Справа № 568/1675/13-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Бірук
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"01" квітня 2014 р.
Справа № 568/1675/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Капустинського М.М.

суддів:
Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову
Радивилівського районного суду
Рівненської області від "19" лютого 2014 р.
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Радивилівському районі Рівненської
області про визнання бездіяльності
протиправною і зобов'язання вчинити
дії ,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5
звернувся до суду з зазначеним
адміністративним позовом. Просив
зобов'язати відповідача призначити та
виплачувати йому пенсію за віком
починаючи з 27.08.2013 року.

В обгрунтування позову посилається на
те, що відповідно до діючого
законодавства України він має право на
призначення пенсії за віком з
урахуванням трудового стажу, незалежно
від його проживання у Сполучених
штатах Америки.

Постановою Радивилівського районного
суду Рівненської області від 19 лютого
2014 року в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_3 до
Управління пенсійного Фонду України в
Радивилівському районі Рівненської
області про визнання протиправними дій
щодо відмови в призначенні пенсії за
віком особі та зобов"язання вчинити
певні дії - призначити виплату пенсії -
відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим
рішенням представник позивача ОСОБА_5
звернувся до суду з апеляційною
скаргою в якій, з підстав порушення
судом норм матеріального права просив
скасувати постанову та прийняти нову -
про задоволення позовних вимог.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.
Радивілів Рівненської області. З 1979
року по 1993 рік працювала на різних
роботах в Україні та колишньому СРСР.

У 2003 році позивачка виїхала з України
до США на постійне місце проживання у
зв"язку з сімейними обставинами.

27.08.2013 року позивач звернулася до
відповідача з заявою про призначення
їй пенсії.

Управління Пенсійного Фонду в
Радивилівському районі Рівненської
області, листом від 09.09.2013 року,
повідомило про відсутність правових
підстав для призначення ій пенсії.

Позивач на момент звернення до
Пенсійного фонду з заявою про
призначення пенсії досягла 61-го
річного віку, з 2003 року вона перебуває
на законних підставах у Сполучених
штатах Америки, що підтверджується
наданою суду копією закордонного
паспорту. На момент виїзду за кордон
позивач пенсійного віку не досягла, за
призначенням пенсії в Україні не
зверталася, на обліку як пенсіонер не
перебувала.

Між сторонами виник спір з приводу
призначення пенсії громадянину, який
проживає за кордоном. Спірні
правовідносини регулюються
Конституцією України, Кодексом
адміністративного судочинства України
та Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон №1058),
Порядком подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25.11.2005р. № 22-1, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 27.12.2005р.
за №1566/11846 ( далі -Порядок).

Право на соціальний захист громадян
України закріплено статтею 46
Конституції України та конкретизоване
у Законі України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Так, ст.46 Конституції України
закріплено право громадян на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених Законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення, створення
мережі державних, комунальних,
приватних закладів за догляду за
непрацездатними.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду, або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно з ст.51 вказаного Закону у разі
виїзду пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон, пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед виїздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
його зняття з обліку за місцем
постійного проживання. Під час
перебування за кордоном пенсія
виплачується в тому разі, якщо це
передбачено міжнародним договором в
Україні, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. у
справі №1-32/2009 за конституційним
поданням Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
положень п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення
ст. 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" вказані положення визнано
неконституційними - такими, що не
відповідають Конституції України та
такими, що втрачають чинність з дня
ухвалення цього рішення.

Отже, вказані норми стосуються
випадків припинення та поновлення
виплати раніше призначених пенсій, а
тому визнання їх неконституційними не
має правових наслідків для позивача,
якому пенсія раніше не призначалась.

Пунктом 3 резолютивної частини рішення
Конституційного Суду України
визначено звернути увагу Верховної
Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
Законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, а
також прийняття Закону про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданою фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними. На даний
час нормативно-правових актів,
спрямованих на виконання рішення
Конституційного Суду України, яким
будуть передбачені умови, норми і
механізми виплати пенсій громадянам,
які проживають у країнах, з якими не
укладено міждержавних договорів щодо
пенсійного забезпечення, не прийнято.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції правомірно
виходив з того, що на момент виїзду
ОСОБА_3 на постійне місце проживання до
Сполучених штатів Америки, ОСОБА_3 не
досягла пенсійного віку і пенсія їй не
була призначена, а тому зміни про
визнання неконституційними положень
ст.ст.51,49 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування" її не стосуються, оскільки
розповсюджуються на правовідносини
щодо призначених пенсій.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вимога Позивача, щодо призначення
пенсії, виходить за межі компетенції
відповідача.

На даний час відсутній механізм
виплати пенсій пенсіонерам, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон.

Колегія вважає, що суд першої
інстанції, дослідивши в судовому
засіданні надані сторонами по справі
докази обґрунтовано відмовив в
задоволенні вимог позивача.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову Радивілівського
районного суду Рівненської області
від 19 лютого 2014 року винесено з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і суд дав правильну оцінку обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної
інстанції не знаходить підстав, які
могли б призвести до зміни чи
скасування зазначеної постанови.

Доводи, наведені апелянтом в поданій
ним апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити
без задоволення, а постанову
Радивилівського районного суду
Рівненської області від "19" лютого 2014 р.
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.М. Капустинський

судді:
Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ М.М. Капустинський

Роздруковано та надіслано: (рек. з пов.
про вруч.)

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_2,

представник позивача: ОСОБА_5, АДРЕСА_1,
35500

3- відповідачу Управління Пенсійного
фонду України в Радивилівському районі
Рівненської області вул. Почаївська,
28,м. Радивилів,Рівненська область,35500

- ,