Справа № 803/389/14
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року Справа № 803/389/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання
Кравчик В.В.,

за участю представника позивача
Чернова О.В.,

представника відповідача Приходько
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Універмаг «Луцьк» до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Універмаг «Луцьк» (далі -
ПАТ «Універмаг «Луцьк») звернулося з
адміністративним позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинської області (далі -
Луцька ОДПІ) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення № від 31.12.2013
року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Луцькою ОДПІ з 12.12.2013 року по 18.12.2013 року
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ПАТ «Універмаг
«Луцьк» з питань достовірності
показників задекларованих у
податкових деклараціях з податку на
додану вартість за жовтень 2013 року. За
результатами перевірки був складений
акт № 1828/22.2/01557325 від 19.12.2013 року, яким
встановлені порушення абзацу «а»
пункту 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України, в результаті чого ПАТ
«Універмаг «Луцьк» занижено суму
бюджетного відшкодування жовтня 2013
року на загальну суму 2 184 418 грн.

ПАТ «Універмаг «Луцьк», не погодившись
із актом перевірки від 19.12.2013 року,
скористалося правом адміністративного
оскарження. За результатом розгляду
заперечення до акту перевірки Луцькою
ОДПІ прийнято рішення про розгляд
заперечення №9105/10/22.2 від 30.12.2013 року,
яким встановлено, що акт перевірки
відповідає вимогам чинного
законодавства та підстав для
задоволення вимог викладених в
запереченні немає.

На підставі акта перевірки Луцькою
ОДПІ було винесене податкове
повідомлення - рішення від 31.12.2013 року №
, яким позивачу збільшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в розмірі 2 184 418 грн.

ПАТ «Універмаг «Луцьк», не погодившись
із даними рішеннями податкового
органу, скористалося правом
адміністративного оскарження, де,
рішенням Головного управління
Міндоходів у Волинській області
№561/10/10.4-06 від 03.02.2014 року скаргу
позивача залишено без задоволення, а
податкове-повідомлення рішення від
31.12.2013 року № - без змін.

Проте, позивач не погоджується із
винесеним Луцькою ОДПІ податковим
повідомленням-рішенням від 31.12.2013 року
№ , вважає його протиправним з
огляду на наступне.

Так, відповідно до пунктів 200.6, 200.7 ст.200
Податкового кодексу України прийняття
рішення про суму бюджетного
відшкодування, що визначається в
декларації з податку на додану
вартість, є правом платника податків, а
не його обов'язком.

У зв'язку з чим, на думку позивача,
прийняття рішення про повернення
повної суми бюджетного відшкодування
або прийняття рішення про зарахування
належної йому повної суми бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку наступних
податкових періодів є правом платника
податків, а не обов'язком. При цьому,
платник податків законодавчо не
обмежений строком використання такого
права.

Крім того, звертає увагу суду на те, що
товариство не відмовлялося від
бюджетного відшкодування, а
декларувало суму 2 184 418 грн. як залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Враховуючи вищенаведене, позивач
вважає, що у податкового органу були
відсутні передбачені законом підстави
для висновку про заниження ПАТ
«Універмаг «Луцьк» суми бюджетного
відшкодування та висновку про
добровільну відмову товариством від
отримання такої суми заниження як
бюджетного відшкодування, а тому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 31.12.2013 року №
.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві
просив позов задовольнити, визнати
протиправним і скасувати оскаржуване
податкове повідомлення-рішення.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечила проти
задоволення позовних вимог. В поданих
до суду письмових запереченнях
зазначає, що за результатами
позапланової виїзної документальної
перевірки позивача з питань
правильності формування податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
жовтень 2013 року було встановлено
порушення абзацу «а» пункту 200.4 статті
200 Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
суму бюджетного відшкодування на
загальну суму 2 184 418 грн. та завищено
значення рядка 24 податкової декларації
з ПДВ «Залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду» на загальну суму 2 184 418 грн.

Акцентує увагу суду на тому, що пунктом
200.14 статті 200 Податкового кодексу
України передбачено, що якщо за
результатами камеральної або
документальної позапланової виїзної
перевірки орган державної податкової
служби виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий орган: у разі заниження заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування щодо суми, визначеної
органом державної податкової служби за
результатами перевірок, надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого заниження та підстави для
її вирахування. У цьому випадку
вважається, що платник податку
добровільно відмовляється від
отримання такої суми заниження як
бюджетного відшкодування та враховує
її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у
зменшення податкових зобов'язань з
цього - податку в наступних податкових
періодах; у разі перевищення заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування над сумою, визначеною
органом державної податкової служби за
результатами перевірок, надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого перевищення та підстави
для її вирахування; у разі з'ясування за
результатами проведення перевірок
факту, за яким платник податку не має
права на отримання бюджетного
відшкодування, надсилає платнику
податку податкове повідомлення, в
якому зазначаються підстави відмови в
наданні бюджетного відшкодування.

Таким чином, оскільки позивачем не було
відображено в податкових деклараціях з
ПДВ суму, що підлягає бюджетному
відшкодуванню, тому переконані, що ця
сума не може в подальшому бути
заявленою платником ПДВ до бюджетного
відшкодування, але обліковується в
картці особового рахунку платника до
повного її використання у рахунок
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку наступних податкових
періодів.

На підставі вищевикладеного,
представник відповідача вважає, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте у
відповідності до вимог чинного
законодавства України, а тому просить
відмовити у задоволенні позовних вимог
повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що адміністративний позов до
задоволення не підлягає, враховуючи
наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначає, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб`єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

15.11.1990 року Публічне акціонерне
товариство «Універмаг «Луцьк»
зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом Луцької міської
ради та включене до Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України, що підтверджується наявною в
матеріалах справи довідкою Головного
управління статистики у Волинській
області АА №690871 від 02.01.2013 року та
випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
оіб-підприємців серії АБ №601404.

Судом встановлено, що Луцькою ОДПІ з
12.12.2013 року по 18.12.2013 року проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПАТ «Універмаг «Луцьк» з
питань достовірності показників
задекларованих у податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за жовтень 2013 року. За
результатами перевірки був складений
акт № 1828/22.2/01557325 від 19.12.2013 року, яким
встановлені порушення абзацу «а»
пункту 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України, в результаті чого ПАТ
«Універмаг «Луцьк» занижено суму
бюджетного відшкодування жовтня 2013
року на загальну суму 2 184 418 грн.

ПАТ «Універмаг «Луцьк», не погодившись
із актом перевірки від 19.12.2013 року,
скористалося правом адміністративного
оскарження. За результатом розгляду
заперечення до акту перевірки Луцькою
ОДПІ прийнято рішення про розгляд
заперечення №9105/10/22.2 від 30.12.2013 року,
яким встановлено, що акт перевірки
відповідає вимогам чинного
законодавства та підстав для
задоволення вимог викладених в
запереченні немає.

На підставі акта перевірки Луцькою
ОДПІ було винесене податкове
повідомлення - рішення від 31.12.2013 року №
, яким позивачу збільшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в розмірі 2 184 418 грн.

ПАТ «Універмаг «Луцьк», не погодившись
із даними рішеннями податкового
органу, скористалося правом
адміністративного оскарження, проте,
рішенням Головного управління
Міндоходів у Волинській області
№561/10/10.4-06 від 03.02.2014 року скаргу
позивача залишено без задоволення, а
податкове-повідомлення рішення від
31.12.2013 року № - без змін.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає, що податкове
повідомлення-рішення від 31.12.2013 року №
прийняте відповідачем на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачений діючим
законодавством України з огляду на
наступне.

Відповідно до пункту 14.1.18. статті 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) бюджетне відшкодування -
відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу.

Пункт 200 ст.200 ПК України встановлює
порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків,
передбачає вичерпний перелік умов, за
яких у платника податку виникає право
на бюджетне відшкодування від'ємного
значення ПДВ та заявлення цієї суми до
відшкодування, а також містить
конкретні умови та строки такого
відшкодування.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200
Податкового кодексу України якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; залишок від'ємного
значення попередніх податкових
періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

З матеріалів справи вбачається, що
перевіркою податкових декларації з
податку на додану вартість за жовтень
2013 року, Додатків до даної декларацій з
врахуванням Уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість поданого в грудні 2013
року за жовтень 2013 року та Додатків до
нього (а.с. 54-76) встановлено, що
позивачем в порушення абзацу «а»
пункту 200.4 статті 200 ПК України занижено
суму бюджетного відшкодування на
загальну суму 2 184 418 грн. та завищено
значення рядка 24 податкової декларації
з ПДВ "Залишок від'ємного значення, який
після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду" на загальну суму 2 184 418 грн.

При цьому, як встановлено судом та не
заперечується представниками сторін,
фактичні обставини взаємовідносин
позивача з контрагентами в судовому
порядку не оскаржуються, як і сама сума
встановленого податковим органом
заниження бюджетного відшкодування в
розмірі 2 184 418 грн.

Пунктом 200.6 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що
платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

Отже, у разі прийняття платником
податків рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, що виникли протягом
наступних звітних (податкових)
періодів, зазначена сума не підлягає
врахуванню при розрахунку сум
бюджетного відшкодування наступних
звітних (податкових) періодів.

Разом з тим, відповідно до підпункту 4.6.4
підпункту 4.6 пункту 4 розділу V Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №1492 від 25.11.2011 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.12.2011 року за №1490/20228
якщо в наступному звітному податковому
періоді різниця між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту з урахуванням залишку такого
від'ємного значення минулого звітного
(податкового) періоду, що включається
до складу податкового кредиту
поточного звітного (податкового)
періоду, має від'ємне значення (рядок 22
декларації), подається (Д2) (додаток 2).

Підпунктом 4.6.5 пункту підпункту 4.6
пункту 4 розділу V зазначеного Порядку
платники, які відповідно до статті 200
розділу V Кодексу мають право на
бюджетне відшкодування податку на
додану вартість та заповнили рядок 22
декларації, здійснюють розрахунок
бюджетного відшкодування та подають
(Д3) (додаток 3). Значення рядка 3 (Д3)
(додаток 3) переноситься до рядка 23
декларації за поточний звітний
(податковий) період. Залежно від
обраного платником напряму повернення
суми бюджетного відшкодування (на
рахунок цього платника у банку або у
зменшення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість наступних
податкових періодів) така сума
вказується або в рядку 23.1, або у рядку
23.2, або частково розподіляється у
рядках 23.1 та 23.2 декларації.

Однак, як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
позивачем цього зроблено не було.

Таким чином, платник податків має право
включити суму від'ємного значення з
податку на додану вартість, яка
підлягає бюджетному відшкодуванню до
складу відповідного бюджетного
відшкодування та/або до складу сум, що
відносяться до податкового кредиту
наступного податкового періоду. При
цьому залишок суми від'ємного значення
попередніх податкових періодів, що
залишається непогашеним після
бюджетного відшкодування, отриманого у
звітному податковому періоді, та
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду відображається в
Додатку №2 до відповідної декларації.

З аналізу наявних в матеріалах справи
декларації з податку на додану
вартість позивача за жовтень 2013 року та
уточнюючого розрахунку до неї
вбачається, що позивачем в зазначених
деклараціях в графі 23 «сума, що
підлягає бюджетному відшкодуванню
(рядок 3 Д3) (рядок 23.1 + рядок 23.2)» було
проставлено « - ».

З огляду на вищевикладене суд
приходить висновку, що позивач, не
відобразивши зазначену суму ПДВ в
рядку 23 податкової декларації,
фактично зазначену суму в повному
обсязі зарахував у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних звітних
(податкових) періодів.

Згідно з пунктом 200.14 статті 200
Податкового кодексу України якщо за
результатами камеральної або
документальної позапланової виїзної
перевірки орган державної податкової
служби виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий орган: у разі заниження заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування щодо суми, визначеної
органом державної податкової служби за
результатами перевірок, надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого заниження та підстави для
її вирахування. У цьому випадку
вважається, що платник податку
добровільно відмовляється від
отримання такої суми заниження як
бюджетного відшкодування та враховує
її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку в наступних податкових
періодах; у разі перевищення заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування над сумою, визначеною
органом державної податкової служби за
результатами перевірок, надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого перевищення та підстави
для її вирахування; у разі з'ясування за
результатами проведення перевірок
факту, за яким платник податку не має
права на отримання бюджетного
відшкодування, надсилає платнику
податку податкове повідомлення, в
якому зазначаються підстави відмови в
наданні бюджетного відшкодування.

Положеннями п.п.54.3.2 ст.54 ПК України
встановлено, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Отже, враховуючи те, що позивачем було
занижено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 2 184 418 грн., зазначена сума
не була включена до бюджетного
відшкодування до початку проведення
перевірки податковим органом, а тому ця
сума не може в подальшому бути
заявленою платником ПДВ до бюджетного
відшкодування, але обліковується в
картці особового рахунку платника до
повного її використання у рахунок
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку наступних податкових
періодів.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Докази, надані позивачем, не
підтверджують обставини, на які він
посилається в адміністративному
позові, та були спростовані доводами
відповідача, які знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні та
в матеріалах справи.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням викладеного суд вважає,
що податкове повідомлення-рішення
№ від 31.12.2013 року Луцькою ОДПІ
винесене у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано та з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, а
відтак є законними, у зв'язку з чим
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Універмаг
«Луцьк» є необґрунтованими та такими,
що не підлягають до задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону
України "Про судовий збір" судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої
статті 4 Закону України "Про судовий
збір" встановлені ставки судового
збору: за подання до адміністративного
суду адміністративного позову
майнового характеру - 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
(в грошовому еквіваленті з урахуванням
розміру мінімальної заробітної плати -
1827,00 грн.) та не більше 4 розмірів
мінімальних заробітних плат (в
грошовому еквіваленті з урахуванням
розміру мінімальної заробітної плати -
4872,00 грн.; за подання адміністративного
позову немайнового характеру - 0,06
розміру мінімальної заробітної плати
(тобто, 73,08 грн.).

Згідно із частиною 3 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

З квитанцій №598 від 27.02.2014 року
вбачається, що позивачем сплачено
судовий збір в сумі 487,20 грн., як вимога
майнового характеру.

Відповідно до Закону України "Про
державний бюджет України на 2014 рік"
розмір мінімальної заробітної плати з 1
січня 2014 року становить 1 218,00 грн.

Згідно податкового
повідомлення-рішення № від 31.12.2013
року ПАТ «Універмаг «Луцьк» нараховано
грошове зобов'язання на загальну суму 2
184 418 грн.

Таким чином, адміністративний позов
майнового характеру підлягає оплаті
судовим збором у сумі 4 872 грн. (не більше
4 розмірів мінімальної заробітної
плати).

Враховуючи те, що судом відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, тому
згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" з позивача підлягає до
стягнення решта суми судового збору: 4
872 грн. - 487,20 грн. (сплачена сума
майнового характеру) = 4 384,80 грн.

Таким чином з ПАТ «Універмаг «Луцьк»
слід стягнути на користь бюджету
України несплачену суму судового збору
в розмірі 4 384,80 грн.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 94, 158, 160, 162, 163,
186 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі
статтей 14, 54, 200 Податкового кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства «Універмаг «Луцьк» до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 31.12.2013
року, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Універмаг «Луцьк» (43025,
місто Луцьк, проспект Волі, 1, ) на користь Державного бюджету
України судовий збір у сумі 4 384 (чотири
тисячі триста вісімдесят чотири)
гривні 80 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі 18 березня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
С.Ф. Костюкевич