопада
2011 року №293, від 29 грудня 2011 року №314,
відповідно до яких позивач отримав
послуги з будівельного аудиту
промислового будівництва (а.с. 23 - 26);
контрагентом виписані податкові
накладні від 18.10.2011 року №309 на суму
385000,00 грн., у тому числі ПДВ 64166,67 грн.
(а.с. 32), №310 на суму 385000,00 грн., у тому
числі ПДВ 64166,67 грн. (а.с.34), від 30.11.2011
року №195 на суму 390000,00 грн., у тому числі
ПДВ 65000,00 грн. (а.с. 35), від 29.12.2011 року №188
на суму 450000,00 грн., у тому числі ПДВ 75000,00
грн. (а.с. 36).

Згідно витягу по рахунку у банку
позивачем були оплачені зазначені
послуги (а.с. 38 - 44).

На підтвердження подальшої реалізації
отриманих послуг позивачем надано
договір надання послуг від 21 жовтня 2011
року №КИ-СК-007/11 та аналітичні записки,
які складені ТОВ «Асгільдія» (а.с. 48 - 120).

Також, під час апеляційного розгляду
справи позивачем надані аналітичні
записки, що складені ТОВ «Асгільдія»,
відповідно до яких позивач отримав
послуги за вищевказаними договорами та
які в подальшому ним були реалізовані
за наступними договорами: з ПАТ
«Донецький міський молочний завод №2»
від 01 грудня 2011 року №КИ-ОА-171/11, з ЗАТ
«Будсоцсервіс» від 01 грудня 2011 року
№КИ-ОА-177/11, з ТОВ «Виробничо -
комерційна фірма «Велта» від 10 жовтня
2011 року №КИ-КУ-004/11, з ТОВ «Євросервіс
Енд Трейд» від 16 грудня 2011 року
№КИ-ЖН-160/11, з ТОВ «Катран» від 25.10.2011
року №КИ-ОА-157/11, з ТОВ «Гранд Маркет
Груп» від 02.12.2011 року №КИ-СК-008/11, з ТОВ
«СБП «Спецбуд» від 21 жовтня 2011 року, з
ПАТ «Кримський содовий завод» від 21
жовтня 2011 року №КИ-ОА-166/11-,

Згідно частини другої статті 195 КАС
України суд апеляційної інстанції може
дослідити докази, які не
досліджувалися у суді першої
інстанції, з власної ініціативи або за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо визнає обґрунтованим
ненадання їх до суду першої інстанції

В обґрунтування ненадання зазначених
договорів і аналітичних записок
позивач послався на те, що на час
розгляду справи в суді першої
інстанції здійснювалася зміна
власника та передача йому документів,
на підтвердження чого надав копію
договору купівлі - продажу частки
(корпоративних прав) від 05 серпня 2013
року.

Колегія суддів визнала обґрунтованим
ненадання зазначених вище аналітичних
довідок та договорів, тому вони були
дослідженні під час апеляційного
розгляду справи.

Щодо відображеного в податковій
накладній від 18.08.2011 року №134
найменування послуг: Консультаційні
послуги в галузі інформатизації по
використанню програм 1С:Підприємство,
колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 201.1 ст. 201 ПК України
визначено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Проте, колегія суддів вважає, що коли на
момент перевірки платника податку,
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
відповідають зазначеним сумам у
податкових накладних, податковий
кредит покупця вважається
підтвердженим податковими накладними,
за умови, що вони не перешкоджають
можливості ідентифікувати особу, яка
видала податкову накладну, містять,
зокрема, відомості про вартість
отриманих послуг, дату здійснення
операції та відповідну суму податку на
додану вартість. Тобто, недоліки форми
в заповненні податкової накладної,
зокрема, невірне зазначення відомостей
про послуги та номеру цивільно -
правового договору, не свідчить про її
неналежність та недопустимість як
доказу та не впливає на розмір
податкового кредиту покупця.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання відповідача на вирок
Оболонського районного суду м. Києва
від 01 березня 2013 року у кримінальній
справі №1/756/132/13 (2605/19306/12), оскільки в
останньому не встановлено, що ОСОБА_2,
який підписав спірні правочини,
здійснював протиправну фінансово -
господарську діяльність від імені ТОВ
«Асгільдія».

Таким чином, колегія суддів вважає, що
господарські операції позивача з
зазначеним вище контрагентом
здійснювались в межах господарської
діяльності, є реальними, та
підтверджуються необхідними
документами.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема, виданих виконавцем податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як встановлено колегією суддів, на дату
підписання договорів та розрахункових
документів контрагент позивача не був
припинений та був платником податку на
додану вартість.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що органом державної
податкової служби, як суб'єктом владних
повноважень не доведено, що зазначені
вище правочини є такими, що спрямовані
на не реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від 17
вересня 2013 року №8, №8
підлягають задоволенню.

Підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, відповідно
до пункту 1 та 4 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
ухваленні постанови неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, порушено норми матеріального
права, в зв'язку з чим постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нової постанови про
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нео
Центр» задовольнити.

Скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
грудня 2013 року та ухвалити нову
постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 17
вересня 2013 року №8, №8.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі
складено 31.03.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя

Ісаєнко Ю.А.

Судді:

Епель О.В.

Федотов І.В.