Справа № 826/2023/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2014 року № 826/2023/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі судді Качура І.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нікас-Україна» до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправними дій,
визнання недійсним податкового
повідомлення - рішення.
До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Нікас-Україна» (далі по тексту також -
позивач) з позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі по
тексту також - відповідач), в якому
- визнати протиправними дії ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва, щодо
призначення, проведення та оформлення
результатів позапланової виїзної
документальної перевірки ТОВ
«Нікас-Україна» з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
операцій з ПрАТ «Страхова компанія
період з 01.07.2010 по 30.09.2013 року;
- визнати протиправними дії ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва, які
полягають у визнанні правочинів,
здійснених ТОВ «Нікас-Україна» з ПрАТ
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
такими, що вчинені з порушенням ч. 1 ст.
203, 215, 216, 228 ЦК України в частині
недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними (п. 5 ст. 203 ЦК
- визнати недійсним та скасувати
податкове повідомлення-рішення № 00002208,
яким встановлено порушення вимог абз.4
п.п. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
збільшено суму грошового зобов'язання
ТОВ «Нікас-Україна» з податку на
прибуток на суму 410351,00 гривень та
нараховано штрафних (фінансових)
санкції на суму 44 049, 00 гривень.
13.03.2014р. в судовому засіданні за згодою
сторін ухвалено про продовження
вирішення справи у письмовому
провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов підлягає частковому задоволенню
з огляду про наступне.
Матеріалами справи встановлено,
що відповідачем проведено позапланову
виїзну документальну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нікас-Україна» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських операцій з
ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
За результатами перевірки
відповідачем складено акт №
478/1-22-08-36058783.
На підставі акту перевірки від
31.01.2014 року відповідачем винесене
податкове повідомлення-рішення № 00002208,
яким встановлено порушення вимог абз.4
п.п. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, збільшено суму
грошового зобов'язання ТОВ
«Нікас-Україна» з податку на прибуток
на суму 410 351,00 гривень та нараховано
штрафні (фінансові) санкції на суму 44 049,
Позивач вважаючи, дії ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва при
призначенні та проведенні перевірки
протиправними, і не погоджується з
зазначеним податковим
повідомленням-рішенням звернувся з
даним позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва.
Відповідач проти задоволення позову
заперечував з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.
Вирішуючи спір по суті, суд виходив із
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нікас-Україна»
зареєстровано в Голосіївській
районній державній адміністрації м.
Києва 26.08.2008 року та з 27.08.2008 року
перебуває на податковому обліку в
Державній податковій інспекції у
Голосіївському районі м. Києва.
Платником податку на додану вартість
зареєстроване з 23.09.2008 року (свідоцтво
№100140943).
Як слідує із матеріалів справи, на
підставі направлення від 05.12.2013 року
№3262/22-08 виданого в ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва, та Наказу про
здійснення позапланової виїзної
документальної перевірки ТОВ
«Нікас-Україна» від 05.12.2013 року за № 1695,
відповідно до підпункту 75.1.2 п.75.1 ст.65,
п.п. 78.1.1, п.78.1 статті 78 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року за №
2755-VI, Ющуком Олександром Степановичем -
головним державним податковим
ревізором-інспектором відділу
спеціальних перевірок управління
податкового аудиту ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва
проведена позапланова виїзна
документальна перевірка ТОВ
«Нікас-Україна» з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
операцій з ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» (код ЄДРГІОУ 30303336) за
період з 01.07.2010 по 30.09.2013 року, за
результатами якої складено спірний
Разом з тим, відповідно до п. 79.1 ст.
79 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VI (надалі - Податковий
кодекс України) документальна невиїзна
перевірка здійснюється у разі
прийняття керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
Документальна невиїзна перевірка
здійснюється на підставі зазначених у
підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього
Кодексу документів та даних, наданих
платником податків у визначених цим
Кодексом видатках, або отриманих в
інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
Пунктом 77.4 ст. 77 Податкового
кодексу України встановлено, що про
проведення документальної планової
перевірки керівником органу державної
податкової служби приймається рішення,
яке оформлюється наказом.
документальної планової перевірки
платника податків надається лише у
випадку, коли йому не пізніше ніж за 10
календарних днів до дня проведення
зазначеної перевірки вручено під
розписку або надіслано рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
копію наказу про проведення
документальної планової перевірки та
письмове повідомлення із зазначенням
дати початку проведення такої
Стаття 78 Податкового кодексу
України, визначає обставини для
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки.
Пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України встановлено, що за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.
Пунктом 78.4 ст. 78 Податкового
кодексу України визначено, що про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
органу державної податкової служби
приймає рішення, яке оформлюється
документальної позапланової перевірки
платника податків надається лише у
випадку, коли йому до початку
проведення зазначеної перевірки
вручено під розпис копії наказу про
проведення документальної
позапланової перевірки.
У відповідності до вимог пункту
79.2 ст. 79 Податкового кодексу України
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
Виходячи із системного аналізу
вищезазначених норм слідує, що
перевірка платника податків
проводиться виключно на підставі
рішення керівника органу державної
податкової служби, оформленого
наказом, а право на проведення такої
перевірки надається лише за умови
повідомлення платника податку про таку
перевірку та вручення копії наказу про
проведення перевірки.

В ході судового розгляду справи
підтверджено, що позивач не
повідомлявся про проведення
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Нікас-Україна», а копія наказу про
проведення перевірки вручена 05.12.2013
року, в день її проведення,
представнику підприємства Андросової
Л.А..

Щодо доводів відповідача про допущення
позивачем норм чинного законодавства,
суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПА України від 22.12.2010 № 984,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 12 січня 2011 р. за № 34/18772 (надалі -
наказ № 984), документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Статтею 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 р.
№996-ХІV(із змінами та доповненнями)
зазначено, що сфера дії Закону
поширюється на всіх юридичних осіб
створених відповідно до законодавства
України, незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи зі змісту пункту 2 статті
3 зазначеного Закону, бухгалтерський
облік є обов'язковим видом який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпункту 2.1 пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів і України від 24.05.95 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.95 р. за № 168/704,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи: розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення,
статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 р. №
996-ХІV, із змінами та доповненнями,
встановлені вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, і одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Проте, з акту перевірки
вбачається, що висновки перевірки
зроблені лише на підставі наявних в ДПІ
в Голосіївському районі м. Києва даних
інформаційних баз, податкових
декларацій та актів інших ДПІ, без
врахування інших документів,
обов'язкових для проведення такої
перевірки. Акт перевірки не містить
посилань на первинні документи
перевіряючого суб'єкта господарювання.

Разом з тим, як встановлено п. 1
статті 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до статті 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до пункту 2 статті
215 ЦК України недійсним є правочин якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до частин 1, 5 статті 203
ЦК України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства та має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин 2, 3 статті 215 ЦК
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).
Визнання правочину недійсним судом не
вимагається лише у тому випадку, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

У відповідності до статті 228 ЦК
України правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.
Правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Інших підстав для визнання
правочину нікчемним чинним
законодавством України не передбачено.

Згідно до статті 216 ЦК України до
моменту визнання правочину недійсним
або нікчемним правові наслідки, а саме
те, що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю - не
настають.

Системний аналіз вищевказаних
норм законодавства свідчить про те, що
висновки про нікчемність операцій
відповідача є необґрунтованими,
оскільки ним не наведено жодної
підстави та не надано належних доказів
вважати укладені позивачем угоди -
нікчемними правочинами. Посилання
відповідача на частини 1, 5 статтю 203,
статтю 215, частину 1 статті 216 не носить
правового підґрунтя, так як зазначені
норми можуть використовуватися лише
при визнанні правочинів недійсними в
судовому порядку.

Чинне законодавство України не наділяє
державні податкові інспекції
повноваженням щодо визнання угод
укладених суб'єктом господарювання та
даних, які відображаються суб'єктами
підприємницької діяльності у
податкових деклараціях (з податку на
прибуток) за перевіряємий період -
недійсними.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 11 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» від 04.12.90 р.
N 509-ХІІ, із змінами та доповненнями,
органи державної податкової служби у
випадках, в межах компетенції та у
порядку, встановлених законами
України, мають право здійснювати
документальні невиїзні перевірки (на
підставі поданих податкових
декларацій, звітів та інших документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податків та зборів (обов'язкових
платежів) незалежно від способу їх
подачі), а також планові та позапланові
виїзні перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування і
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), додержання валютного
законодавства юридичними особами, їх
філіями, відділеннями, іншими
відокремленими підрозділами, що не
мають статусу юридичної особи, а також
фізичними особами, які мають статус
суб'єктів підприємницької діяльності
чи не мають такого статусу, на яких
згідно із законами України покладено
обов'язок утримувати та/або сплачувати
податки і збори (обов'язкові платежі),
крім Національного банку України та
його установ.

Таким чином, висновки відповідача по
акту перевірки про порушення позивачем
ст. ст. 203, 215, 216, 228 ЦК України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, про
недійсність даних відображених у
деклараціях з податку на прибуток за
перевіряємий період, податкові
зобов'язання за перевіряємий період -
не відповідають дійсності. Вважаємо, що
вказані дії свідчать про порушення
відповідачем Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
22.12.2010р. № 984, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 р. за №34/18772, згідно з яким висновок
акту виїзної перевірки повинен
відображати узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства з посиланням на
підпункти, пункти, статті
нормативно-правових актів, а виявлені
порушення податкового та іншого
законодавства відображаються у
гривнях у розрізі податків, зборів та
інших обов'язкових платежів з
розбивкою за роками та податковими
періодами, у межах періоду, що
перевіряється.

Аналогічні вимоги до формування
висновків акту перевірки містяться у
пункті 4 Методичних рекомендацій щодо
оформлення матеріалів документальних
перевірок суб'єктів господарювання -
юридичних осіб, а також їх філій,
відділень та інших відокремлених
підрозділів та документування
виявлених порушень, затверджених
наказом ДПА України від 11.09.2008 р. №584.

Так, перевіряючими ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва в акті
перевірки (стор.3-5) встановлено, що ТОВ
«Нікас-Україна» (Страхувальник), з
однієї сторони та ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» (Страховик), що
діє на підставі Статуту та ліцензії на
здійснення страхової діяльності серії
АВ № 469818 від 28.07.2009 року з другої
сторони було укладено Генеральні
договори добровільного страхування
фінансових ризиків: - №1201/02-317 від 1.12.2009
року; №0301/10-317 від 1.03.2010 року; №0429/04-317
від 29.04.2011 року; №0103/39-317 від 3.01.2012 року;
№0103/35-317 від 3.01.2012 року та №0114/01-317 від
14.01.2003 року, предметом яких є те, що
Страховик зобов'язується за обумовлену
в Договорі страхування плату
(страховий платіж) при настанні
передбаченого в Договорі страхування
страхового випадку відшкодувати
Страхувальнику заподіяні внаслідок
цієї події збитки (сплатити страхове
відшкодування) в межах обумовленої
Договором страхування страхової суми.

На виконання даних Договорів
добровільного страхування були
виписані акти виконаних робіт на
загальну суму 2 381 343, 08 гривень. Згідно
оборотно-сальдової відомості по
рахунку «Валові витрати» ТОВ
«Нікас-Україна» вартість за отримані
послуги добровільного страхування
були віднесені підприємством до складу
валових витрат за III квартал 2010 року у
сумі 99 317 грн., за II півріччя 2010 року у
сумі 220 063 грн., за І квартал 2011 року у
сумі 170 064 грн., за II квартал 2011 року у
сумі 300 314 грн., за ІІ-Ш квартали 2011 року
у сумі 587 679 грн., зі ІІ-ІМ квартали 2011
року у сумі 1 018 067 грн., за І квартал 2012
року у сумі 282 879 грн.. за І півріччя 2012
року у сумі 374 590 грн., за 9 місяців 2012
року у сумі 374 590 грн., за 2012 рік у сумі 374
590 гривень. Станом на дату підписання
акту кредиторська/дебіторська по
розрахунках з ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» відсутня.

Разом з тим, з аналізу інформаційної
бази «Податковий блок» відповідачем
встановлено, що відповідальними за
фінансово-господарську діяльність
страховика - ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» були керівники - ОСОБА_4
(16.02.2010 року - 6.02.2012 року), ОСОБА_5 (07.02.2012
року 24.10.2012 року), ОСОБА_6 (25.10.2012 року -
27.03.2013 року) та Рульов І.О. (27.03.2013р. - по
теперішній час). Посада головного
бухгалтера не передбачена штатних
розкладом. Відповідно до Договорів про
надання бухгалтерського
обслуговування, ведення
бухгалтерського обліку здійснює СПД
ОСОБА_8, а також ТОВ «Аудиторська Фірма
«Аудит». Станом на 1.07.2010 року загальна
чисельність працюючих на ПрАТ
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
склала 2 особи.

При цьому, ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва проведено
документальну планову виїзну
перевірку з питань дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» за результатами якої
складений акт №445/2250/30303336 від 19.07.2013
року.

В ході цієї перевірки
встановлено, що ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» укладає
договори страхування, згідно яких
виступає страховиком, отримує страхові
платежі. Як вбачається з діяльності
ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
укладало договори страхування з метою
проведення транзитних фінансових
операцій з страховими компаніями, які
задіяні у схемах, мінімізації
податкових зобов'язань та не
забезпечують реальний захист
прийнятих на себе ризиків.

Тому, податковий орган прийшов до
висновку про те що діяльність ПрАТ
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд» не
відповідає меті та напрямкам
діяльності Страхової компанії, яка
створена з метою найбільш повного
задоволення страховими послугами
юридичних та фізичних осіб, підвищення
соціального захисту населення,
формування ринку страхових послуг,
прискорення розвитку ринкових
відносин та інноваційних процесів в
економіці регіону та Україні в цілому.

Таким чином, перевіряючими ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва,
встановлено порушення ч.5 ст.203, ст. 207,
ч.1,2 ст.215, ст.216 ЦК України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, зроблений
висновок, що усі укладені угоди між
ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
та страхувальниками суперечить
моральним засадам суспільства,
порушують публічний порядок і згідно
до ст. 228 ЦК України є нікчемними.

Відповідно до баз даних
Міндоходів, наданих до перевірки
документів та інших джерел інформації,
одержаних в ході проведення перевірки
встановлено укладання договорів
страхування, спрямованих на надання
податкової вигоди для третіх осіб з
метою штучного формування валових
витрат.

Отже, зазначені правочини є нікчемними,
не спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними та
суперечать моральним засадам
суспільства.

В зв'язку з цим, перевіряючими ДПІ
у Шевченківському районі м. Києва
зроблений висновок, що ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» не мало
можливості здійснювати захист
майнових інтересів фізичних осіб
юридичних та фізичних осіб
страхувальників, та можливо вважати, що
договори з назвою страхові фактично не
могли бути виконані, тобто оформлені з
порушенням чинного законодавства.
Відповідно до ч.5 ст.203, ст. 207, ч.1,2 ст.215,
ст.216 ЦК України є нікчемними».

На підставі вищезазначеного
перевіряючі - ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва також роблять висновок
про неможливість здійснення
фінансово-господарських операцій між
ТОВ «Нікас-Україна» та ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд».

А тому, враховуючи, що не можливо
встановити факту передачі товару між
підприємствами ТОВ «Нікас-Україна» та
ПрАТ «Страхова компанія «Прогрес-Фонд»
первинні бухгалтерські документи
підприємства ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд», надані до перевірки, не
можуть бути прийняті до уваги.

Тобто, підприємством ТОВ
«Нікас-Україна» порушено вимоги абз.4
п.п. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення витрат підприємства на суму 1
782 784 гривні.

Вищевказане порушення призвело
до заниження податку на прибуток у
загальній сумі 410 351 гривень.

Суд не погоджується з такими
доводами контролюючого органу, позаяк
в ході судового розгляду справи
підтверджено, що позивач здійснював
операції з контрагентом - ПрАТ
«Страхова компанія «Прогрес-Фонд» на
підставі дійсних правочинів, які
укладено з метою створити реальні
передбачені ними правові наслідки, а
придбані страхові послуги використано
в межах власної господарської
діяльності, факти придбання страхових
послуг підтверджуються належним чином
оформленими первинними документами.

Так, основним видом діяльності
відповідно до статутних документів ТОВ
«Нікас-Україна» є оптова торгівля
мінеральними (хімічними) добривами.
Судом встановлено, що товариство
укладає договори купівлі-продажу цього
специфічного виду продукції, який: по
перше при недотриманні суворих режимів
експлуатації може швидко зіпсуватися,
а по друге його не поставка
сільгоспвиробнику може мати негативні
наслідки для вирощування врожаю.

Тому страхування фінансових
ризиків компанії є необхідною умовою
для здійснення цього роду бізнесу, та
обов'язковою вимогою наших іноземних
партнерів.

Для пошуку страхувальника ТОВ
«Нікас-Україна» в 2009 році провело
моніторинг страхувальників в своєму
районі та серед чисельних варіантів
зупинилося на ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд», умови якої були
найвигіднішими для компанії.

На час укладання та виконання
угод з контрагентом - ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» зареєстрована
в органах державної реєстрації (07.04.1999
року в Шевченківській РДА м. Києва), в
ЄДРПОУ, в державній податковій
адміністрації Шевченківського району,
як платник податку, зареєстроване, про
що видане свідоцтво про реєстрацію
фінансової установи серії СТ №278 від
21.08.2004 року в Державній комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України. Для здійснення діяльності на
ринку фінансових послуг ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» мало наступні
ліцензії на здійснення страхової
діяльності: серії АВ № 082162 від 05.05.2006
року; серії АВ № 082164 від 05.05.2006 року;
серії АВ № 469818 від 28.07.2009 року; серії АВ
№ 469819 від 28.07.2009 року; серії АВ № 469820 від
28.07.2009 року; серії АВ № 469821 від 28.07.2009
року; серії АВ № 469822 від 28.07.2009 року;
серії АВ № 469823 від 28.07.2009 року; серії АВ
№ 469824 від 28.07.2009 року; серії АВ № 469825 від
28.07.2009 року; серії АВ № 469826 від 28.07.2009
року; серії АВ № 469827 від 28.07.2009 року;
серії АВ № 469828 від 28.07.2009 року та серії
АВ № 469829 від 28.07.2009 року, мало свій офіс,
електронний сайт, здійснювало договори
страхування з іншими суб'єктами
господарювання та мало добру
характеристику на ринку страхувальних
послуг.

Протягом всього часу, між ТОВ
«Нікас-Україна» та ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» для
страхування фінансових ризиків було
укладено Генеральні договори
добровільного страхування фінансових
ризиків: - №1201/02-317 від 1.12.2009 року;
№0301/10-317 від 1.03.2010 року; №0429/04-317 від
29.04.2011 року; №0103/39-317 від 3.01.2012 року;
№0103/35-317 від 3.01.2012 року та №0114/01-317 від
14.01.2003 року, предметом яких було те, що
Страховик зобов'язується за обумовлену
в Договорі страхування плату
(страховий платіж) при настанні
передбаченого в Договорі страхування
страхового випадку відшкодувати
Страхувальнику заподіяні внаслідок
цієї події збитки (сплатити страхове
відшкодування) в межах обумовленої
Договором страхування страхової суми.

Кожен страховий платіж були
здійснено на підставі Генерального
договору та заявці підтвердження на
добровільне страхування фінансових
ризиків, відповідно до умов Договору.

Кожен страховий платіж
підтверджується та обґрунтовується
бухгалтерськими та іншими внутрішніми
документами (заявками, платіжними
документами та іншими).

Згідно ст. 6 Закону України «Про
страхування» добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Суд приймає до уваги
доводи позивача про те, що факт надання
послуги страхування не пов'язаний
безпосередньо з настанням чи не
настанням страхового випадку.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів.
Визначення страхування, як форми
захисту осіб від настання певних подій,
обумовлених договором страхування, не
включає такої ознаки, як обов'язкове і
неминуче настання відповідної події.
Така подія може настати, а може не
настати, а суть страхування полягає в
тому, що застрахована особа
(страхувальник) за плату страховику,
отримує захист від наслідків можливого
настання відповідної події.

Тобто з моменту набрання чинності
договором страхування (сплати
страхової премії) і протягом всього
строку дії договору страхування,
послуга страхування є наданою, адже
протягом всього терміну дії такого
договору застрахований інтерес
страхувальника є захищеним.

За наслідком розгляду справи суд
дійшов до висновку про те, що
Генеральні договори добровільного
страхування фінансових ризиків:
-№1201/02-317 від 01.12.2009 року; №0301/10-317 від
01.03.2010 року; №0429/04-317 від 29.04.2011 року;
№0103/39-317 від 03.01.2012 року; №0103/35-317 від
03.01.2012 року та №0114/01-317 від 14.01.2003 року
повністю відповідають вимогам до
оформлення договорів страхування,
встановленим ч. 4 ст. 16 Закону України
«Про страхування».

При цьому, фінансові ризики
позивача, які становлять предмет
зазначених договорів страхування,
прямо пов'язані із провадженням
позивачем господарської діяльності, що
підтверджується цими Договорами.
Сплачені позивачем для ПрАТ «Страхова
компанія «Прогрес-Фонд» страхові
платежі, розраховані страховиком в
межах звичайної ціни страхового тарифу
відповідного виду страхування.

Відповідно до ст. ст. 3, 6, 627 ЦК
України суб'єкти господарювання є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності до п. 2.1. Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 88 від 24 травня 1995 р.
(надалі - Положення № 88) первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та податкову
звітність», а також у відповідності до
п. 2.4. Положення № 88 первинні документи
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити, як назва
документа (форми), код форми, назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції, посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Господарські операції з проведення
страхових робіт закрито актами
виконаних робіт.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187
Податкового кодексу України, датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню; або дата відвантаження
товарів, а для послуг - дата оформлення
документа, що засвідчує факт
постачання послуг платником податку.

Матеріалами справи підтверджено,
що господарські операції позивача за
договорами з ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» носили реальний
характер, використовувалися в
господарській діяльності, з наявним
економічним ефектом; позивачем
сплачені усі необхідні податки за
застрахованими операціями, а тому
висновки про те, що правочини нібито
вчинено з метою, завідомо суперечній
інтересам держави і суспільства є
безпідставними.

Підпунктом 5.4.6 пункту 5.4 статті 5
Закону від 28.12.1994 року №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції Закону України від 22.05.1997 року
№ 283/97-ВР зі змінами та доповненнями)
передбачено, що до складу валових
витрат підприємства включаються
будь-які витрати зі страхування
ризиків загибелі врожаю,
транспортування продукції платника
податку; цивільної відповідальності,
пов'язаної з експлуатацією
транспортних засобів, що перебувають у
складі основних фондів платника
податку; екологічної та ядерної шкоди,
що може бути завдана платником податку
іншим особам; майна платника податку;
будь-які витрати із страхування
ризиків, пов'язаних із виробництвом
національних фільмів; кредитних та
інших ризиків платника податку,
пов'язаних із здійсненням ним
господарської діяльності, у межах
звичайної ціни страхового тарифу
відповідного виду страхування, діючого
на момент укладення такого страхового
договору, за винятком страхування
життя, здоров'я або інших ризиків,
пов'язаних з діяльністю фізичних осіб,
що перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-які витрати зі страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Якщо умови страхування
передбачають виплату страхового
відшкодування на користь платника
податку - страхувальника, застраховані
збитки, понесені таким платником
податку, відносяться до його валових
витрат у податковий період їх
понесення, а суми страхового
відшкодування таких збитків
включаються до валових доходів такого
платника податку у податковий період
їх отримання. Віднесення до складу
валових витрат платника податку витрат
із страхування (крім витрат по
медичному, пенсійному страхуванню та
за обов'язковими видами страхування)
здійснюється в розмірі, що не перевищує
5 відсотків валових витрат за звітний
податковий період, наростаючим
підсумком з початку року.

Протягом 2010 року валові витрати
позивача становили 105 170 645, 00 гривень
(рядок 04 декларації з податку на
прибуток підприємств за 2010 рік, без
урахування витрат на страхування).
П'ятивідсотковий ліміт становитиме: 105
170 645, 00 х 5% = 5 258 532,25 гривень. Але в 3-4
кварталі підприємство зазнало витрат
на страхування у розмірі 220 063, 00
гривень. Таким чином, витрати зі
страхування позивача не перевищують 5
відсотків та в повному обсязі можуть
бути зараховані у склад валових витрат.
Доказів, які б спростовували доводи
позивача відповідачем суду не надано.

Протягом 1 кварталу2011 року валові
витрати підприємства становили 43 817 059,
00 гривень (рядок 04 декларації з податку
на прибуток підприємств за 1 кв.2011 рік,
без урахування витрат на страхування).
П'ятивідсотковий ліміт становитиме: 43
817 059, 00 х 5% = 2 190 852,95 гривень. Але в 1-му
кварталі підприємство зазнало витрат
на страхування в розмірі 170 064, 00
гривень. Таким чином, витрати зі
страхування позивача не перевищують 5
відсотків та в повному обсязі можуть
бути зараховані у склад валових витрат.
Доказів, які б спростовували доводи
позивача податковою інспекцією не
надано.

Згідно з підпунктом 140.1.6 пункту
140.1 статті 140 Податкового кодексу
України, при визначенні об'єкта
оподаткування враховуються такі
витрати подвійного призначення:
будь-які витрати із страхування
ризиків загибелі врожаю,
транспортування продукції платника
податку; цивільної відповідальності,
пов'язаної з експлуатацією
транспортних засобів, що перебувають у
складі основних засобів платника
податку; будь-які витрати із
страхування ризиків, пов'язаних із
виробництвом національних фільмів (у
розмірі не більше 10 відсотків вартості
виробництва національного фільму);
екологічної та ядерної шкоди, що може
бути завдана платником податку іншим
особам; майна платника податку; об'єкта
фінансового лізингу, а також
оперативного лізингу, концесії
державного чи комунального майна за
умови, якщо це передбачено договором;
фінансових, кредитних та інших ризиків
платника податку, пов'язаних із
провадженням ним господарської
діяльності, в межах звичайної ціни
страхового тарифу відповідного виду
страхування, що діє на момент укладення
такого страхового договору, за
винятком страхування життя, здоров'я
або інших ризиків, пов'язаних з
діяльністю фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-яких витрат із страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Якщо умови страхування
передбачають виплату страхового
відшкодування на користь платника
податку - страхувальника, то
застраховані збитки, яких зазнав такий
платник податку у зв'язку з веденням
господарської діяльності, включаються
до його витрат за податковий період, в
якому він зазнав збитків, а будь-які
суми страхового відшкодування
зазначених збитків включаються до
доходів такого платника податку за
податковий період їх отримання.

Ці витрати підтверджуються платіжними
дорученнями та бухгалтерськими
документами, оформленими відповідно до
Закону України від 16.07.1999 року № 996-ХІV
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Відповідно до Наказу Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 року № 984 «Про затвердження
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства» зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 року за № 34/18772: - п 5.2. Факти виявлених
порушень податкового та валютного
законодавства викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів. У разі відсутності первинних
документів, що підтверджують факт
порушення, до акта перевірки додаються
пояснення посадових осіб або інших
працівників підприємства (в межах їх
компетенції), що перевіряється.

Про те, вказаний акт на підставі якого
винесені оскаржувані податкові
повідомлення-рішення побудований на
припущеннях та ніякими доказами з боку
ДПІ у Голосіївському районі м. Києва не
підтверджений. Перевірка дотримання
податкового законодавства була
проведена без отримання всіх первинних
документів, внаслідок чого висновки не
відповідають дійсності, є
необґрунтованими та незаконними.

Як убачається з діючого податкового
законодавства, не дозволяється
включення до валових витрат, що не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями, а при імпорті
робіт (послуг) - актом прийняття робіт
(послуг) чи банківським документом,
який засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на включення до валових
витрат, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру своїх валових витрат.

Підприємство не може нести
відповідальність ні за несплату
податків продавцями, ні за можливу
недостовірність відомостей про них.
Відповідно до Податкового кодексу
України ведення податкового обліку
покладено на кожного окремого платника
податку. При цьому, такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Усі господарські операції позивача
носили товарний та дійсний характер,
належним чином відображені в
податковому та бухгалтерському обліку.

В ході судового розгляду справи
підтверджено, що всі укладені договори
страхування з ПрАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» укладалися позивачем з
метою настання реальних наслідків.

Відповідно до стаття 61
Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, тобто нікого
не може бути притягнуто за протиправні
діяння третіх осіб.

Притягнення суб'єкта права до
відповідальності за діяння, що було
вчинено іншою особою, є неможливим, за
винятком встановлених ст. 228 Цивільного
кодексу України та ст. ст. 207 і 208
Господарського кодексу України
випадків свідомого укладення таким
суб'єктом права нікчемного правочину з
метою відображення певних первинних
документів в податковому обліку без
фактичного проведення господарських
операцій.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Вищевикладене у сукупності
свідчить про невідповідність спірних
податкових повідомлень приписам
законодавства та наявність правових
підстав для їх скасування.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
прийшов до висновку про те, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати
податкове повідомлення-рішення № 00002208,
яким встановлено порушення вимог абз.4
п.п. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
збільшено суму грошового зобов'язання
ТОВ «Нікас-Україна» з податку на
прибуток на суму 410351,00 гривень та
нараховано штрафних (фінансових)
санкції на суму 44 049, 00 гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
І.А. Качур