Справа № 2а-345/11/2070
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/45682/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у місті Харкові

на ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.07.2011 року

та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 09.03.2011 року

по справі № 2а-345/11/2070

за позовом Страхової компанії «Лемма»
у формі акціонерного товариства
закритого типу

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у місті
Харкові

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Страхова компанія «Лемма» у формі
акціонерного товариства закритого
типу звернулась до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 20.08.2010 року
№/0, від 16.09.2010 року №/1, від
05.11.2010 року №/2 на суму
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 17069927,60 грн., у тому числі за
основним платежем - 8621985,90 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
8447941,70 грн.; від 20.08.2010 року №/0 від
16.09.2010 року №/1, від 05.11.2010 року
№/2 на суму зобов'язання з податку
на прибуток іноземних юридичних осіб у
розмірі 19460877,00 грн., у тому числі за
основним платежем - 6486959,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями -
12973918,00 грн.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
09.03.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.07.2011 року
у даній справі позов задоволено з
огляду на правомірність заявлених
вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Спеціалізованою
державною податковою інспекцією по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові було проведено планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства, за
результатами якої відповідачем були
встановлені порушення позивачем пп.7.2.1
п.7.2 ст.7 Закону України від 28.12.1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР) -
занижено податок на прибуток від
страхової діяльності за 2009 рік на 23654,03
грн.; пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1 ст.5, пп.7.2.3 п.7.2,
пп. 7.3.4, пп.7.3.5 п.7.3 ст.7, пп.18.3 ст.18 Закону
№ 334/94-ВР - занижено податок на прибуток
від діяльності іншої, ніж страхова, на
8600891,80 грн.; пп.7.6.3 п.7.6 ст.7 Закону №
334/94-ВР - завищені витрати на придбання
акцій на 128707913,00 грн.; пп.7.6.1, пп.7.6.3, пп.7.6.4
п.7.6 ст. 7 Закону № 334/94-ВР - за 2008 рік
завищено доходи від операцій з
векселями на 8010000,00 грн. та завищено
витрати від операцій з векселями на
4851000,00 грн.; п.13.1 «й» ст.13, п.13.2 ст.13 та
абз.1, абз.2 п.16.13 ст. 16 Закону № 334/94-ВР, в
результаті чого при виплаті на користь
нерезидентів доходу з джерелом
походження з України не утримано та не
сплачено до бюджету податок з доходу
нерезидентів за ставкою у розмірі 15 % на
загальну суму 6491031,00 грн.

На підставі зазначених висновків
перевірки та процедури
адміністративного оскарження
відповідачем були прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1
статті 4 Закону № 334/94-ВР до складу
валового доходу, зокрема, віднесено
доходи з інших джерел, у тому числі суми
безповоротної фінансової допомоги та
суми поворотної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, що залишається неповерненою
на кінець такого звітного періоду від
осіб, що не є платниками цього податку
(у тому числі нерезидентів), або осіб,
які згідно із законодавством мають
пільги з цього податку, включаючи право
застосовувати ставку податку нижчу,
ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або
статтею 10 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з договорами б/н від 23.04.2009 року
та від 05.08.2010 року суми грошових коштів,
отриманих СК АТЗТ «ЛЕММА» за договором
№Д26/06-11 від 26.06.2008 року та за договором
№ Д02/07-4 від 02.07.2008 року визнано
сторонами безвідсотковою позикою.

Крім того, як вірно встановлено судами,
відповідачем не надано доказів того, що
ТОВ «АТН-Інвест» не є платником податку
прибуток або має пільги з цього
податку.

З огляду на викладене, безвідсоткова
позика за вищевказаними договорами у
розумінні вищенаведеної норми права не
може бути віднесена до доходу з інших
джерел.

Також, відповідно до частин 8, 9 статті 2
Закону України «Про страхування»
предметом безпосередньої діяльності
страховика може бути лише страхування,
перестрахування і фінансова
діяльність, пов'язана з формуванням,
розміщенням страхових резервів та їх
управлінням. Дозволяються виконання
зазначених видів діяльності у вигляді
надання послуг для інших страховиків
на підставі укладених
цивільно-правових угод, надання послуг
(виконання робіт), якщо це
безпосередньо пов'язано із зазначеними
видами діяльності, а також будь-які
операції для забезпечення власних
господарських потреб страховика.

Судами встановлено, що згідно з умовами
договорів гарантії №08/11-01 від 28.11.2008
року, №08/12-01 від 31.12.2008 року, №09/06-01 від
05.06.2009 року, №09/03-01 від 31.03.2009 року СК
АТЗТ «ЛЕММА» придбавала у нерезидента
IRT Corporation послугу з надання гарантії в
забезпечення грошових зобов'язань
позивача за договорами купівлі-продажу
цінних паперів.

Тобто, придбання гарантій
здійснювалося СК АТЗТ «ЛЕММА» в рамках
безпосередньої діяльності страховика,
передбаченої частинами 8, 9 статті 2
Закону України «Про страхування».

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону №
334/94-ВР валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Як вірно встановлено судами, послуги
гарантії придбавались СК АТЗТ «ЛЕММА»
для забезпечення власних грошових
зобов'язань, тобто використовувались у
власній господарській діяльності, що
відповідає вимогам пункту 5.1 статті 5
Закону № 334/94-ВР.

Частиною першої підпункту 7.2.3 пункту 7.2.
статті 7 Закону № 334/94-ВР передбачено:
якщо страховик одержує доходи із
джерел інших, ніж ті, що визначені у
підпункті 7.2.1 цього пункту, такі доходи
оподатковуються за ставкою,
встановленою пунктом 10.1 статті 10 цього
Закону. При цьому, до категорії валових
витрат, пов'язаних з одержанням таких
доходів, не включаються витрати, які
понесені страховиком під час
здійснення операцій із страхування
(перестрахування).

Таким чином, згідно з умовами даного
пункту страховик не вправі включати до
складу валових витрат витрати, які
понесені під час здійснення операцій
із страхування (перестрахування).

Оскільки СК АТЗТ «ЛЕММА» за договорами
гарантії №08/11-01 від 28.11.2008 року, №08/12-01
від 31.12.2008 року, №09/06-01 від 05.06.2009 року,
№09/03-01 від 31.03.2009 року придбавала
послугу з надання гарантії в
забезпечення грошових зобов'язань
позивача за договорами купівлі-продажу
цінних паперів, висновок судів про те,
що витрати з придбання послуг гарантії
не є витратами, які понесені під час
операцій зі страхування,
перестрахування, є правомірним.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про страхування»
перестрахування - страхування одним
страховиком (цедентом,
перестрахувальником) на визначених
договором умовах ризику виконання
частини своїх обов'язків перед
страхувальником у іншого страховика
(перестраховика) резидента або
нерезидента, який має статус
страховика або перестраховика, згідно
з законодавством країни, в якій він
зареєстрований.

Колегія суддів зауважує, що чинним
законодавством не передбачено
обов'язку страховика зменшувати розмір
премії, сплаченої на користь
перестраховика за договором
перестрахування, у випадку
дострокового припинення договору
страхування, ризики за яким були
перестраховані.

Таким чином, відсутність в угоді №185
від 29.12.2003 року про
факультативно-облігаторне
перестрахування за ексцедентом збитку
положень щодо необхідності повернення
перестраховиком частини премії,
отриманої за перестрахування, в разі
дострокового припинення дії договору
страхування, ризики за яким передано в
перестрахування, відповідає вимогам
чинного законодавства і свідчить про
відсутність обов'язку перестраховика
- АТ «СК «АВАНТЕ» здійснювати
повернення частини премії на користь
СК АТЗТ «ЛЕММА». За таких обставин, в СК
АТЗТ «ЛЕММА» були відсутні підстави
для коригування премії, сплаченої на
користь АТ «СК «АВАНТЕ» за
перестрахування ризиків за договорами
страхування добровільного страхування
фінансових ризиків №№3314105, 3314106, 3314107
від 20.05.2008 року.

Також, відповідно до пункту 18.3 статті 18
Закону № 334/94-ВР у разі укладення
договорів, які передбачають здійснення
оплати товарів (робіт, послуг) на
користь нерезидентів, що мають
офшорний статус чи при здійсненні
розрахунків через таких нерезидентів
або через їх банківські рахунки,
незалежно від того чи здійснюється
така оплата (в грошовій або іншій формі)
безпосередньо або через інших
резидентів або нерезидентів, витрати
платників податку на оплату вартості
таких товарів (робіт, послуг)
включаються до складу їх валових
витрат у сумі, що становить 85 відсотків
від вартості цих товарів (робіт,
послуг).

Частиною третьою пункту 18.3 статті 18
Закону № 334/94-ВР передбачено, що під
терміном «нерезиденти, що мають
офшорний статус» розуміються
нерезиденти, розташовані на території
офшорних зон, за винятком нерезидентів,
розташованих на території офшорних
зон, які надали платнику податку
виписку із правоустановчих документів,
легалізовану відповідною консульською
установою України, що свідчить про
звичайний (неофшорний) статус такого
нерезидента.

Відповідно до довідки реєстратора
компаній Англії та Уельсу від 19.11.2010
року, засвідченої апостилем консула
Посольства України у Сполученому
Королівстві Великобританії та
Північної Ірландії, судами
встановлено, що компанія IRT Corporation, яка
була зареєстрована на острові Невіс
04.08.2005 року, має місцезнаходження на
території Великобританії.

Отже, вказаною довідкою, легалізованою
консульською установою України,
засвідчено звичайний (неофшорний)
статус компанії IRT Corporation.

Таким чином, включення позивачем до
складу валових витрат у повному
розмірі винагороди за договором
контр-гарантії №10/02-01 від 05.02.2010 року
відповідає вимогам чинного
законодавства України.

Крім того, судами правильно зазначено,
що сплачена позивачем на користь
компанії IRT Corporation винагорода за
договорами про умови надання кредитної
гарантії №08/11-01 від 28.11.2008 року, №08/12-01
від 31.12.2008 року, №09/03-01 від 31.03.2009 року,
№09/03-01 від 31.03.2009 року та договором про
умови надання кредитної гарантії
(контр-гарантії) №10/02-01 від 05.02.2010 року є
виручкою нерезидента, отриманою від
реалізації послуг із надання гарантії,
а тому виключається із переліку
доходів із джерелом походження з
України, що підлягають оподаткуванню
за правилами пункту 13.1. статті 13 Закону
№334/94-ВР.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що нарахування
відповідачем податкового зобов'язання
відповідно до оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень у зв'язку із
порушенням позивачем вимог п. 13.1 «й» ст.
13, п. 13.2 ст.13 та абз. 1, абз.2 п. 16.3 ст. 16
Закону № 334/94-ВР є безпідставним та
неправомірним.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у місті Харкові залишити без
задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.07.2011 року
та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 09.03.2011 року
по справі №2а-345/11/2070 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі 14.03.2014
р.