Справа № 2а-13975/12/0170/29
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/46635/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Лиски Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 24 грудня 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 12 серпня 2013
року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим (далі -
Управління) до Центрального відділу
Державної виконавчої служби
Сімферопольського міського
управління юстиції Автономної
Республіки Крим (далі - Центральний
відділ ДВС Сімферопольського МУЮ) про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2012 Управління звернулося
до суду з позовом, в якому просило:
визнати протиправною та скасувати
постанову Центрального відділу ДВС
Сімферопольського МУЮ від 16 листопада
2012 року про відмову у відкриті
виконавчого провадження; зобов'язати
відповідача відкрити виконавче
провадження щодо постанови №101 від 29
травня 2009 року про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_2 та стягнення залишку штрафу у
розмірі 136 грн; зобов'язати відповідача
провести виконавчі дії по виконанню
постанови №101 від 29 травня 2009 року.

Позов обґрунтовано тим, що
відповідачем протиправно винесено
постанову від 16 листопада 2012 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження щодо постанови №101 від 29
травня 2009 року, оскільки штраф за
вказаною постановою було стягнуто не у
повному обсязі.

У касаційній скарзі Управління,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що 29 травня 2009
року Управлінням було прийнято
постанову по справі про
адміністративне правопорушення серії
КР000101, якою головного бухгалтера ТОВ
«Авеню-Апр» ОСОБА_2 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
частиною 1 статті 165-1 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
(далі - КУпАП) у вигляді штрафу в розмірі
136 грн та яка була отримана останньою 2
червня 2009 року, про що свідчить поштове
повідомлення.

Згідно з частиною 1 статті 307 КУпАП
штраф має бути сплачений порушником не
пізніш як через п'ятнадцять днів з дня
вручення йому постанови про накладення
штрафу, а в разі оскарження або
опротестування такої постанови - не
пізніш як через п'ятнадцять днів з дня
повідомлення про залишення скарги або
протесту без задоволення.

При цьому, статтею 308 КУпАП передбачено,
що у разі несплати правопорушником
штрафу у строк, установлений частиною
першою статті 307 цього Кодексу,
постанова про накладення штрафу
надсилається для примусового
виконання до відділу державної
виконавчої служби за місцем проживання
порушника, роботи або за
місцезнаходженням його майна в
порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання
постанови про стягнення штрафу за
вчинення адміністративного
правопорушення з правопорушника
стягується: подвійний розмір штрафу,
визначеного у відповідній статті цього
Кодексу та зазначеного у постанові про
стягнення штрафу; витрати на облік
зазначених правопорушень.

18 серпня 2009 року позивачем на адресу
Київського відділу ДВС
Сімферопольського МУЮ було направлено
вказану постанову від 29 травня 2009 року
про стягнення штрафу у розмірі 136 грн.

18 грудня 2009 року головним державним
виконавцем Київського відділу ДВС
служби Сімферопольського МУЮ у ході
виконання виконавчого документа:
постанови №101, яку видано Управлінням 29
травня 2009 року про стягнення з боржника
на користь стягувача суми у розмірі 136
грн, винесено постанову про повернення
виконавчого документу, у зв'язку з
неможливістю визначення місця
проживання боржника.

7 червня 2010 року позивачем на адресу
Київського відділу ДВС
Сімферопольського МУЮ повторно було
направлено постанову від 29 травня
2009 року про стягнення штрафу у
розмірі 136 грн.

30 серпня 2010 року державним виконавцем
Київського відділу ДВС
Сімферопольського МУЮ винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, у зв'язку зі сплатою
боржником суми боргу у повному обсязі
(платіжне доручення №2909 від 30 серпня 2010
року) у встановлений законом термін.

18 жовтня 2010 року позивачем на адресу
Київського відділу ДВС
Сімферопольського МУЮ для примусового
виконання повторно направлено
постанову від 29 травня 2009 року про
стягнення штрафу у розмірі 136 грн та
зазначено, що сума штрафу у розмірі 136
грн боржником була сплачена 30 серпня
2010 року, тобто с порушенням строків,
передбачених статтею 307 КУпАП.

22 квітня 2011 року державним виконавцем
Київського відділу ДВС
Сімферопольського МУЮ винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, у зв'язку з тим, що
заборгованість з боржника стягнута у
повному обсязі.

27 липня 2011 року позивачем на адресу
Центрального відділу ДВС
Сімферопольського МУЮ АР Крим
направлено постанову №101 від 29 травня
2009 року про стягнення штрафу у
розмірі 136 грн для примусового
виконання в порядку статті 308 КУпАП, у
зв'язку з тим, що штраф не сплачений у
добровільному порядку.

16 листопада 2012 року головним державним
виконавцем Центрального відділу ДВС
Сімферопольського МУЮ винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження, посилаючись
на те, що відповідно до відмітки на
виконавчому документі, виконавче
провадження раніше було закінчено на
підставі пункту 8 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження», що свідчить про повне
погашення заборгованості.

Статтею 26 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
повноваження державного виконавця
відмовити у відкритті виконавчого
провадження у разі: 1) пропуску
встановленого строку пред'явлення
документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню у разі фактичного
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини 1 статті 50
вказаного Закону у разі закінчення
виконавчого провадження (крім
направлення виконавчого документа за
належністю іншому органу державної
виконавчої служби, закінчення
виконавчого провадження за рішенням
суду, винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Частиною 1 статті 51 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
у разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Аналіз зазначених норм дає підстави
вважати, що завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, якщо, зокрема,
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
визнана судом незаконною, чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби.

В матеріалах справи відсутні докази
оскарження позивачем постанов
державного виконавця Київського
відділу ДВС Сімферопольського МУЮ про
закінчення виконавчого провадження за
виконавчим документом - постановою №101,
виданою Управлінням 29 травня 2009 року.

Таким чином, правильними є висновки
судів попередніх інстанції, що
наявність вказаних постанов про
закінчення виконавчого провадження, у
зв'язку з повним погашенням боржником
боргу, що не визнанні незаконними та не
скасовані, виключають можливість
здійснення виконавчого провадження за
вказаним виконавчим документом.

У зв'язку з наведеним правові підстави
для задоволення позовних вимог
відсутні.

Доводи касаційної скарги
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують.

Згідно з частиною 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И
В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим залишити
без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 24 грудня 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 12 серпня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І. Ємельянова

Т.О. Лиска