Справа № 805/16467/13-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 р.
Справа №805/16467/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12 год. 10
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Троянової О.В. при секретарі судового
засідання Максімчук М.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом:

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до

Макіївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області

про

скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 15.08.2013 року,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 - особисто, за
паспортом НОМЕР_5, виданий 21.03.1998 року,

представника відповідача: Пальцун С.О.
за довіреністю № 10077/10/05-18-10 від 21.11.2013
року

представника відповідача: Сподіна С.Є.,
за довіреністю № 12066/05-18-17-03 від 19.12.2013
року.

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою до Макіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 15.08.2013 року №
про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем у сумі
25967 грн. та застосованим штрафним
санкціям у розмірі 482 грн. та №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб за
основним платежем 21349,04 грн. та
застосованим штрафним санкціям у
розмірі 5337,26 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач надав пояснення
аналогічні викладеним в позові та
зазначив, що 03.06.2013 року Макіївською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Донецькій області були
винесені податкові
повідомлення-рішення № 000161720 про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем у сумі 27400 грн. та застосованим
штрафним санкціям у розмірі 1297,75 грн. та
№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем
22170,71 грн. та застосованим штрафним
санкціям у розмірі 5542,68 грн.
Вищенаведені податкові
повідомлення-рішення були винесені на
підставі акта Макіївської ОДПІ від
18.05.2013 року № 3278/17-НОМЕР_4 про результати
документальної планової виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з
01.01.2011 року по 31.12.2012 року. Після
оскарження вищенаведених податкових
повідомлень-рішень в Головному
управлінні Міндоходів у Донецькій
області Макіївською об'єднаною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області 15.08.2013 року були винесені інші
податкові повідомлення-рішення, а саме
№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем у сумі
25967 грн. та застосованим штрафним
санкціям у розмірі 482 грн. та №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб за
основним платежем 21349,04 грн. та
застосованим штрафним санкціям у
розмірі 5337,26 грн., які просить
скасувати.

На думку позивача, висновки, викладені
в акті перевірки від 18.05.2013 року
№ 3278/17-НОМЕР_4, є протиправними та не
можуть бути підставою для нарахування
будь-яких грошових зобов'язань.

Враховуючи викладене, позивач в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Представники відповідача проти
позовних вимог заперечували, надали
суду заперечення, аналогічні,
викладеним письмово, в яких зазначили,
що Макіївською ОДПІ отримано від
Алчевської ОДПІ акт від 10.02.2012 року №
328/236-36917523 про результати позапланової
невиїзної документальної перевірки
ТОВ «Оріал», яке являється
контрагентом ФОП ОСОБА_1, з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.01.2011 року по
30.09.2011 року. З зазначеного акту зроблено
висновок, що підприємством проведено
лише документальне оформлення
господарських операцій з метою
формування неправомірної вигоди
третім особам задля мінімізації сплати
податків до державного бюджету.

Крім того, зазначено, що під час
перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено, що
податкові накладні виписані та
підписані особою, яку неможливо
ідентифікувати, що, у свою чергу, не дає
можливості встановити факт наявності у
цієї особи відповідних повноважень
щодо підпису зазначених податкових
накладних. Таким чином, податкові
накладні складені у порушення вимог
чинного законодавства і тому не можуть
слугувати документом, який підтверджує
право позивача на включення до
податкового кредиту суми ПДВ.

Також згідно висновків, проведеної
перевірки встановлено що до складу
витрат позивачем включено витрати на
придбання вікон, ролетів, меблів,
будівельних матеріалів, які не
використовувались для виробництва
готової продукції на загальну суму
31497,71 грн.

Враховуючи наведене, просили відмовити
у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши позивача та представників
відповідача, вирішивши питання чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_4, зареєстрований в якості
фізичної особи - підприємця Виконавчим
комітетом Макіївської міської ради
Донецької області 25.06.2004р., взятий на
облік в Центрально-Міському МДПІ м.
Макіївки, є платником податку на додану
вартість з 18.04.2005 року, свідоцтво
№ НОМЕР_4 (арк. справи 87-88, том 1).

Відповідач - Макіївська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області є органом виконавчої
влади, в тому числі пов'язаними із
контролем за повнотою нарахування та
сплати податків, обов'язкових платежів,
реалізують владні управлінські
функції, через що належить до суб'єктів
владних повноважень в розумінні п.п. 7 п.
1 ст. 3 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України та ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
органи державної влади зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Статус податкових органів в Україні,
їхні функції та правові основи
діяльності, порядок адміністрування
податків та зборів, компетенція
контролюючих органів, повноваження і
обов'язки їх посадових осіб під час
здійснення податкового контролю
визначені Податковим кодексом України.

Серед прав, наданих податковим органам,
п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України,
передбачено здійснення документальної
планової виїзної перевірки платника
податків.

Як вбачається з матеріалів справи,
Макіївською об'єднаною державною
податковою інспекцією Донецької
області Державної податкової служби
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 1
січня 2011 року по 31 грудня 2012 року. За
результатами проведеної перевірки
складено акт від 18.05.2013 року №
3278/17-НОМЕР_4 (арк. справи 35-61, том 1).

В акті перевірки зазначено, що на
порушення п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України, п. 3 ст. 5 та п. 1 ст. 7
Господарського кодексу України, п. 2 ст.
3 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» встановлено заниження
податку на доходи фізичних осіб в сумі
22170,71 грн., у тому числі у 2011 році - 19713,42
грн., у 2012 році - 2457,29 грн. на порушення п.
44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 18/5, п. 188.1 ст. 188, п. 187.1
ст. 187, пп. 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, п. 3 ст. 5 та п. 1 ст. 7
Господарського кодексу України, п. 1.2, п.
2.7 Наказу Міністерства фінансів
України від 24.05.1995 року № 88, п. 8 розділу
ІІІ, п. 3.1 розділу V Наказу ДПА України
від 25.01.2011 року № 41 встановлено
заниження податку на додану вартість у
сумі 27400 грн., у тому числі за квітень 2011
року - 10000 грн., за травень 2011 року - 12217
грн., за червень 2011 року - 1826 грн., за
квітень 2012 року - 1433 грн., за липень 2012
року - 1924 грн.

Згідно зроблених податковим органом
висновків, платником податків у
перевіряємому періоді до складу
валових витрат зайво врахована сума
98333,33 грн. (без ПДВ), а саме:

- 27.04.2011р. згідно видаткової накладної №
381 ТОВ «Оріал» на суму 50000 грн.;

- 12.05.2011р. згідно видаткової накладної №
349 ТОВ «Оріал» на суму 27500 грн.;

- 19.05.2011р. згідно видаткової накладної №
348 ТОВ «Оріал» на суму 20833,33 грн.

Також платником податку до складу
валових витрат зайво врахована сума
4833,33 грн. (без ПДВ), що віднесена до
складу валових витрат:

- 18.04.2012р. згідно акту №ОУ-470 здачі
прийняття робіт (надання послуг) від
04.04.2012р. ФОП ОСОБА_4 на суму 2250 грн.;

- 27.04.2012р. згідно акту №ОУ-631 здачі
прийняття робіт (надання послуг) від
21.04.2012р. ФОП ОСОБА_4 на суму 2583,33 грн.

Дане порушення вплинуло на суму
зобов'язань з податку на додану
вартість.

Платником податку до складу валових
витрат зайво врахована сума 31497,77 грн.
(без ПДВ), що віднесена до складу
валових витрат, у тому числі за 2011 рік -
21876,62 грн., за 2012 рік - 9621,09 грн. Дане
порушення вплинуло на суму визначених
зобов'язань з податку на додану
вартість.

Тобто, за результатами проведення
перевірки встановлено порушення
ст.ст.185,187,188, п.п.198.2, 198.3 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит та занижено податок на додану
вартість та порушення п.177.4 ст.177
Податкового Кодексу України у зв'язку з
чим збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб.

Враховуючи незгоду позивачем з
висновками, зробленими податковим
органом вищевказаний акт ним підписано
з запереченнями, які в подальшому
надані перевіряючому органу.

За результатами перевірки податковим
органом 03.06.2013р. згідно із п.п. 54.3.2 п. 54.3
ст. 54, п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу
України за порушення передбачені п. 198.1,
п. 198.3, ст. 198 Податкового кодексу
України, прийняті податкові
повідомлення-рішення № 000161720 про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем у сумі 27400 грн. та застосованим
штрафним санкціям у розмірі 1297,75 грн. та
№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем
22170,71 грн. та застосованим штрафним
санкціям у розмірі 5542,68 грн.

23.05.2013 року позивач надав на адресу
керівника Макіївської ОДПІ
заперечення на акт Макіївської ОДПІ
від 18.05.2013 року № 3278/17-НОМЕР_4.

30.05.2013 року Макіївська ОДПІ надала
відповідь № 10833/10/17-213 на заперечення
позивача до акту від 18.05.2013 року №
3278/17-НОМЕР_4, висновки акту перевірки
підтримала.

11.06.2013 року позивач подав скаргу до
Державної податкової служби Донецької
області на податкові
повідомлення-рішення Макіївської ОДПІ
від 03.06.2013 року № про
визначення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість та №
про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, в якій просив скасувати
зазначені податкові
повідомлення-рішення.

09.08.2013 року Головне управління
Міндоходів у Донецькій області
рішенням № 2193/10/05-99-10-04-12-5 про
результати розгляду скарги скасовано
податкові повідомлення-рішення
Макіївської ОДПІ: від 03.06.2013 року №
про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у частині 821,67 грн.
основного платежу та 205,42 грн. штрафних
(фінансових санкцій), від 03.06.2013 року №
про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у частині 1433 грн. основного
платежу та 815,75 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, в іншій частині
наведені рішення залишено без змін, а
скаргу - без задоволення.

19.08.2013 року позивач подав повторну
скаргу до Міністерства доходів і
зборів України на податкові
повідомлення-рішення Макіївської ОДПІ
від 03.06.2013 року № про
визначення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість та №
про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб та рішення Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 09.08.2013 року
№ 2193/10/05-99-10-04-12-5 про результати
розгляду скарги, які просив скасувати.

12.09.2013 року рішенням Міністерства
доходів і зборів України
№ 4404/Ж/99-99-10-01-03-14 залишено без
змін податкові повідомлення-рішення
Макіївської ОДПІ від 03.06.2013 року №
(з урахуванням рішення Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 09.08.2013 № 2193/10/05-99-10-04-12-5 про
результати первинної скарги), №
(з урахуванням рішення Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 09.08.2013 № 2193/10/05-99-10-04-12-5 про
результати первинної скарги) та
рішення Головного управління
Міндоходів у Донецькій області від
09.08.2013 № 2193/10/05-99-10-04-12-5 про результати
первинної скарги, а повторну скаргу
ФОП ОСОБА_1 - без задоволення.

Так, після розгляду скарг позивача, 15
серпня 2013 року Макіївською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області на підставі акту
перевірки № 3278/17-НОМЕР_4 від 18.05.2013 року
винесені податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 26449,00 грн., в тому числі за основним
платежем - 25967,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 482 грн. та №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 26686,30
грн., в тому числі за основним платежем -
21349, 04 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 5337,26 грн.

Згідно розрахунку складової
податкових повідомлень-рішень,
наданого представниками відповідача
податкове повідомлення рішення №
від 15.08.2013 року всього на 25967,00 грн.
- основний платіж та 482,00 штрафні
санкції, у тому числі по ТОВ «Оріал»-
19667,00 - основний платіж та 2,00 штрафні
санкції; ТМЦ- 6300,00-основний платіж та
480,00- штрафні санкції. Податкове
повідомлення-рішення з податку на
доходи фізичних осіб № від 15.08.2013
року всього на 21349,04 грн. - основний
платіж та 5337,26 штрафні санкції, у тому
числі по ТОВ «Оріал» - 15994,38 грн. -
основний платіж та 3998,60 грн. - штрафні
санкції; ТМЦ- 5354,66 грн. - основний платіж
та 1338,66 грн. - штрафні санкції.

Щодо збільшення грошового зобов'язання
ФОП ОСОБА_1 з податку на доходи фізичних
осіб суд зазначає наступне.

Згідно висновків зроблених податковим
органом зазначено, що до складу витрат
позивачем включені витрати на
придбання вікон, ролетів, меблів,
будівельних матеріалів які не
використовувались при отримані доходу
від виробництва готових текстильних
виробів, крім одягу на загальну суму
31497,71 грн. (без врахування ПДВ), у тому
числі за 2011 рік - 21876,62 грн., за 2012 рік -
9621,09 грн.

Придбання вказаного товару також
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями,
податковими накладними, розхідними
накладними, рахунками на оплату,
договором, актами виконаних робіт,
тощо (т. 1 арк. спр. 192-246, т.2 арк. спр. 1-71).

До складу податкового кредиту
позивачем віднесено податок на додану
вартість :

- у травні 2011 року - 2550,00 грн. за
податковими накладними від 29.04.2011 року
№ 75/030 (ТОВ «Меблева компанія України» -
меблі, ПДВ-1083,33 грн.; від 26.05.2011 року №№
165,169 - ТОВ «Експозіт» - ролети, ПДВ -1466,24
грн.);

- у червні 2011 року - 1826,00 грн. за
податковими накладними від 24.05.2011 року
№ 50/030 (ТОВ «Меблева компанія України»
- меблі, ПДВ-1043,67 грн.; від 30.06.2011 року № 209
ТОВ «Експозіт» - вікно, ПДВ - 782,08 грн.);

- у липні 2012 року - 1924,00 грн. за
податковими накладними від 18.07.2012 року
№ 17081/021,17082/021, від 23.07.2012 року №
17310/021, від 31.07.2012 року № 18067/021 (ТОВ
«Епіцентр К» - будівельні матеріали,
ПДВ - 1316,32 грн., від 18.07.2012 року № 1137 (ТОВ
«Омега», будівельні матеріали, ПДВ - 607,91
грн.).

Під час перевірки ФОП ОСОБА_1 доказів
стосовно використання вказаних
придбаних матеріалів у господарській
діяльності контролюючому органу не
надано.

Як з'ясовано судом згідно договору
купівлі-продажу нерухомості фізичною
особою ОСОБА_1 придбано у власність
нежитлову будівлю загальною площею 587,70
кв.м. за адресою м. Макіївка, Донецької
області, вул. Слов'янська, будинок 23,
вказаний правочин зареєстровано в
Державному реєстрі правочинів (ар.
спр.187-191, том 1). Згідно наданих пояснень
позивачем господарська діяльність
здійснюється за вказаною адресою, у
вказаному приміщенні, тобто за даною
адресою розташовано цех по виробництву
продукції, що також вказувалось та не
заперечувалось і представниками
відповідача.

Так, положеннями п.п. 14.1.138 п.14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що основні засоби - матеріальні активи,
у тому числі запаси корисних копалин
наданих у користування ділянок надр
(крім вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Згідно п.п.14.1.3 вказаної статті,
амортизація - систематичний розподіл
вартості основних засобів, інших
необоротних та нематеріальних активів,
що амортизується, протягом строку їх
корисного використання (експлуатації).

Приписами пункту 44.1. статті 44
Податкового кодексу України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПКУ
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
ПКУ.

Витрати операційної діяльності
визначаються відповідно до п.п.138.4.,
138.6-138.9, п.п.138.10.2-138.10.4, пункту 138.10,пункту
138.11 статті 138 Податкового Кодексу
України.

Не включаються до складу витрат
відповідно до п.п. 139.1.9 п.139.1 статті 139
ПКУ витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності, а саме витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Крім того статтею 177 ПКУ визначено, що
об'єктом оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця. Для
фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг). До
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

При цьому слід враховувати, що статтею
51 Цивільного кодексу України
визначено, що до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Відповідно до статті 325 Цивільного
кодексу України визначено, що
суб'єктами права приватної власності є
фізичні та юридичні особи. Фізичні та
юридичні особи можуть бути власниками
будь-якого майна, за винятком окремих
видів майна, які відповідно до закону
не можуть їм належати, виходячи з
зазначеної норми, отже законодавець
окремо не визначає такого суб'єкту,
який має право на приватну власність як
фізична особа - підприємець, тобто
суб'єкта господарської діяльності, що в
свою чергу не дає можливості вважати
майно (основні фонди) яке перебуває у
приватній власності фізичних осіб,
основними фондами суб'єкта
господарювання - фізичної
особи-підприємця.

При цьому аналізуючи норми діючого
законодавства можливо зробити
висновок, що до складу витрат
включаються зокрема витрати на
придбання, виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів, до складу
адміністративних витрат включаються
витрати на утримання основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання, амортизація.

Доказів протягом розгляду справи суду
та податковому органу під час
проведення перевірки щодо здійснення
суб'єктом господарювання витрат
пов'язаних з придбанням меблів, вікон,
будівельних матеріалів для
використання або здійснення в
господарської діяльності позивачем
не знайшло свого підтвердження.

Підсумовуючи вказане вище, суд дійшов
висновку, що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
суб'єктами господарювання - фізичними
особами, зареєстрованими в якості
платників податків на додану вартість
при придбані, поліпшені основних
засобів, є як і для платників податку
на додану вартість - юридичних осіб
взяття на облік такого майна в якості
основних фондів та подальше
використання таких основних фондів в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, відповідно
позовні вимоги в цій частині не
підлягає задоволенню.

Щодо відносин що склалися з ТОВ «Оріал»
суд зазначає наступне.

Як встановлено під час судового
розгляду справи, між позивачем та ТОВ
«Оріал» 1 березня 2011 року
укладено договір поставки № 01/03-1,
строк дії договору до 31.12.2011 року.
Згідно вказаного договору предметом
договору є передання у власність
покупця (ФОП ОСОБА_1) продукцію
визначену в рахунках, а саме тканину
рукавну, РПП, кишені для документів, та
стрічку для пакування та ін.

Юридичний статус контрагента позивача
підтверджено Свідоцтвом про державну
реєстрацію - ТОВ «Оріал» зареєстровано
в якості юридичної особи з 20.05.2010 року
за ідентифікаційним кодом 36917523, згідно
довідки 4-ОПП знаходиться на обліку в
Алчевської ОДПІ за № 35516,зареєстровано
в якості платника податку на додану
вартість за № 100288481, про що свідчить
свідоцтво видане 16.06.2010 року, Статут ТОВ
«Оріал», затверджений рішенням
засновника від 13.05.2010 року (том 1, ар.
спр. 101-109). Згідно наданої інформації
податковим органом свідоцтво платника
податку на додану вартість ТОВ
«Оріал» скасовано 21.09.2011 року за
ініціативою податкового органу.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців станом на 27.02.2014 року
ТОВ «Оріал» знаходиться в реєстрі (том
2, арк. спр. 93-95).

Згідно акту позапланової невиїзної
документальної перевірки ТОВ «Оріал» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.01.2011 року по
30.09.2011 року, складеного Алчевською ОДПІ
10.02.2012 року встановлено відсутність
документального підтвердження
податкових зобов'язань, в результаті
чого завищено суму податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та встановлено відсутність
документального підтвердження
податкового кредиту, в результаті чого
завищено суму податкового кредиту на 48
914 412 грн. Даний акт на виконання наказу
ДПА України від 08.08.2011 року «Комплексна
система запобігання та протидії
процесам тонізації економіки»
направлено на адресу в тому числі
Макіївської ОДПІ для відпрацювання та
вжиття заходів згідно чинного
законодавства.

Суду надано на підтвердження
відповідні документи, які свідчать про
реальність виконання укладеного
договору та те, що придбання товару
позивачем здійснено для подальшого
використання в господарській
діяльності. Вказані обставини
підтверджуються наступними
документами бухгалтерського обліку:
видаткова накладна № 381 від 27.04.2011р., в
якій визначено постачальника ТОВ
«Оріал», рахунок - фактура № 381 від
27.04.2011 р. на загальну суму 60000,00 грн. з
ПДВ, товарно-транспортна накладна від
27.04.2011р., податкова накладна № 381 від
27.04.2011 р.; рахунок - фактура № 348 від
19.05.2011 р. на загальну суму 25000,00 грн. з
ПДВ, видаткова накладна № 348 від 19.05.2011
р., товарно-транспортна накладна від
19.05.2011р., податкова накладна № 348 від
19.05.2011 р., рахунок - фактура № 349 від
12.05.2011 р. на загальну суму 33000,00 грн. з
ПДВ, видаткова накладна № 349 від
12.05.2011р., товарно-транспортна накладна
від 12.05.2011р., податкова накладна № 349 від
12.05.2011р. ( арк. спр. 9-20, том 1).

Згідно книги обліку доходів і витрат,
яку веде позивач всі придбані
товарно-матеріальні цінності за
договором, укладеним з ТОВ «Оріал»
відображено у книзі обліку доходів і
витрат ФОП ОСОБА_1 (арк. спр. 95-101, том 2).

Також суду надано реєстр документів,що
підтверджують витрати на придбання
ТМЦ у 2011 році (ар.спр.102-105, том 2), реєстр
затрат реалізованих ТМЦ, що
використані у виробництві продукції в
квітні-травні 2011 року.

Також наявність отриманого за
договором товару, підтверджується
інвентаризаційним описом. На момент
здійснення перевірки, частина товару
була реалізована, а частина залишилась
в залишку, вказаний факт не
заперечувався представниками
відповідача.

З 1 січня 2011 року відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулює Податковий кодекс України.

Згідно пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України постачання товарів -
будь-яка передача права на
розпоряджання товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду.

Відповідно п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу
України база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

У відповідності із п.198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно із п.198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця, а згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Як вбачається з акту податкового
органу посилання на пункти 2, 5 Наказу
ДПА України від 21.12.2010р. № 969 «Про
затвердження форми податкової
накладної та Порядку її заповнення»,
щодо того, що податкову накладну
складає особа, яка зареєстрована як
платник податку в податковому органі і
якій присвоєно індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість. Податкова накладна
вважається недійсною у разі її
заповнення іншою особою, ніж зазначена
у пункті 2 цього Порядку є недоречним в
зв'язку з тим, що вказаний нормативний
акт втратив чинність згідно з наказом
Міністерства фінансів України від 1
листопада 2011 року N 1379.

Відповідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинні та
зведені облікові документи повинні
мати такі обов'язкові реквізити:
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

В порушення зазначених норм у
видаткових накладних, податкових
накладних, товарно-транспортних
накладних, пов'язаних з діяльністю ТОВ
«Оріал», не зазначено посаду особи,
відповідальної за здійснення
господарської операції, тобто є
неможливим ідентифікувати особу, яка
підписала всі вказані документи.
Оглядаючи вказані документи та
укладений договір поставки від 01.03.2011р.
на останній сторінці якого під
постачальником стоїть такий самий
підпис з визначенням прізвища ОСОБА_5,
тобто висновок податкового органу є
передчасним.

Згідно п.11 підрозділу 2 розділу 20
«Перехідних положень» Податкового
кодексу України Реєстрація податкових
накладних платниками податку на
додану вартість - продавцями в
Єдиному реєстрі податкових накладних
запроваджується для платників цього
податку, у яких сума податку на додану
вартість в одній податковій накладній
становить: понад 10 тисяч гривень - з 1
січня 2012 року. Податкова накладна, в
якій сума податку на додану вартість не
перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає
включенню до Єдиного реєстру
податкових накладних. Податкова
накладна, виписана при здійсненні
операцій з постачання підакцизних
товарів та товарів, ввезених на митну
територію України, з 1 січня 2012 року
підлягає включенню до Єдиного реєстру
податкових накладних не залежно від
розміру податку на додану вартість в
одній податковій накладній.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Отже, формування податкового кредиту з
ПДВ платником податків обумовлено
фактичним здійсненням операцій з
придбання товарів, робіт (послуг), для
подальшого використання в
оподатковуваних операціях в межах
господарської діяльності платника
податку, і реалізується за наявності в
платника належно оформлених
підтверджуючих проведення
господарських операцій первинних
документів та в обов'язковому порядку
податкових накладних.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначені Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення; фінансова звітність -
бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства за звітний період.

Згідно зі статтею 3 цього ж Закону,
метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства. Частина 2 даної статті
передбачає, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9
зазначеного Закону, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Згідно п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за N
168/704 первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Згідно п. 2.4. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за N
168/704 первинні документи повинні мати
такі обов'язкові реквізити:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ,
назва документа (форми), дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
надані позивачем первинні документи є
документами первинного
бухгалтерського обліку та оформлені
відповідно до вимог Закону України № 996
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідальність за
наслідками неналежного виконання
контрагентом своїх обов'язків щодо
несвоєчасного декларування податку на
додану вартість не повинна бути
покладена на добропорядних платників
податку.

Так, у рішенні по справі «Булвес» АД
проти Болгарії» Європейський суд з
прав людини дійшов висновку, що
компанія - заявник не повинна нести
відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо несвоєчасного
декларування податку на додану
вартість і, як наслідок сплачувати
податок на додану вартість повторно
разом із пенею. Суд вважає, що такі
вимоги прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії - заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Такої позиції у своїх висновках дійшов
і Верховний суд України, який у своїх
рішеннях по справах №21-14-а10 від 29.10.2010
року та №21-47а10 від 31.01.2011 року зазначав,
що несплата продавцеві постачальником
чи його контрагентом податку на додану
вартість до бюджету, не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту. Якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання щодо сплати податку
до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд зазначає, що встановлена
податковим органом відсутність
об'єктів оподаткування по операціях з
придбання товарів (робіт, послуг)
підприємствам - покупцям не може бути
підставою для висновку про
нереальність господарської операції.
Відповідачем не надано жодних доказів,
які свідчать про намір позивача при
укладанні спірного договору діяти з
метою уникнення оподаткування
фінансово-господарських результатів
виконання цього договору, незаконного
привласнення податку на додану
вартість, нарахованого в ціні продажу
робіт (послуг), із завідомим
усвідомленням неперерахування суми
ПДВ до Державного бюджету України.

Суд також звертає увагу, що можлива
відсутність необхідних умов для
ведення господарської діяльності у
контрагента позивача не може бути
підставою для висновку про нікчемність
укладеного із ним договору на підставі
ст.ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу
України. Зазначені норми законодавства
не пов'язують нікчемність правочину із
відсутністю умов для здійснення
господарської діяльності.

Натомість, позивачем надано достатній
об'єм документів, на підставі яких
можливо зробити висновок про зв'язок
витрат по придбанню товару за вказаним
договором із його господарською
діяльністю та фактичне використання
отриманого товару у його власній
господарській діяльності.

На підставі викладеного, зважаючи на
всі наведені обставини в їх сукупності
та з урахуванням того, що відповідачем
в судовому засіданні частково
доведено, що оскаржувані податкові
повідомленні - рішення прийняті
законно, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51,
56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143,
151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Макіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
скасування податкових
повідомлень-рішень № та
№ від 15.08.2013 року - задовольнити
частково.

Скасувати частково податкове
повідомлення-рішення № від 15.08.2013
року в частині нарахування податку на
додану вартість за основним платежем
19667,00 грн. та штрафних санкцій 2,00 грн.

Скасувати частково податкове
повідомлення-рішення № від 15.08.2013
року в частині нарахування податку на
доходи фізичних осіб за основним
платежем 15994,38 грн. та штрафних санкцій
3998,60 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанову ухвалено в нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини 5 березня 2014 року.

Повний текст постанови складений 7
березня 2014 року.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Троянова О.В.