Справа № К/9991/27831/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/27831/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції м. Києва, треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
неправомірними дій,

в с т а н о в и л а:

У травні 2008 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції м. Києва, треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання неправомірними дій. З
урахуванням уточнень просила суд
визнати неправомірними (незаконними)
дії Відділу державної виконавчої
служби Святошинського районного
управління юстиції в м. Києві щодо
передачі на реалізацію з прилюдних
торгів квартири АДРЕСА_1 під час дії
заборони (арешту) на її відчуження,
накладеного ухвалою суду.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
липня 2010 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року скасовано постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
липня 2010 року. Прийнято нове рішення
про задоволення позову. Визнано
неправомірними дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
щодо передачі на реалізацію з
прилюдних торгів квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі третя особа -
ОСОБА_2, посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду, а
рішення суду першої інстанції залишити
в силі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до акту про
продаж нерухомого майна з прилюдних
торгів передано у власність ОСОБА_2 як
такій, що стала переможцем торгів,
трикімнатну квартири АДРЕСА_1.

Дана трикімнатна квартира була
реалізована з метою погашення боргу
ОСОБА_4 перед ОСОБА_5 в межах
виконавчого провадження за виконавчим
листом Шевченківського районного суду
м. Києва №2-5250/2006 від 04 липня 2006 року.

Так, судами встановлено, що ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва задоволено заяву ОСОБА_5 та
видано виконавчий лист №2-5250/2006 про
стягнення з ОСОБА_4 10000грн суми
завдатку, 10000 грн штрафу, 1101000 грн
заборгованості за договором позики від
28.04.2006 року, 15920 грн витрат, пов'язаних з
вирішенням спору третейським судом на
користь ОСОБА_5

В межах відкритого виконавчого
провадження, державним виконавцем
проведені виконавчі дії, спрямовані на
виявлення рухомого і нерухомого майна
боржника.

Боржником у виконавчому провадженні
ОСОБА_4 подано заяву, в якій він просить
звернути стягнення на належну йому
квартиру АДРЕСА_1.

Так, відповідно до пункту 5.1.3.
Інструкції про проведення виконавчих
дій боржник має право вказати ті види
майна чи предмети, на які потрібно
звернути стягнення в першу чергу.
Державний виконавець зобов'язаний
задовольнити вимоги боржника, якщо
вони не порушують інтересів стягувача
і не ускладнюють виконання рішення.

Відповідачем відповідно до вимог
пункту 3.2.3 Інструкції у зв'язку з
виявленням майна боржника на території
іншого органу державної виконавчої
служби листом від 27.07.2006 року №1585/29
повідомлено начальника відділу
Державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві про здійснення опису
та арешту майна на території
Шевченківського району м. Києва.

Відповідно до вимог пункту 5.12.6
Інструкції якщо вартість майна
перевищує 20000 грн, то документи на
реалізацію такого майна передаються
державним виконавцем до
спеціалізованої торговельної
організації через відповідний орган
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції. Такий висновок та
документи щодо реалізації
арештованого державними виконавцями
майна, погоджений заступником Міністра
юстиції України 12 березня 2007 року.
Згідно з цим висновком подані
документи щодо передачі на реалізацію
квартири АДРЕСА_1 відповідають вимогам
чинного законодавства, та майно може
бути передано на реалізацію.

Після проведення вказаних виконавчих
дій та на підставі зазначених
документів, відповідач передав на
реалізацію з прилюдних торгів
квартиру, яка була придбана ОСОБА_2

Вважаючи дії Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції м. Києва
протиправними ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом та зазначила, що
реалізована на прилюдних торгах
трикімнатна квартира АДРЕСА_1 належить
їй на праві власності. Так, судами
встановлено, що позивач прийняла від
ОСОБА_6 спадщину, в тому числі і вказану
трикімнатну квартиру, що
підтверджується заповітом на її ім'я
від 24.12.2004 року за реєстром№4815,
довідкою про внесення запису до
Єдиного реєстру заповітів та спадкових
справ №3974572 від 28.03.2005 року, довідкою
державного нотаріуса Восьмої
Київської державної нотаріальної
контори від 04.07.2008 року №1007.

Зазначений заповіт було оскаржено,
однак право власності позивача на
вказану квартиру підтверджено
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 21.06.2007 року, яке
набрало законної сили.

В ході перегляду справи про оскарження
заповіту, ухвалою Шевченківського
районного суду від 18.11.2005 року з метою
недопущення купівлі-продажу або іншого
відчуження квартири АДРЕСА_1, накладено
арешт на цю квартиру. Арешт з квартири
був знятий лише 28.02.2008 року ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем проведені всі необхідні
виконавчі дії, Законом України «Про
виконавче провадження» не встановлено
можливості державного виконавця
зупинити, припинити або іншим чином не
здійснювати виконавчі дії щодо майна
боржника, яке знаходиться під арештом,
а, отже, дії Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції в м.
Києві, щодо передачі на реалізацію з
прилюдних торгів квартири під час дії
заборони (арешту) на її відчуження,
накладеного ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києва від 18.11.2005 року є
правомірними та такими, що
відповідають приписам чанного
законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з таким висновком з
наступних відстав.

Відповідно до статті 62 Закону України
«Про виконавче провадження» і пунктів
5.10.3 та 5.10.4 Інструкції з проведення
виконавчих дій державний виконавець у
разі звернення стягнення на будинок,
квартиру, приміщення, земельну ділянку
звертається з запитом до відповідних
місцевих органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування про
належність зазначеного майна
боржникові на праві власності та про
його вартість, а також до нотаріального
органу, чи не знаходиться це майно під
арештом, забороною. Одержавши
документальне підтвердження
належності боржникові на праві
власності будинку чи іншого нерухомого
майна, державний виконавець накладає
на них арешт шляхом опису й оцінки за їх
вартістю на момент арешту та надсилає
повідомлення про накладення арешту
нотаріальному органу за
місцезнаходженням майна. Про
накладення арешту на будинок чи інше
нерухоме майно, заставлене третім
особам, державний виконавець
невідкладно повідомляє цих осіб.
Реалізація належних боржникові
будинку, квартири та іншого нерухомого
майна проводиться відповідно до закону
шляхом продажу з прилюдних торгів.

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Відповідно до
частини 1 статті 14 Цивільного
процесуального кодексу України судові
рішення, що набрали -законної сили є
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають,
виконанню на всій території України.
Ухвала суду про забезпечення позову
виконується негайно в порядку,
встановленому для виконання судових
рішень (пункт 9 статті 153 Цивільного
процесуального кодексу України).

Отже, відповідач керуючись статтею 62
Закону та пунктами 5.10.3, 5.10.4 Інструкції
мав встановити наявність заборони
відчуження квартири.

Оскільки відповідно до вказаних вимог
Конституції і законів України ухвала
суду про забезпечення позову є
обов'язковою для виконання всіма
суб'єктами на всій території України,
то дії державного виконавця щодо
передачі на реалізацію квартири,
стосовно якої існувала судова заборона
на відчуження, є протиправними.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції щодо
задоволення позовних вимог і визнання
дій відповідача щодо передачі на
реалізацію з прилюдних торгів квартири
під час дії заборони (арешту) на її
відчуження протиправними.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги не спростовуються
висновки, викладені в судовому рішенні,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої
служби Святошинського районного
управління юстиції м. Києва, треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання неправомірними дій - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній

З оригіналом згідно

Помічник судді О.П.
Торута