Справа № 2а-15092/11/2670
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/41125/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТД Телеком» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 08.12.2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.06.2012 року
по справі № 2а-15092/11/2670 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТД Телеком» до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі м. Києва про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТД Телеком»
звернулось до суду з позовною заявою до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі м. Києва про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 24.05.2011 року №
/21164 про нарахування податкового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 221353,75
грн. та № /21165 про нарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 113010,20 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08.12.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.06.2012 року
у даній справі відмовлено у
задоволенні позовних вимог з огляду на
їх безпідставність.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю задовольнити позовні
вимоги, оскільки вважає, що постанову
та ухвалу було прийнято з порушенням
норм матеріального права та без
належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ за період з 01.01.2007
року по 31.12.2010 року проведена
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства, за
результатами якої зроблений висновок
про порушення позивачем Закону України
від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР),
що призвело до заниження податок на
додану вартість за грудень 2010 року в
сумі 89450,00 грн., а також Закону України
від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(далі - Закон №334/94-ВР), в результаті чого
занижено податок на прибуток за IV
квартал 2010 році в сумі 177083,00 грн.

На цій підставі ДПІ прийнято спірні
податкові повідомлення-рішення.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
в задоволенні позову, виходили з того,
що позивачем не доведено відсутність в
його діях порушень пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону
№334/94-ВР та пп.7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону
№168/97-ВР.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що вказані
висновки судів не можна вважати такими,
що зроблені на підставі повно та
всебічно досліджених встановлених
фактичних обставин справи.

Відповідно до частин другої та третьої
статті 159 КАС України законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права, а обґрунтованим -
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Судами попередніх інстанції не були
враховані приписи частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного
судочинства України щодо здійснення
розгляду і вирішення справ в
адміністративних судах на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно, частинами 4 та 5 цієї статті
на суд покладається обов'язок вживати
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи; зобов'язує суд
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Так, в процесі розгляду даної справи
судами не було витребувано та
досліджено належних та допустимих
доказів, як то відповідних первинних
документів та пояснень відповідальних
осіб, з метою підтвердження, або
спростування доводів позивача щодо
періоду та обсягу вчинення останнім
порушень вимог чинного законодавства у
межах спірних правовідносин. При цьому,
в процесі розгляду даної справи, судами
не були дослідженні реальність
здійснення господарських операцій,
факти придбання та подальшого
використання товару. Також залишено
поза увагою необхідність встановлення
у подібних випадках юридично значимих
фактів, з метою підтвердження зміни
активів, зобов'язань чи власного
капіталу платника податку, з
урахуванням власне
причинно-наслідкового зв'язку таких
фактів.

Відповідно до приписів статті 70 КАС
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Покладаючи на позивача обов'язок
доведення відсутності його вини у
вчинених правопорушеннях, суди тим
самим порушили норми процесуального
права, а саме приписи наведеної вище
статті КАС України.

Таким чином, суди обох інстанцій дали
передчасну юридичну оцінку
встановленим фактичним обставинам
справи, а тому ухвалені ними судові
рішення не можна вважати законними та
обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ст. 227 КАС України,
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала та постанова у справі
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «АТД
Телеком» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 08.12.2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.06.2012 року
по справі № 2а-15092/11/2670 скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.