Справа № К/9991/9888/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/9888/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Полтавського районного суду
Полтавської області від 12 листопада 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 3 лютого 2011 року у справі №2а-794/10/1625
за позовом ОСОБА_4 до Судіївської
сільської ради Полтавського району
Полтавської області, третя особа
Державне підприємство "Центр
державного земельного кадастру" в
особі Полтавської регіональної філії,
про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до
Судіївської сільської ради
Полтавського району про надання
дозволу на приватизацію земельної
ділянки площею 1,1 га, що знаходиться у
прибережній захисній смузі, та про
надання дозволу на безкоштовну
приватизацію вказаної земельної
ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що їй було виділено
земельні ділянки, які на даний час вона
приватизувати не має змоги по причині
відмови відповідача надати дозвіл на
приватизацію, так як зазначені
земельні ділянки знаходяться на
відстані менш як 25 метрів від води та
перебувають в межах прибережної смуги.

Постановою Полтавського районного
суду Полтавської області від 12
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 3 лютого 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.
Суди попередніх інстанцій дійшли
висновку про неможливість
приватизації землі, оскільки спірна
земельна ділянка знаходиться в
прибережних смугах, а відповідно до
чинного законодавства прибережні
захисні смуги є природоохоронною
територією з режимом обмеженої
господарської діяльності.

На постанову Полтавського районного
суду Полтавської області від 12
листопада 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 3 лютого 2011 року надійшла касаційна
скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
прийняття нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням виконавчого
комітету Судіївської сільської ради
від 28.05.1997 №53 ОСОБА_4 було надано дозвіл
на отримання державного акту, що
посвідчує право приватної власності на
землю, а саме земельну ділянку площею
0,45 га, розташовану в АДРЕСА_1, а саме: для
обслуговування житлового будинку 0,25
га.; для ведення особистого
господарства 0,20 га.

Рішенням Судіївського сільської ради
від 21.08.2007 надано дозвіл ОСОБА_4 на
розробку технічної документації по
виготовленню державного акту на право
приватної власності на землю для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд площею 0,20 га.; для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,25 га. в АДРЕСА_1, а
також на замовлення розробки технічної
документації по виготовленню
державного акту на право приватної
власності на землю в землевпорядній
проектній організації та подачу її до
сільської ради на розгляд і прийняття
рішення.

Разом з цим, Новосанжарським
міжрайонним управлінням водного
господарства було проведено перевірку
стану дотримання вимог водного
законодавства, якою було виявлено, що
частина земельної ділянки, на яку
позивачу було надано дозвіл на
виготовлення проектної документації,
знаходиться в прибережній захисній
смузі, про що голова Судіївської
сільської ради листом від 23.04.2007
повідомив ОСОБА_4

Рішенням 20-ї сесії 5-ого скликання
Судіївської сільської ради від 20.12.2007
відмовлено ОСОБА_4 у виділенні
земельної ділянки взамін існуючої, яка
знаходиться в прибережній захисній
смузі водойми, в зв'язку з відсутністю
рівноцінної земельної ділянки із
земель запасу сільської ради.

Рішенням 36-ї сесії 5-ого скликання
Судіївської сільської ради від 21.04.2009
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельні ділянки ОСОБА_4 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та ведення особистого
селянського господарства в с. Судіївка
на території Судіївської сільської
ради. Передано ОСОБА_4 безоплатно у
приватну власність земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд площею 0,25 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку
для ведення особистого селянського
господарства площею 0,07 га в с. Судіївка
на території Судіївської сільської
ради. ОСОБА_4

Отже, предметом спору у даній справі є
частина земельної ділянки, яка
знаходиться в прибережній захисній
смузі та не була виділена позивачу у
приватну власність.

Положеннями ст. 14 Конституції України
земля визнана основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

В силу положень ст. 1 Земельного кодексу
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Використання
власності на землю не може завдавати
шкоди правам і свободам громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Статтею 58 Земельного кодексу
встановлено, що до земель водного фонду
належать землі, зокрема, зайняті
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих лісами.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 88 Водного
кодексу України з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм в межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Прибережні
захисні смуги встановлюються по обидва
береги річок та навколо водойм уздовж
урізу води (у меженний період) шириною:
для малих річок, струмків і потічків, а
також ставків площею менше 3 гектарів -
25 метрів; для середніх річок,
водосховищ на них, водойм, а також
ставків площею понад 3 гектари - 50
метрів; для великих річок, водосховищ
на них та озер - 100 метрів.

Згідно абз.а ч.2 ст.60 ЗК України
прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період), зокрема, для малих
річок, струмків і потічків, а також
ставків площею менш як 3 гектари
шириною25 метрів.

Статтею 59 цього Кодексу встановлено, що
землі водного фонду можуть перебувати
у державній, комунальній та приватній
власності. Громадянам та юридичним
особам органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування із
земель водного фонду можуть
передаватися на умовах оренди земельні
ділянки прибережних захисних смуг,
смуг відведення і берегових смуг
водних шляхів, а також озера,
водосховища, інші водойми, болота та
острови для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Отже, передача земельної ділянки
водного фонду можлива лише на умовах
оренди.

Окрім того, не можна залишити поза
увагою і те, що за приписами статті 61
Земельного кодексу України прибережні
захисні смуги є природоохоронною
територією з режимом обмеженої
господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж
річок, навколо водойм та на островах
забороняється: а) розорювання земель
(крім підготовки ґрунту для залуження і
залісення), а також садівництво та
городництво.

Оскільки спірна земельна ділянка
знаходиться в прибережних смугах, а
відповідно до чинного законодавства
прибережні захисні смуги є
природоохоронною територією з режимом
обмеженої господарської діяльності,
тому суди дійшли вірного висновку про
відсутність підстав для її виділення у
власність.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для задоволення касаційної скарги
судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Полтавського районного суду
Полтавської області від 12 листопада 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 3 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: