Справа № К/9991/66828/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року м.
Київ К/9991/66828/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в
Антрацитівському районі Луганської
області на постанову Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 25 червня 2011 року та
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Антрацитівському районі Луганської
області про зобов'язання підвищити
пенсію,

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року позивач звернулася в
суд з адміністративним позовом, в якому
зазначала, що відповідач в порушення
вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 14
грудня 2010 року не підвищував пенсію на
30 відсотків мінімальної пенсії за
віком, внаслідок чого виникла
заборгованість, яку просила стягнути.

Постановою Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 25 червня 2011 року позов
задоволено: зобов'язано здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком як дитині війни з 21 грудня 2010
року з урахуванням фактично виплачених
сум.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року рішення суду першої інстанції
змінено в частині зазначення кінцевої
дати проведення підвищення пенсії - по
25 червня 2011 року.

У касаційній скарзі відповідач просив
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і таке
підвищення протягом 2010-2011 років не
проводилося.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
права позивача щодо грошового розміру
державної соціальної підтримки
порушені та підлягають поновленню.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
апеляційний суд виходив з того, що
незазначення кінцевої дати проведення
підвищення пенсії може ускладнити
виконання судового рішення.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», яка
регулює питання державної соціальної
підтримки дітей війни, дітям війни до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
надане право Кабінету Міністрів
України у 2010 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Кабінетом Міністрів України у 2010 році
таке право використано не було, а тому
вказані норми не підлягають
застосуванню під час визначення
розміру спірних виплат, у зв`язку з чим
їх виплату слід здійснювати виходячи з
розміру, встановленого статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» установлено, що у 2011 році
норми і положення статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року №745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, до 23 липня 2011 року державна
соціальна підтримка дітей війни
підлягала виплаті відповідно до
мінімального розміру пенсії за віком,
який відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, а з 23 липня 2011 року -
відповідно до положень постанови
Кабінету Міністрів України від 6 липня
2011 року №745 «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету».

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» стосовно застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першої цієї
статті, тільки щодо визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Отже право на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
2010 році виникло з 01 січня по 31 грудня 2010
року, а у 2011 році - з 01 січня по 23 липня.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
апеляційний суд не звернув увагу на
дану обставину та переглядаючи судове
рішення після внесення відповідних
змін у законодавстві не вирішив дане
питання, а помилково визначив кінцевою
датою проведення підвищення пенсії
дату ухвалення судового рішення
міськрайонним судом, у зв'язку з чим
постанова підлягає скасуванню, а
рішення суду першої інстанції зміні.

Відповідно до статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Демидівському районі Рівненської
області задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 серпня 2011
року скасувати.

Постанову Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 25 червня 2011 року змінити:
абзац третій резолютивної частини
постанови викласти в такій редакції:
«Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Демидівському районі
Рівненської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_4 підвищення до пенсії
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, встановленої частиною першою
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з 21 грудня 2010 року по 22
липня 2011 року».

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/