Справа № 2а-3137/11/1370
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.

Справа № 58993/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі міста
Львова на ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 29 червня 2011
року про залишення без розгляду
позовної заяви у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі міста Львова до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у місті Львові,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_1, про
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2010 року Управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі міста
Львова звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в місті
Львові, правонаступником якої є
Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників податків у місті Львові, яким
з врахуванням уточнення позовних вимог
просило стягнути з відповідача суму
переплати пенсії, яка виникла з вини
роботодавця, виплаченої ОСОБА_1 за
період з 01 лютого 2008 року до 30.06.2009 року
в розмірі 4475,42 грн.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 29 червня 2011
року позовну заяву залишено без
розгляду на підставі ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала мотивована тим, що позивач
звернувся до суду з вимогою про
стягнення суми переплати пенсії за
період з 01.02.2008 року до 30.06.2009 року, яка
виникла внаслідок подання Державною
податковою інспекцією у м. Львові
довідки від 18.06.2009 року про заробітну
плату ОСОБА_1 Отже, позивач про
порушення свого права дізнався з
моменту отримання вказаної вище
довідки, а саме, як ствердив
представник позивача у судовому
засіданні, з 18.06.2009 року, однак за
захистом свого права до суду звернувся
лише 21.10.2010 року, тобто з пропуском
встановленого ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду. Щодо посилань
позивача на те, що з даним позовом він
звертався до суду раніше, суд першої
інстанції зазначив, що згідно з ухвалою
Львівського окружного
адміністративного суду від 30.07.2010 року
за клопотанням Управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі м.
Львова про відкликання позовної заяви
його позовну заяву залишено без
розгляду. Відкликання позовної заяви
свідчить про те, що позивач втратив
процесуальний інтерес до захисту свого
порушеного права, а тому посилання
позивача на те, що перебіг
процесуальних строків був перерваний є
безпідставним. Крім того, позивач не
подав заяву про поновлення строку
звернення до суду.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив
позивач, вважає що суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для справи
і порушив норм процесуального права.
Просить скасувати ухвалу, а справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що 19.05.2010 року
Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова вже
зверталось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в місті
Львові про стягнення сум переплати
пенсії, яка виникла з вини роботодавця,
виплаченої в тому числі ОСОБА_1, однак
06.07.2010 року подало заяву про
відкликання позовної заяви для її
додаткового опрацювання і ухвалою
Львівського окружного
адміністративного суду від 30.07.2010 року
позовну заяву було залишено без
розгляду з цих підстав. А дана позовна
заява була подана до суду 21.10.2010 року.
Тому позивач вважає, що подання позову
19.05.2010 року перервало річний строк
звернення до адміністративного суду,
який був передбачений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в редакції, яка була чинною до
31.07.2010 року і саме такий строк слід
застосовувати до спірних
правовідносин.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» було внесено зміни до ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, які набули чинності з 30 липня
2010 року.

Зокрема, згідно з цими змінами
загальний строк звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи,
визначений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зменшено з одного року до
шести місяців.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що
відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як зазначено в рішенні Конституційного
Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99, ч. 1
ст. 58 Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права, в
тому числі права на звернення до суду,
слід визначати із застосуванням
законодавства, яке діяло на момент
виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності.

Отже, приписи нового
нормативно-правового акта не можуть
змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

Таким чином, тривалість і правила
обчислення строку звернення особи до
суду визначаються за тими правилами,
які були чинними на момент початку
перебігу відповідного строку.

Отже, тривалість строку звернення до
суду не змінюється в разі подальших
змін законодавства, яке регулює
відповідні відносини і не залежить від
того, коли було реалізоване право на
позов, тобто коли було фактично
пред'явлено позов.

Тому строк звернення до суду
розпочинається і закінчується з
урахуванням тієї тривалості, яка
передбачалася на момент початку
перебігу відповідного строку.

До 30 липня 2010 року строк звернення до
суду з позовом про оскарження
податкових повідомлень-рішень був
визначений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до якої для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, право звернення до суду з даним
позовом в Управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі м.
Львова виникло до 30 липня 2010 року, а
саме з дня подання Державною
податковою інспекцією у м. Львові
довідки від 18.06.2009 року про заробітну
плату ОСОБА_1, тобто саме в цей день
позивач дізнався про порушення
відповідачем його прав, чого позивач не
заперечує.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку, що до
спірних правовідносин слід
застосувати шестимісячний строк
звернення до адміністративного суду і
відповідно погоджується з доводами
позивача про те, що застосуванню
підлягає саме річний строк.

Разом з тим, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що Управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
пропустило строк звернення до суду з
даним позовом і не надало належних і
достатніх доказів того, що такий строк
пропущений з поважних причин, виходячи
з наступного.

Як зазначено вище, про порушення
відповідачем його прав Управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
дізналось 18.06.2009 року, чого позивач не
заперечує, тобто право на звернення до
суду з даним позовом в позивача виникло
саме з цього дня, однак позовна заява
подана лише 21.10.2010 року.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
звернення Управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі м.
Львова 19.05.2010 року до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в місті
Львові про стягнення сум переплати
пенсії, яка виникла з вини роботодавця,
виплаченої в тому числі ОСОБА_1, який
відповідно до заяви позивача від 06.07.2010
року про відкликання позовної заяви
був залишений без розгляду ухвалою
Львівського окружного
адміністративного суду від 30.07.2010 року,
не є доказом поважності причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду в даним
позовом, оскільки позивач на власний
розсуд розпорядився своїми
процесуальними правами, зокрема,
правом відкликання позовної заяви, а
справа не була розглянута по суті не з
вини суду чи відповідачів, а за
ініціативи позивача, оскільки
відкликання позовної заяви відповідно
до п. 5 ч. 1 ст. 155 Кодексу
адміністративного судочинства України
є безумовною підставою для залишення
позовної заяви без розгляду.

Також колегія суддів вважає
безпідставними доводи позивача про те,
що подання позову 19.05.2010 року перервало
річний строк звернення до
адміністративного суду, визначений ст.
99 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки нормами
цього Кодексу не передбачено поняття
переривання строку звернення до суду.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції постановив ухвалу з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі міста Львова
залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного
адміністративного суду від 29 червня 2011
року про залишення без розгляду
позовної заяви у справі № 2а-3137/11/1370 за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі міста
Львова до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у місті
Львові, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_1, про стягнення коштів - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький