Справа № 815/3436/13-а
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3436/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Гусев О. Г.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурія О.В., Шляхтицького О.І.,

секретаря Жукової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Южтехпостач" на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Южтехпостач" до Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
Одеської області Державної податкової
служби про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

29.04.2013р. товариство з обмеженою
відповідальністю "Южтехпостач"
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 25.04.2013 року
№, .

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17.06.2013р. у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність та обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 04.04.2013 року по 10.04.2013 року посадовими
особами відповідача на підставі наказу
№338 від 02.04.2013 року та згідно вимог
п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України, проведено
документальну виїзну позапланову
виїзну перевірку ТОВ "Южтехпостач" з
питань дотримання податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Лантанбуд» за період з 01.01.2011р. до
31.12.2011р., за результатами якої складений
акт від 16.04.2013р. №000030/15-51-705/22-02/35697985/75.
/а.с.27-33/

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.198.3. п. 198.6 ст.198 ПК України, в
наслідок чого сума податку на додану
вартість була занижена позивачем на
суму 36910 грн.; п.44.1 ст.44, п.138.2 ст.138 п.п.139.1.9
ст.139 ПК України в результаті чого було
занижено податок на прибуток на суму
42448грн., які підлягають нарахуванню та
сплаті до бюджету.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 25.04.2013 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем у
розмірі 36910грн. та за штрафними
санкціями 5723грн. та № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 42448грн.
/а.с.20,21/

Разом з тим, відповідно до пункту 14.1.
статті 4 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом, а при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (пункти
200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу
України).

Згідно з п.200.4 ст.200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно п. 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

Отже, підставами для формування
податкового кредиту є наявність
належно оформленої податкової
накладної, сплата грошових коштів
контрагенту, в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника ПДВ виникає
право на податковий кредит.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пп.. 139.1.9 п. 139.1 статті 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

За умови відсутності законодавчо
визначених обставин, які б позбавляли
платника податку (покупця) права на
формування податкового кредиту,
зокрема за відсутністю з боку платника
порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 ПК України при формуванні
податкового кредиту останній має право
на податковий кредит, на який
зменшується податкове зобов'язання
звітного періоду за правилом п.п.14.1.181
п.14.1 ст.14, п.200.1 ст.200 ПК України.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено фактичного порушення
позивачем вимог наведених норм
законодавства, яке б позбавляло його
права на податковий кредит. Натомість
встановлено, що податкові накладні
видані особою, яка, на час їх видачі,
була зареєстрована платником податку
на додану вартість та дієздатною
юридичною особою.

За умови реального здійснення
господарської операції, яка призвела
до об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця, будь-які
порушення постачальниками товару
податкового законодавства чи правил
ведення господарської діяльності не
можуть бути підставою для позбавлення
покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) не має обов'язку та
повноважень здійснювати контроль за
дотриманням постачальниками товару
вимог законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, дотримання
вимог податкового законодавства тощо і
в подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
за можливу неправомірну діяльність
будь-кого з контрагентів. Такий платник
не повинен притягуватися до
відповідальності в тому випадку, якщо
він здійснював реальну господарську
операцію.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на
податковий кредит. При цьому такі
висновки не можуть ґрунтуватися на
припущеннях, а можуть ґрунтуватися
лише на належних, достатніх, а також тих
доказах, які одержані з дотриманням
закону.

Податковим органом не наведено доводів
та доказів тому, що позивач діяв без
належної обачності та був обізнаним
про допущення його контрагентом ТОВ
«Лантанбуд» певних порушень
законодавства при створенні
підприємства чи веденні господарської
діяльності.

Доводи податкового органу щодо
нікчемності вчинених позивачем
господарських зобов'язань є
необґрунтованими, оскільки для цього
необхідно встановити наявність у
платника податку при вчинені таких
зобов'язань мети, суперечної інтересам
держави і суспільства. Про наявність
такої мети у платника податку (покупця)
не можуть свідчити лише факти певних
порушень правил ведення господарської
діяльності чи оподаткування
постачальниками товару (послуг).

Водночас, судом апеляційної інстанції
досліджені наявні первинні документи
та встановлено реальність
господарських операцій з вказаним
контрагентом та дотримання позивачем
спеціальних вимог законодавства щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту. Реальність
спірних господарських операцій
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, бухгалтерськими документами
наданими позивачем до суду: договорами
поставки; платіжними документами;
податковими та видатковими
накладними, рахунками-фактур; актами
виконаних робіт. /а.с.41-56, 108-125/

Факт використання придбаного товару в
господарської діяльності позивача
також підтверджується договорами
поставки, рахунками-фактур,
видатковими, податковими накладними,
дорученнями на отримання товару,
платіжними дорученнями. /а.с.57-107, 126-139/

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності основних фондів або
спеціальних дозволів у останніх.
Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх зобов'язань, адже, поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а саме, платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань. А відтак, за умови не
встановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальників
для одержання товариством незаконної
податкової вигоди, останнє не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

При цьому, судова колегія не приймає
доводів відповідача про притягнення до
кримінальної відповідальності
засновника ТОВ «Лантанбуд» ОСОБА_1 за
скоєння у літку 2010 року кримінального
правопорушення, оскільки позивач
заключав договори поставки у травні та
серпні 2011р. з директором ТОВ
«Лантанбуд» ОСОБА_2, яка відповідно до
витягу з єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 29.05.2012р.
обмежень щодо повноважень не має.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія вважає правомірним формування
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість по
господарських операціях з ТОВ
«Лантанбуд», у зв'язку з чим позовні
вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, оскільки
судом першої інстанції при вирішенні
справи помилково застосовано норми
матеріального права, тому постанова
суду в порядку ст. 202 КАС України
підлягає скасуванню.

Керуючись, ст.ст. 198, 202, 205, 207 КАС України,
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Южтехпостач" - задовольнити, постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 17 червня 2013 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від 25
квітня 2013 року №№, .

Постанова суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: