Справа № 823/601/14
Суддя: С.О.Кульчицький
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
справа № 823/601/14

09 год. 30 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого - судді Кульчицького С.О.,

при секретарі - Кулик О.О.,

за участю:

представника позивача - Сучила А.О. (за
довіреністю),

представника відповідача - Бичека О.А.
(за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
приватного сервісного підприємства
«Ньютон-Транс» до управління державної
інспекції з безпеки на наземному
транспорті України в Черкаській
області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом
звернулось приватне сервісне
підприємство «Ньютон-Транс» до
управління державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті в Черкаській області про
скасування постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 14.10.2013 року № 013189.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що відповідач своїми діями
порушив вимоги Закону України «Про
автомобільний транспорт».

Позивач в судовому засіданні
адміністративний позов підтримав в
повному обсязі та зазначив, що
постанова від 14.10.2013 року № 013189 про
накладення
адміністративно-господарського штрафу
в сумі 340 грн. за порушення режимів
праці та відпочинку (згідно даних
тахографа) винесена відповідачем
неправомірно.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував
повністю з підстав, викладених у
запереченнях на адміністративний
позов та додаткових поясненнях по
справі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд встановив.

09 вересня 2013 року на 556 км а/д Одеса -
Новоозірськ Бердянського району.
працівниками управління
Укртрансінспекції під час проведення
перевірки автомобіля “VOLVO”, д.н.з.
НОМЕР_1, який належить ПСП
«Ньютон-Транс», під керуванням водія
ОСОБА_3, що здійснював вантажні
перевезення (ТТН 1134251 від 09.09.2013 року),
виявлено порушення режимів праці та
відпочинку даним водієм (згідно
реєстраційного листка - тахокарти
09.09.2013 року), внаслідок чого порушив
вимоги Закону України «Про
автомобільний транспорт» та вимоги
наказу Міністерства транспорту і
зв'язку України від 07.06.2010 року № 340
«Про затвердження Положення про
робочий час і час відпочинку водіїв
колісних транспортних засобів».

За результатами перевірки складено акт
№ 016212 від 09.09.2013 року про проведення
перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом. На підставі даного акту
відповідачем винесено постанову № 013189
про застосування до позивача
адміністративно-господарського штрафу
у сумі 340 грн.

В подальшому, не погоджуючись з
вищевказаною постановою управління
Укртрансінспекції у Черкаській
області позивач, оскаржив її до
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті, яка рішенням
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті від 06.11.2013 року
№ 6078/8/15-13, у зв'язку з пропущенням
строку подання скарги - залишила без
задоволення, а постанову про
застосування
адміністративно-господарських санкцій
від 14.10.2013 року № 013189 - без змін.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача
не підлягають до задоволення з огляду
на наступне.

Засади організації та діяльності
автомобільного транспорту в Україні
регулюються Законом України «Про
автомобільний транспорт» від 05.04.2001
року № 2344-III.

Відповідно до п. 15 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті № 1567 від 08.11.2006 року, під час
проведення рейдової перевірки
перевіряється виключно: наявність
визначених статтями 39 і 48 Закону
документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом; додержання
вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;
додержання водієм вимог Європейської
угоди щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення
(ЄУТР) (далі - Європейська угода);
відповідність зовнішнього і
внутрішнього спорядження
(екіпірування) транспортного засобу
встановленим вимогам; оснащення таксі
справним таксометром; відповідність
кількості пасажирів, що перевозяться,
відомостям, зазначеним у реєстраційних
документах, або нормам, передбаченим
технічною характеристикою
транспортного засобу; додержання
водієм автобуса затвердженого
розкладу та маршруту руху; наявність у
всіх пасажирів квитків на проїзд та
квитанцій на перевезення багажу, а у
разі пільгового проїзду - відповідного
посвідчення; додержання водієм режиму
праці та відпочинку, а також вимоги
щодо наявності в автобусі двох водіїв у
разі перевезення пасажирів на відстань
500 і більше кілометрів або перевезення
організованих груп дітей за маршрутом,
який виходить за межі населеного
пункту та має протяжність понад 250
кілометрів; виконання водієм інших
вимог Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту та Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, інших нормативно-правових
актів.

Відповідно до ст. 34 Закону №. 2344-III
автомобільний перевізник повинен:
виконувати вимоги цього Закону та
інших законодавчих і
нормативно-правових актів України у
сфері перевезення пасажирів та/чи
вантажів; утримувати транспортні
засоби в належному технічному і
санітарному стані та забезпечувати їх
зберігання відповідно до вимог статті
21 цього Закону; забезпечувати контроль
технічного і санітарного стану
транспортних засобів перед виїздом на
маршрут; забезпечувати проведення
медичного контролю стану здоров'я
водіїв; організувати проведення
періодичного навчання водіїв методам
надання домедичної допомоги
потерпілим від дорожньо-транспортних
пригод; забезпечувати умови праці та
відпочинку водіїв згідно з вимогами
законодавства; забезпечувати
проведення стажування та інструктажу
водіїв у порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері транспорту;
забезпечувати безпеку дорожнього руху;
забезпечувати водіїв відповідною
документацією на перевезення
пасажирів.

Статтею 47 Закону №. 2344-III передбачено,
що до внутрішніх перевезень вантажів
відносяться перевезення вантажів між
пунктами відправлення та призначення,
розташованими в Україні, та комплекс
допоміжних операцій, пов'язаних з цими
перевезеннями, а також технологічні
перевезення вантажів, що здійснюються
в межах одного виробничого об'єкта без
виїзду на автомобільні дороги
загального користування.

Правила перевезень вантажів
транспортними засобами затверджує
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері транспорту.

Водій транспортного засобу
зобов'язаний мати при собі та
передавати для перевірки
уповноваженим на те посадовим особам
документи, передбачені законодавством,
для здійснення зазначених перевезень
(ст. 49 Закону № 2244).

Відповідно до Конвенції Міжнародної
організації праці 1979 року № 153 про
тривалість робочого часу та періоди
відпочинку на дорожньому транспорті,
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про
працю України та Законів України "Про
автомобільний транспорт", "Про дорожній
рух" - наказом Міністерства транспорту
та зв'язку України від 7 червня 2010 року
№ 340 - розроблено Положення про робочий
час і час відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів.

Вказане Положення встановлює
особливості регулювання робочого часу
та часу відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів (далі - водії) та
порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на
автомобільних перевізників та водіїв,
які здійснюють внутрішні перевезення
пасажирів чи/та вантажів колісними
транспортними засобами (далі - ТЗ) (п. 1.3
Положення № 340).

Пунктом 6.1 Положення № 340 визначено, що
автобуси, що використовуються для
нерегулярних і регулярних спеціальних
пасажирських перевезень, для
регулярних пасажирських перевезень на
міжміських автобусних маршрутах
протяжністю понад 50 км, вантажні
автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн
повинні бути обладнані діючими та
повіреними тахографами.

Якщо за умовами роботи не може бути
додержана встановлена для водіїв
щоденна або щотижнева тривалість
робочого часу, допускається
запровадження підсумованого обліку
робочого часу з тим, щоб тривалість
робочого часу за обліковий період не
перевищувала нормального числа
робочих годин. Рішення про
запровадження підсумованого обліку
робочого часу приймається
Перевізником за погодженням з виборним
органом первинної профспілкової
організації (профспілковим
представником). У разі підсумованого
обліку робочого часу водія нормальна
тривалість робочого дня (зміни) не може
перевищувати 10 годин. (п. 2.3 Положення №
340). При цьому, змінний період керування
водія, включаючи надурочні роботи, не
повинен перевищувати 9 годин (п. 3.1
Положення № 340).

У свою чергу, відповідно до вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР),
Конвенції Міжнародної організації
праці 1979 року № 153 про тривалість
робочого часу та періоди відпочинку на
дорожньому транспорті, а також Законів
України «Про автомобільний транспорт»,
«Про дорожній рух» розроблено наказ
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 24 червня 2010 року № 385 «Про
затвердження Інструкції з
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті».

Вказана Інструкція визначає порядок
установлення, технічного
обслуговування та використання
контрольних пристроїв (тахографів) на
автомобільних транспортних засобах,
які використовуються для надання
послуг з перевезення пасажирів та
вантажів, та поширювалась на суб'єктів
господарювання, які провадять
діяльність у сфері надання послуг з
перевезення пасажирів та/або вантажів
автомобільними транспортними засобами
(крім таксі). Ця Інструкція поширюється
на суб'єктів господарювання, які
провадять діяльність у сфері надання
послуг з перевезення пасажирів та/або
вантажів автомобільними транспортними
засобами (крім таксі) (п. 1.3 Інструкції №
385).

Відповідно до п. 3.5 Інструкції № 385
перевізники: забезпечують водіїв, які
відправляються в рейс, необхідною
кількістю тахокарт або паперу для
роздруківки даних, що відповідають
типу тахографа (аналоговий, цифровий);
зберігають інформацію, отриману за
допомогою тахографа, кожного водія
протягом 12 місяців з дати останнього
запису, а протоколи перевірки та
адаптації тахографа до транспортного
засобу, свідоцтва про повірку -
протягом одного року з дати закінчення
терміну їх дії; аналізують інформацію
щодо дотримання режимів праці та
відпочинку водіїв, отриману за
допомогою тахографа, а в разі виявлення
порушень вживають заходів щодо
недопущення та запобігання виникненню
їх в подальшому.

При цьому, пунктом 3.6 Інструкції № 385
визначено, що перевізники забезпечують
належну експлуатацію тахографів та
транспортних засобів з установленими
тахографами та згідно з вимогами ЄУТР
здійснюють періодичні інспекції, які
включають перевірку, зокрема:
дотримання вимог щодо періодів роботи
та відпочинку водіїв та їх
відповідність параметрам руху,
зареєстрованим тахографом, а також -
наявності у водіїв транспортних
засобів тахокарт у кількості,
визначеній пунктом 3.3 цього розділу,
або наявності та чинності картки для
цифрового тахографа.

Як вбачається з акту перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт, під час
виконання перевезення вантажу,
перевізником допущено порушення
режимів праці та відпочинку за 09.09.2013
року, відповідно до наданої тахокарти
(а.с. 53), з якої вбачається, що водій
ОСОБА_3 керував транспортним понад 4
годин без 45 хв. перерви на відпочинок,
чим і порушив нормативи Положення № 340
Закону № 2244.

Абзацом 8 частини 1статті 60 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
передбачено, що за порушення режимів
праці та відпочинку водіями
транспортних засобів застосовується
штраф у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Посилання позивача на ту обставину, що
вказані Положення № 340 та Інструкція №
385 поширюються лише на транспортні
засоби, які призначаються для
міжнародних перевезень, є
необґрунтованим, оскільки при
розбіжності між загальним і
спеціальним нормативно-правовим актом
- перевага надається спеціальному, якщо
він не скасований виданим пізніше
загальним актом.

Таким чином, постанова від 14.10.2013 року №
013189 відповідає вимогам закону, і при її
прийнятті відповідач діяв лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно п. 2. ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Інших доказів сторони суду не назвали
та не надали.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 86, 94, 97, 122, ст. ст.
158-163 КАС України, Черкаський окружний
адміністративний суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185 -
187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складено 08
квітня 2014 року.

Головуючий

С.О.Кульчицький