Справа № 814/3917/13-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3917/13-а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції:
Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та
Лук'янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Державної інспекції сільського
господарства в Миколаївській області
на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17.09.2013 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної інспекції сільського
господарства в Миколаївській області,
третя особа Братська районна державна
адміністрація Миколаївської області
про скасування припису, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Державної інспекції
сільського господарства в
Миколаївській області, третя особа
Братська районна державна
адміністрація Миколаївської області
про скасування припису.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що користується
зазначеною ділянкою на підставі
договору оренди від 15.10.2002 року, а не
самовільно використовує земельну
ділянку.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17.09.2013 року
позов задоволено. Визнати протиправним
та скасувати припис Державної
інспекції сільського господарства в
Миколаївській області № 000488 від 29.08.2013
року.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, Державна
інспекція сільського господарства в
Миколаївській області в апеляційній
скарзі зазначає про невідповідність
висновків суду обставинам справи. При
цьому апелянт вважає, що судом допущено
порушення матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті. У зв'язку з чим в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із відмовою в задоволенні позову.

Оскільки сторони були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
повідомленнями про вручення почтових
відправлень, однак в судове засідання
вони не з'явилися, поважність своєї
неявки суду не повідомили, тому
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження відповідно до вимог ст.197
КАС України за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Спірні правовідносини врегульовані
зокрема нормами Земельного та
Цивільного кодексів України, Закону
України «Про оренду землі» № 161-XIV від
06.10.1998 року, Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» № 963-IV від 19.06.2003 року.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України
«Про оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Згідно ст. 5 даного Закону орендарями
земельних ділянок є юридичні або
фізичні особи, яким на підставі
договору оренди належить право
володіння і користування земельною
ділянкою.

Орендарі набувають права оренди
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі (ст. 6).

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 15.10.02 між ОСОБА_1 та
Братською районною державною
адміністрацією укладено договір
оренди земельної ділянки площею 31,6 га,
строком на 10 років (а.с.10).

29.08.13 інспектором сільського
господарства було здійснено перевірку
ОСОБА_1, про що складено Акт (а.с.9). Під
час перевірки, інспектор дійшов
висновку, що позивачка самовільно
зайняла змелену ділянку площею 31,56 га в
межах Ганівської сільської ради, в
зв'язку з чим 29.08.13 інспектор виніс
Припис №000488 на ім'я ОСОБА_1 про
звільнення земельної ділянки у 30-ти
денний строк (а.с.7).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» самовільне зайняття
земельної ділянки - будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Так, відповідач, обґрунтовуючи свій
припис, виходив з того, що договір
оренди земельної ділянки, укладений
15.10.02 строком на 10 років, припинив свою
дію у жовтні 2012 року, а тому
користування надалі земельною
ділянкою ОСОБА_1 відбувається в
порушення норм чинного законодавства.

Однак, як вбачається з п.5.1 Договору
оренди земельної ділянки, ч.2 ст.125
Земельного кодексу України (у редакції
на час виникнення спірних відносин)
право на оренду земельної ділянки
виникає після державної реєстрації
договору, а оскільки така відбулася
лише у 2008 році, строк дії договору
припиняється не раніше 2018 року.

Зокрема, у Книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі, Центру державного земельного
кадастру прямо записано, що строк
закінчення договору 15.12.18 р.

Також, орендодавець прийняв від ОСОБА_1
кошти в сумі 16862 гривень в якості
орендної плати за зазначену земельну
ділянку за 2013 рік, тобто за період, який,
на думку відповідача, виходить за межі
договору .

Таким чином, виходячи з
вищезазначеного, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно наявності підстав
для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1, оскільки діями інспектора
Державної інспекції сільського
господарства в Миколаївській області
порушені її права, а Припис №000488 на ім'я
ОСОБА_1 про звільнення земельної
ділянки у 30-ти денний строк винесено
необґрунтовано.

З огляду на викладене апеляційний суд
не приймає до уваги доводи апелянта,
оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, зазначених у
рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства в
Миколаївській області залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 17.09.2013 року -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили в порядку, встановленому
частиною 5 статті 254 КАС України, і може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
Зуєва Л.Є.

суддя
Шевчук О.А.

суддя
Лук'янчук О.В.